РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2017Справа №910/2509/17

за позовом Приватного підприємства "ДОН ІВКО І С "

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_4

про визнання зобов'язань та іпотеки припиненими

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_8 - представник за довіреністю № 01/07/16-01 від 01.07.2016

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи 1: ОСОБА_8 - представник на підставі договору про надання правової допомоги № 24/11/16-06 від 24.11.2016;

від третьої особи 2: не з'явились;

від третьої особи 3: ОСОБА_8 - представник на підставі договору про надання правової допомоги № 24/11/16-05 від 24.11.2016;

від третьої особи 4: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.02.2017 до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "ДОН ІВКО І С " з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" про визнання зобов'язань та іпотеки припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2015 року позивачем було отримано вимогу відповідача вих. №32/3185 від 13 листопада 2015 про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за фактичний час користування кредитом відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року. Оскільки строк виконання вимоги банку настав 22.12.2015, станом на вказану дату заборгованість позивача за кредитним договором складала 18103561,64 грн. з яких: основна сума заборгованості за кредитом - 18000000,00 грн.; заборгованість за процентами - 103561,64 грн. В той же час, позивач вказує, що відповідач мав невиконані зобов'язання з повернення коштів за договорами:

- розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем в сумі 1750 112,73 грн.;

- № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_1, в сумі 200472,97 Євро;

- № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_1, в сумі 7408,00 доларів США;

- № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеним між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 150 000,00 Євро 00 центів.

- № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 35000,00 доларів США;

- банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 224892,91 грн.;

- № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 200000,00 доларів США;

- № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 72000,00 доларів США.

Так, позивач зазначає, що на підставі укладеного між ним та ОСОБА_1 договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2015 року, між ним та ОСОБА_2 договору про відступлення прав вимоги від 22 грудня 2015 року та між ним та ОСОБА_3 договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2015 року, позивачем набуто право вимоги до відповідача за наведеними вище договорами строкового банківського вкладу (депозиту) та договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат).

У зв'язку з укладанням зазначених договорів, позивач вважає, що станом на 22.12.2015 він був кредитором відповідача на суму 18123088,90 грн., у зв'язку з чим в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України 22.12.2015 звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 18103561,64 грн., що, на думку позивача, свідчить про належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, однак відповідач продовжує обліковувати заборгованість позивача, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати припиненим зобов'язання Приватного підприємства «Дон ІВКО і С», що виникли з кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» як кредитором та Приватним підприємством «Дон ІВКО і С» як боржником.

Окрім того, позивач зазначає, що в якості забезпечення повного виконання грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору, між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідчений 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2734. Відтак, оскільки зобов'язання позивача перед відповідачем по сплаті заборгованості за кредитним договором є припиненими у повному обсязі (шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог), тому право іпотеки також є припиненим, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченим 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2734, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2509/17 та справу призначено до розгляду на 07.03.2017. До участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

02.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив, згідно з яким відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що у спірному випадку має місце різний суб'єктний склад сторін, що унеможливлює зарахування зустрічних однорідних вимог. Також відповідач зазначає, що з 22.12.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк «Софійський», тоді-як в силу приписів ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, відтак списання банком депозитних коштів з рахунків поза межами ліквідаційної процедури не передбачена чинним законодавством.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2017 розгляд справи відкладено на 21.03.2017.

09.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третіх осіб 1 та 3 надійшли пояснення, відповідно до яких треті особи 1 та 3 позов підтримують.

09.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи.

13.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача, відповідно до яких позивач зазначає про відсутність законодавчих заборон щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, які пов'язані з суб'єктним складом сторін правочинів. Також позивач вказує, що норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки правочин зарахування зустрічних однорідних вимог було вчинено 22.12.2015, тобто до запровадження у ПАТ «БАНК «Софійський» тимчасової адміністрації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 розгляд справи № 910/2509/17 відкладено на 07.04.2017.

Представники відповідача, третьої особи 2 та третьої особи 4 у судове засідання 07.04.2017 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 21.03.2017 (відповідач).

Щодо повідомлення третіх осіб 2 та 4, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що адресами їх місцезнаходження є м. Донецьк.

Відповідно до листа Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 50-06/1005 від 06.10.2016, останнє не здійснює пересилання пошти у Донецькій області до/з міст обласного значення, в тому числі м. Донецьк.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111 10 ГПК.

З огляду на вищенаведене, судом було розміщено інформацію про дату, час і місце судового засідання, призначеного, в тому числі, на 07.04.2017, на сторінці Господарського суду міста Києва (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (роздруковані сторінки наявні у справі).

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості щодо засобів зв'язку з третіми особами 2 та 4. Таким чином, останні вважаються повідомленими про судове засідання 07.04.2017 належним чином.

При цьому, відповідно до поданих позивачем 09.03.2017 документів, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданим 03.10.2016. Разом з тим, учасниками судового процесу не надано доказів існування кола спадкоємців даної особи, які прийняли спадщину та вступили у відповідні права. В той же час, судом направлялись поштові відправлення з ухвалами суду у даній справі за адресою місцезнаходження ОСОБА_2, що наявна у справі. Також суд наголошує, що судові рішення в силу Закону України «Про доступ до судових рішень» підлягають оприлюдненню в електронній формі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 07.04.2017 за відсутності представників відповідачів і третіх осіб 2 та 4, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

При цьому, у судове засідання 07.04.2017 з'явився представник позивача, третьої особи 1 та третьої особи 3, надав усні пояснення по суті спору, підтримав позов.

У судовому засіданні 07.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи 1 та третьої особи 3, суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (банк, відповідач) та Приватним підприємством «Дон ІВКО і С» (позичальник, позивач) був укладений кредитний договір №32/1-1-1-27 (відзивна кредитна лінія), за яким банк відкриває позичальнику інвестиційний кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом 18000000,00 грн.; строк повернення кредиту - 14.05.2020 (п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору).

За змістом п. 2.1. кредитного договору, банк відкриває рахунок НОМЕР_2 для обліку кредиту та рахунок НОМЕР_3 для обліку нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, банк має право не надавати кредит, припинити видачу кредиту, достроково витребувати повернення кредиту та проведення повного розрахунку з банком у наступних випадках: погіршення фінансового стану позичальника (наявність збиткової діяльності за даними балансу на останню звітну дату); наявності у позичальника простроченої заборгованості по кредиту та/або відсотками; відсутності вільних кредитних ресурсів у банку; невиконання приписів, передбачених п. 3.3.3. договору; втрати предмету застави; у разі незгоди позичальника з коригуванням відсоткової ставки згідно з п. 3.2.4. договору; якщо інформація або документи, надані згідно з п.п. 3.3.4.-3.3.5, 3.3.7 договору виявились недостовірними; порушення позичальником будь-яких умов договору.

Дослідивши зміст укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (банк, відповідач) та Приватним підприємством «Дон ІВКО і С» (позичальник, позивач) кредитного договору №32/1-1-1-27 (відзивна кредитна лінія), суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору 22.05.2013 відповідачем було перераховано на рахунок позивача кредит у розмірі 18000000,00 грн., що підтверджується поданою відповідачем банківською випискою по рахунку позивача (призначення платежу - видача кредиту за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013).

Судом встановлено, що відповідачем було складено на направлено позивачеві вимогу №32/3185 від 13.11.2015, у якій відповідач на підставі п.п. 3.2.3. та 3.2.5. кредитного договору №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 вимагав дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичний строк користування протягом 30 календарних днів з дня відправлення вимоги.

Як зазначає позивач у позові, вказана вимога була ним отримана 13.11.2015.

Судом встановлено, що 22.12.2015 позивачем було подано до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зазначено, що заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 складає 18103561,64 грн. В той же час, позивач зазначив, що він є кредитором відповідача за договорами: розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року укладеного між позивачем та відповідачем в сумі 1750112,73 грн.; № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 200472,97 Євро; № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 7408,00 доларів США; № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 150000,00 Євро; № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 35000,00 доларів США; банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 224892,91 грн.; № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 200000,00 доларів США; № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 63250,00 доларів США, тобто позивач є кредитором відповідача на загальну суму 1975005,64 грн., 305658,00 дол. США та 350472,97 Євро., що еквівалентно 18328872,74 грн. Оскільки вимоги відповідача до позивача за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 на суму 18103561,64 грн. та вимоги позивача до відповідача за наведеними вище договорами на суму 18328872,74 грн. є зустрічними та однорідними, позивач повідомив відповідача про зарахування вказаних вимог на суму 18103561,64 грн.

Так, судом встановлено, що 19.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та Приватним підприємством «Дон Івко І С» (клієнт) укладено договір банківського рахунку №26, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_4 у національній та/або іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (копія договору долучена до позову).

Пунктом 7.1. вказаного договору встановлено, що його укладено на невизначений строк і він набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками. Дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку позивача НОМЕР_4, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 1750112,73 грн. (копія виписки долучена до позову).

Судом встановлено, що 25.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів щомісячно), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_5 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - євро та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 27.01.2016 (з урахуванням додаткової угоди до договору від 27.10.2015) (копія договору та додаткової угоди долучено до позову).

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_5, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 200742,97 євро (копія виписки долучена до позову).

Судом встановлено, що 14.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів у кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_6 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - дол.. США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 16.02.2016 (з урахуванням додаткової угоди до договору від 16.11.2015) (копія договору та додаткової угоди долучено до позову).

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_6, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 7408,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Судом встановлено, що 14.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів щомісячно), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_7 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - євро та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 14.01.2016 (копія договору та додаткової угоди долучено до позову).

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_7, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 150000,00 Євро (копія виписки долучена до позову).

Судом встановлено, що 15.12.2015 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про дострокове повернення коштів, що були розміщені на депозитних рахунках, відкритих за договорами №020/47/094, №020/47/94, №020/47/257. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 18.12.2015 між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року в сумі 200472,97 Євро; договору № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року в сумі 7408,00 доларів США; договору № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2014 року в сумі 150000,00 Євро.

За змістом п. 3 вказаного договору, права вимоги за вказаними договорами переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " було повідомлено Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський» про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав вимоги, укладеним 18.12.2015 між ОСОБА_1 та позивачем, що підтверджується відміткою банку про отримання 18.12.2015 повідомлення, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 29.10.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_2 (вкладник) укладено договір №020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_8 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 01.02.2016 (копія договору долучена до позову).

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_8, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 350000,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Судом встановлено, що 19.11.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_2 (вкладник) укладено договір №020/47/144 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат), за яким банк відкриває вкладнику поточний рахунок для виплат НОМЕР_9 для вчинення лише наступних банківських операцій: для перерахування на нього процентів, нарахованих за вкладом у розрахункові періоди під час дії договору банківського вкладу або на момент припинення дії останнього; з метою обліку банківського вкладу, який не було витребувано після спливу строку дії договору банківського вкладу у випадках, передбачених договором банківського вкладу та/або чинним законодавством (копія договору долучена до позову).

Судом встановлено, що 17.12.2015 ОСОБА_2 було здійснено поповнення карткового рахунку НОМЕР_10 на суму 429892,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 17.12.2015, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 15.12.2015 ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитному рахунку за договором №020/47/222 від 29.10.2015. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 22.12.2015 між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору №020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку) від 15.12.2015 в сумі 35000,00 дол. США; договору №020/47/144 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) від 19.11.2014 в сумі 224892,91 грн.

За змістом п. 3 вказаного договору, права вимоги за вказаними договорами переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " було повідомлено Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський» про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав вимоги, укладеним 22.12.2015 між ОСОБА_2 та позивачем, що підтверджується відміткою банку про отримання 22.12.2015 повідомлення, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 12.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_11 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 05.01.2016 (згідно з додатковою угодою до договору від 11.11.2015 ) (копію договору та додаткової угоди долучено до позову).

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_11, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 200000,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Судом встановлено, що 09.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_12 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 24.12.2015 (згідно з додатковою угодою до договору від 20.11.2015 ) (копію договору та додаткової угоди долучено до позову).

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_12, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 72000,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Судом встановлено, що 15.12.2015 ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитних рахунках, відкритих зокрема за договорами №020/47/231, №020/47/136. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 18.12.2015 між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку) від 12.06.2015 в сумі 200000,00 дол. США; договору №020/47/231 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) від 09.11.2015 в сумі 63250,00 дол. США.

За змістом п. 3 вказаного договору, права вимоги за вказаними договорами переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " було повідомлено Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський» про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав вимоги, укладеним 22.12.2015 між ОСОБА_2 та позивачем, що підтверджується відміткою банку про отримання 22.12.2015 повідомлення, копія якого долучена до позову.

Дослідивши зміст укладених договорів № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_1), № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_1), № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_1), № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_2), № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_3), № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_3), суд дійшов висновку, що вказані правочини за своєю правовою природою є договорами банківського вкладу, тоді-як договір банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_2, та договір банківського рахунку №26, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та Приватним підприємством «Дон Івко І С» від 19.04.2012, є договорами банківського рахунку.

Як встановлено приписами ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (стаття 1059 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України (стаття 1061 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 1066 Цивільного кодексу України, 1. за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому, дослідивши зміст укладених Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договорів про відступлення права вимоги, суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами про відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора в зобов'язанні).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13 листопада 2015 року ним було отримано вимогу відповідача вих. №32/3185 від 13 листопада 2015 про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за фактичний час користування кредитом відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року. Оскільки строк виконання вимоги банку настав 22.12.2015, станом на вказану дату заборгованість позивача за кредитним договором складала 18103561,64 грн. з яких: основна сума заборгованості за кредитом - 18000000,00 грн.; заборгованість за процентами - 103561,64 грн. В той же час, позивач вказує, що відповідач мав невиконані зобов'язання з повернення коштів за договорами:

- розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем в сумі 1750 112,73 грн.;

- № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_1, в сумі 200472,97 Євро;

- № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_1, в сумі 7408,00 доларів США;

- № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеним між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 150 000,00 Євро 00 центів.

- № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 35000,00 доларів США;

- банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 224892,91 грн.;

- № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 200000,00 доларів США;

- № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 72000,00 доларів США.

Так, позивач зазначає, що на підставі укладеного між ним та ОСОБА_1 договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2015 року, між ним та ОСОБА_2 договору про відступлення прав вимоги від 22 грудня 2015 року та між ним та ОСОБА_3 договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2015 року, позивачем набуто право вимоги до відповідача за наведеними вище договорами строкового банківського вкладу (депозиту) та договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат).

У зв'язку з укладанням зазначених договорів, позивач вважає, що станом на 22.12.2015 він був кредитором відповідача на суму 18123088,90 грн., у зв'язку з чим в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України 22.12.2015 звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 18103561,64 грн., що, на думку позивача, свідчить про належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, однак відповідач продовжує обліковувати заборгованість позивача, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати припиненим зобов'язання Приватного підприємства «Дон ІВКО і С», що виникли з кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» як кредитором та Приватним підприємством «Дон ІВКО і С» як боржником.

Окрім того, позивач зазначає, що в якості забезпечення повного виконання грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору, між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідчений 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2734. Відтак, оскільки зобов'язання позивача перед відповідачем по сплаті заборгованості за кредитним договором є припиненими у повному обсязі (шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог), тому право іпотеки також є припиненим, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченим 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2734, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено судом, 25.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів щомісячно), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_5 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - євро та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 27.01.2016 (з урахуванням додаткової угоди до договору від 27.10.2015) (копія договору та додаткової угоди долучено до позову).

За змістом п. 3.3.3. договору, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Як встановлено судом, відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_5, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 200742,97 євро (копія виписки долучена до позову).

Як встановлено судом, 14.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів у кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_6 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - дол.. США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 16.02.2016 (з урахуванням додаткової угоди до договору від 16.11.2015) (копія договору та додаткової угоди долучено до позову).

За змістом п. 3.3.3. договору, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Як встановлено судом, відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_6, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 7408,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Як встановлено судом, 14.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів щомісячно), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_7 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - євро та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 14.01.2016 (копія договору та додаткової угоди долучено до позову).

За змістом п. 3.4.3. договору в редакції додаткової угоди від 14.12.2015, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Як встановлено судом, відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_7, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 150000,00 євро (копія виписки долучена до позову).

Як встановлено судом, 29.10.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_2 (вкладник) укладено договір №020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_8 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 01.02.2016 (копія договору долучена до позову).

За змістом п. 3.4.3. договору в редакції додаткової угоди від 29.10.2015, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Як встановлено судом, відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_8, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 350000,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Як встановлено судом, 12.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_11 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 05.01.2016 (згідно з додатковою угодою до договору від 11.11.2015 ) (копію договору та додаткової угоди долучено до позову).

За змістом п. 3.3.3. договору, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Як встановлено судом, відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_11, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 200000,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Як встановлено судом, 09.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_12 в ПАТ «Банк «Софійський» в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 24.12.2015 (згідно з додатковою угодою до договору від 20.11.2015 ) (копію договору та додаткової угоди долучено до позову).

За змістом п. 3.4.3. договору в редакції додаткової угоди від 09.11.2015, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Як встановлено судом, відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_12, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 72000,00 дол. США (копія виписки долучена до позову).

Як встановлено судом, 15.12.2015 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про дострокове повернення коштів, що були розміщені на депозитних рахунках, відкритих за договорами №020/47/094, №020/47/94, №020/47/257. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа, копія якого долучена до позову.

Як встановлено судом, 15.12.2015 ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитному рахунку за договором №020/47/222 від 29.10.2015. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа, копія якого долучена до позову.

Як встановлено судом, 15.12.2015 ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитних рахунках, відкритих зокрема за договорами №020/47/231, №020/47/136. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа, копія якого долучена до позову.

Як передбачено ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За наведених обставин, вкладниками (треті особи 1-3) за вказаними договорами, що за своєю правовою природою є договорами банківського вкладу, пред'явлено до банку (відповідача) вимоги про дострокове повернення банківського вкладу за такими договорами. В той же час, дане зобов'язання відповідачем виконано не було, доказів протилежного, а саме доказів повернення вкладів суду не надано.

Як встановлено судом, 18.12.2015 між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року в сумі 200 472,97 Євро; договору № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року в сумі 7 408,00 доларів США; договору № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2014 року в сумі 150 000,00 Євро.

Як встановлено судом, 22.12.2015 між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору №020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку) від 15.12.2015 в сумі 35000,00 дол. США; договору №020/47/144 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) від 19.11.2014 в сумі 224892,91 грн.

Як встановлено судом, 18.12.2015 між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic-Накопичувальний» (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку) від 12.06.2015 в сумі 200000,00 дол. США; договору №020/47/231 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) від 09.11.2015 в сумі 63250,00 дол. США.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Суд зазначає, що з огляду на укладення між третіми особами 1-3 та позивачем договорів про відступлення права вимоги, до позивача перейшли існуючі у третіх осіб 1-3 права вимоги за договорами банківського вкладу, а саме № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 200472,97 Євро; № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 7408,00 доларів США; № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 150000,00 Євро; № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 35000,00 доларів США; № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 200000,00 доларів США 00 центів; № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 63250,00 доларів США 00 центів, тобто за наслідками укладення договорів про відступлення права вимоги позивач став кредитором відповідача на суму 305658,00 дол. США та 350472,97 Євро.

Так, суд зазначає, що відступлене право вимоги за своєю правовою природою є правом вимоги на грошові кошти (банківський вклад, строк виконання банком зобов'язання з повернення якого є таким, що настав), тобто майновим правом.

Щодо права вимоги за договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 224892,91 грн., права за яким відповідно до договору про відступлення права вимоги від 22.12.2016, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 (третя особа 2), є в тому числі предметом відступлення, суд зазначає наступне.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Із аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов'язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного суду України №3-174гс16 від 06.04.2016.

Суд наголошує на тому, що з долучених до позову матеріалів вбачається, що 15.12.2015 ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитному рахунку за договором №020/47/222 від 29.10.2015, тоді-як будь-яких вимог/розпоряджень щодо перерахування грошових коштів, зарахованих за договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, вказана заява не містить. Так само доказів звернення ОСОБА_2 до відповідача з розпорядженням щодо перерахування коштів, які знаходяться на поточному банківському рахунку (здійснення розрахунково-касових операцій), шляхом подання передбачених законом платіжних інструментів, суду не надано.

Враховуючи викладені обставини, позивачем не доведено виникнення між ОСОБА_2 та відповідачем грошового зобов'язання, яке передбачало б наявність у банку обов'язку з перерахування коштів, які знаходяться на поточному банківському рахунку ОСОБА_2, а саме лише укладення договору відступлення права вимоги від 22.12.2015 не призвело до виникнення грошового зобов'язання банку перед позивачем на суму коштів, розміщених на поточному банківському рахунку фізичної особи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що право вимоги за договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_2, на суму 224892,91 грн. до позивача відповідно до договору про відступлення права вимоги від 22.12.2015, укладеного з ОСОБА_2, не перейшло.

В той же час, згідно зі статтею 519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

З огляду на вищенаведене, хоча умовами договору про відступлення права вимоги від 22.12.2015 новий кредитор (позивач) одержує замість первісного кредитора (третьої особи 2) право вимагати від відповідача грошові кошти в тому числі за договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, тоді-як можливості зміни власника рахунка Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах не передбачено, а грошове зобов'язання банку щодо перерахування грошових коштів з рахунку третьої особи, зарахованих за зазначеним договором, у банку не виникло, а отже і відповідне право вимоги до банку у первісного кредитора було відсутнім, останній в силу ст. 519 Цивільного кодексу України відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги в цій частині.

Тобто, факт передачі частково (на частину суми) недійсної вимоги не є підставою для визнання договору недійсним, а лише є підставою для відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором за передачу недійсної вимоги. Вказаний висновок узгоджується із загальними засадами цивільного (господарського) законодавства та підставами господарсько-правової відповідальності у випадку неналежного виконання взятого на себе зобов'язання за будь-яким договором, зокрема, за договором купівлі-продажу (при цьому, договір уступки права вимоги є по суті договором купівлі-продажу майнового права), який передбачає обов'язок продавця передати певний товар покупцю, який у випадку невиконання такого обов'язку повинен буде нести відповідальність у формах, визначених законом та договором, однак факт виконання чи невиконання такого договірного зобов'язання (фактичної передачі майна, майнового права) в жодному разі не може мати наслідком недійсність самого договору на момент його укладення.

Крім того, як встановлено судом, 19.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» та Приватним підприємством «Дон Івко І С» (клієнт) укладено договір банківського рахунку №26, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_4 у національній та/або іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (копія договору долучена до позову).

Пунктом 7.1. вказаного договору встановлено, що його укладено на невизначений строк і він набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками. Дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку позивача НОМЕР_4, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 1750112,73 грн. (копія виписки долучена до позову).

В той же час, будь-яких доказів у підтвердження пред'явлення відповідачеві вимог/розпоряджень шляхом подання передбачених законом платіжних інструментів щодо перерахування ним грошових коштів, які знаходяться на поточному банківському рахунку за договором банківського рахунку №26, позивач суду не надав.

Таким чином, виходячи з правової природи даного договору, який є договором банківського рахунку, суд дійшов висновку, що у відповідача не виникло грошове зобов'язання з перерахування грошових коштів за договором банківського рахунку №26 від 19.04.2012, укладеним між позивачем відповідачем, у зв'язку з чим у позивача було відсутнім відповідне право вимоги до банку на суму 1750112,73 грн. за вказаним договором (на дату проведення зарахування).

З огляду на наведене, суд зазначає, що станом на 22.12.2015 відповідач мав невиконані зобов'язання перед позивачем за вищевказаними договорами на суму 305658,00 доларів США та 350472,97 Євро (за договорами строкового банківського вкладу (депозиту): №020/47/136 від 12.06.2015 року, №020/47/231 від 09.11.2015 року, №020/47/222 від 29.10.2015 року, №020/47/94 від 14.04.2015 року, № 020/47/094 від 25.09.2014 року, № 020/47/257 від 14.12.2015 року).

На 22 грудня 2015 року, тобто дату подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, офіційний курс Національного банку України в гривні до долара США складав 23,518152 грн. за 1 долар США. Відповідно кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем за договорами строкового банківського вкладу (депозиту): №020/47/136 від 12.06.2015 року в сумі 200000,00 доларів США за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 4703630,40 грн.; №020/47/231 від 09.11.2015 року в сумі 63250,00 доларів США за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 1487523,11 грн.; №020/47/222 від 29.10.2015 року в сумі 35000,00 доларів США 00 центів за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 823135,32 грн.; №020/47/94 від 14.04.2015 року в сумі 7408,00 доларів США за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 174222,47 грн.

На 22 грудня 2015 року офіційний курс Національного банку України в гривні до Євро складав 25,564231 грн. за 1 Євро. Відповідно кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем за договором строкового банківського вкладу (депозиту): № 020/47/094 від 25.09.2014 року в сумі 200472 Євро 97 євро центів за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 5124937,31 грн.; № 020/47/257 від 14.12.2015 року в сумі 150000,00 Євро за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 3834634,65 грн.

За наведених обставин, станом на 22.12.2015 відповідач мав невиконані зобов'язання перед позивачем на суму, що еквівалентна 16148083,30 грн.

В той же час, як встановлено судом, 15.05.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» (банк, відповідач) та Приватним підприємством «Дон ІВКО і С» (позичальник, позивач) був укладений кредитний договір №32/1-1-1-27 (відзивна кредитна лінія), за яким банк відкриває позичальнику інвестиційний кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії лімітом 18000000,00 грн.; строк повернення кредиту - 14.05.2020 (п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору).

За змістом п. 2.1. кредитного договору, банк відкриває рахунок НОМЕР_2 для обліку кредиту та рахунок НОМЕР_3 для обліку нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, банк має право не надавати кредит, припинити видачу кредиту, достроково витребувати повернення кредиту та проведення повного розрахунку з банком у наступних випадках: погіршення фінансового стану позичальника (наявність збиткової діяльності за даними балансу на останню звітну дату); наявності у позичальника простроченої заборгованості по кредиту та/або відсотками; відсутності вільних кредитних ресурсів у банку; невиконання приписів, передбачених п. 3.3.3. договору; втрати предмету застави; у разі незгоди позичальника з коригуванням відсоткової ставки згідно з п. 3.2.4. договору; якщо інформація або документи, надані згідно з п.п. 3.3.4.-3.3.5, 3.3.7 договору виявились недостовірними; порушення позичальником будь-яких умов договору.

При достроковому витребуванні кредиту банк надсилає позичальнику вимогу щодо повернення кредиту та проведення розрахунку з банком. Позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки за фактичний строк користування кредитом протягом 30 календарних днів з дати відправлення вимоги від банку про дострокове повернення кредиту (п. 2.5. кредитного договору).

Як встановлено судом, на виконання умов кредитного договору 22.05.2013 відповідачем було перераховано на рахунок позивача кредит у розмірі 18000000,00 грн., що підтверджується поданою відповідачем банківською випискою по рахунку позивача (призначення платежу - видача кредиту за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013).

Як встановлено судом, відповідачем було складено на направлено позивачеві вимогу №32/3185 від 13.11.2015, у якій відповідач на підставі п.п. 3.2.3. та 3.2.5. кредитного договору №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 вимагав дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичний строк користування протягом 30 календарних днів з дня відправлення вимоги.

Як зазначає позивач у позові, вказана вимога була ним отримана 13.11.2015, відтак з огляду на умови п. 2.5. кредитного договору та вимоги №32/3185 від 13.11.2015, станом на 22.12.2015 строк виконання викладених банком вимог (вимога банку від 13.11.2015 №32/3185) є таким, що настав.

Як встановлено судом, 22.12.2015 позивачем було подано до Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зазначено, що заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 складає 18103561,64 грн. В той же час, позивач зазначив, що він є кредитором відповідача за договорами: розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року укладеного між позивачем та відповідачем в сумі 1750112,73 грн.; № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 200472,97 Євро; № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 7408,00 доларів США; № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 150000,00 Євро; № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 35000,00 доларів США; банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 224892,91 грн.; № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 200000,00 доларів США; № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 63250,00 доларів США, тобто позивач є кредитором відповідача на загальну суму 1975005,64 грн., 305658,00 дол. США та 350472,97 Євро., що еквівалентно 18328872,74 грн. Оскільки вимоги відповідача до позивача за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 на суму 18103561,64 грн. та вимоги позивача до відповідача за наведеними вище договорами на суму 18328872,74 грн. є зустрічними та однорідними, позивач повідомив відповідача про зарахування вказаних вимог на суму 18103561,64 грн.

Згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

За змістом ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4 1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом (ст. 602 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 603 Цивільного кодексу України, у разі заміни кредитора боржник має право пред'явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред'явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Як зазначає відповідач, позивачем пред'явлено вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою від 22.12.2015 після введення у банку відповідача тимчасової адміністрації, що в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» забороняє проведення зарахування зустрічних вимог.

Так, відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції від 15.07.2015, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 р. № 916 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 грудня 2015 р. № 235 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ» (далі - ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ») запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 23 грудня 2015 до 22 березня 2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «БАНК «СОФІЙСЬКИЙ», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7 строком на три місяці з 23 грудня 2015 до 22 березня 2016 включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

За наведених обставин, направлення відповідачеві заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог 22.12.2015 свідчить про зарахування таких вимог до моменту запровадження у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Софійський» тимчасової адміністрації (з 23.12.2015), а отже норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у відповідній редакції), в тому числі, щодо заборони здійснення зарахування зустрічних вимог, не поширюють свою дію на спірні правовідносини сторін.

Суд зазначає, що вимоги, які заявлені у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.12.2015 (в частині вимог на суму на суму 16148083,30 грн.) за кредитним договором та договорами банківського вкладу, за своїм характером є зустрічними (позивач та відповідач є відповідно боржником та кредитором у вказаних правовідносинах) та однорідними (грошовими зобов'язаннями незалежно від підстав виникнення), строк виконання яких настав на дату проведення зарахування. Так, вказаний правочин зарахування є дійсним, у встановленому законом порядку не оскаржений, і отже в силу ст. 601 Цивільного кодексу України тягне за собою відповідні правові наслідки, пов'язані з припиненням зобов'язань сторін такого правочину на суму 16148083,30 грн. (за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013, укладеним між позивачем та відповідачем, на суму основного боргу у розмірі 16148083,30 грн., а також за договорами: № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 200472,97 Євро; № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 7408,00 доларів США; № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 в сумі 150000,00 Євро; № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_2 в сумі 35000,00 доларів США; № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 200000,00 доларів США 00 центів; № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_3 в сумі 63250,00 доларів США).

При цьому, суд наголошує на тому, що правочин зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений за заявою №692/8 від 22.12.2015, не був виявлений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як нікчемний в порядку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації відповідача, доказів протилежного суду не надано. Обставин, з якими вищевказаний закон (ч. 3 ст. 38) повязує нікчемність правочинів, сторонами суду не доведено.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач продовжує обліковувати основну заборгованість по кредиту в сумі 18 000 000, 00 грн., яка існувала до 22.12.2016, тобто до моменту здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог та продовжує нараховувати на неї відсотки, що підтверджується претензією №36-Б вих. № 32/1134 від 17.06.2016, відповідно до якої відповідач вимагає сплатити заборгованість в сумі 18993148,52 грн., з яких 18000000,00 грн. - заборгованість за кредитом, решта прострочені відсотки. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач фактично заперечує факт припинення зобов'язань позивача з повернення кредитних коштів та сплати відсотків на загальну суму 16148083,30 грн.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання зобовязання за кредитним договором № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року припиненим на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог, позивач посилався на невизнання банком зазначеного факту.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд зазначає, що звернення особи до суду з позовом про визнання зобов'язання таким, що припинено, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Так, невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Відтак, з огляду на встановлені судом обставини щодо припинення зобов'язань сторін на суму 16148083,30 грн. (за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013, укладеним між позивачем та відповідачем, на суму основного боргу у розмірі 16148083,30 грн., а також за договорами: №020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року, № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання припиненим зобов'язання Приватного підприємства «Дон ІВКО і С», що виникли з кредитного договору № 32/1-1-27 від 15 травня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» як кредитором та Приватним підприємством «Дон ІВКО і С» як боржником, на суму основного боргу (щодо повернення кредиту) у розмірі 16148083,30 грн., а отже позов Приватного підприємства «Дон ІВКО і С» підлягає задоволенню частково (у вказаній частині).

Окрім того, позивачем заявлено вимоги про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченим 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2733, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем.

Судом встановлено, що в якості забезпечення повного виконання грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідчений 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. та зареєстрований у реєстрі за реєстровим номером 2733.

Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку наступні об'єкти: нежитлове вбудоване приміщення під адміністративне приміщення площею 206,7 кв.м., що складає 6/100 ідеальної частки будівлі літ. А-7, розташоване за адресою м. Донецьк, вул. Федора Зайцева, 46а.

Дослідивши зміст іпотечного договору №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченого 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2733, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є іпотечним договором, яким забезпечено виконання зобов'язання позивача за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013, укладеним між позивачем та відповідачем.

Положеннями ст. 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Разом з тим, суд зазначає, що частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Оскільки з положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України випливає, що підставою для звернення до суду є наявність в особи, що звертається, порушеного, невизнаного чи оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а звернення до суду здійснюється з метою їх захисту, за відсутності доказів на підтвердження порушення прав позивача чи наявності у нього охоронюваного законом інтересу відносно обставин, якими обґрунтований позов, відсутні і підстави для задоволення такого позову.

З огляду на наведені обставини, оскільки позивач не є стороною іпотечного договору №32/1-1-1-27-Іп-36 та останнім не обґрунтовано, яким чином обтяження майна іншої особи іпотекою порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача, позов останнього в частині вимог про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченим 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. за реєстровим номером 2733, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Софійський» як іпотекодержателем та Федерації ОСОБА_4 як іпотекодавцем, не підлягає задоволенню.

При цьому, судом не досліджуються обставини щодо наявності чи відсутності підстав для визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором №32/1-1-1-27-Іп-36, з огляду на недоведення позивачем порушення свого права чи наявності охоронюваного законом інтересу.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено за платіжним дорученням №707 від 15.09.2016 суму судового збору у розмірі 4134,00 грн. за розгляд даного позову, у якому заявлено дві вимоги немайнового характеру.

За змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому, ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 гривень.

Так, оскільки позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру у даній справі, сума судового збору за розгляд вказаних вимог складає 3200,00 грн., а отже позивачем надмірно сплачено суму судового збору у розмірі 934,00 грн.

За наведених обставин, у разі подання позивачем клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 934,00 грн., така сума судового збору підлягає поверненню платнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати припиненим зобов'язання Приватного підприємства «Дон ІВКО і С», що виникли з кредитного договору (відзивна кредитна лінія) № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Софійський» та Приватним підприємством «Дон ІВКО і С», на суму основного боргу (заборгованість з повернення кредиту) у розмірі 16148083 (шістнадцять мільйонів сто сорок вісім тисяч вісімдесят три) грн. 30 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» (03151, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 54; ідентифікаційний код: 38061253) на користь Приватного підприємства «Дон ІВКО і С» (84545, Донецька обл., Бахмутський район, с. Бахмутське, вул. Піонерська, 8, кв. 2; ідентифікаційний код: 33244939) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 18.04.2017

Суддя І.М. Отрош