РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017Справа № 910/102/17
За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Одеський державний аграрний університет

про стягнення заборгованості по орендній платі 15 397,63 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 15 397,63 грн. відповідно до Договору оренди нерухомого майна, що належить до Державної власності від 28.07.2006р., а саме 12 110,60 грн. основного боргу по орендній платі та пені у розмірі 3 287,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов вказаного договору позивач передав відповідачу у строкове платне користування приміщення, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати та інших платежів не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 12 110,60 грн., за наявності якої позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача також 3 287,03 грн. пені.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у частині стягнення з нього суми пені, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, у зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення пені. Щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, останнім своїх письмових заперечень до матеріалів справи не надано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Селівон А.М.) від 03.01.2017р. порушено провадження у справі № 910/102/17, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеський державний аграрний університет та призначено справу до розгляду на 09.02.2017р.

Третьою особою протягом перебування справи у провадженні двічі (06.02.0217р. та 27.03.2017р.) надавалися письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду для долучення до матеріалів справи, відповідно до яких Університет припускав про існування заборгованості перед Державним бюджетом України у розмірі 50 %, що підлягала оплаті позивачу за умовами договору, а також пені за порушення строків оплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017р. розгляд справи відкладено до 14.03.2017р.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2017 року у зв'язку з закінченням терміну повноважень у судді Селівона А.М., вказану справу передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017р. справу № 910/102/17 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено її до розгляду на 11.04.2017р.

В судове засідання 11.04.2017р. представники учасників судового процесу не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представників учасників судового процесу, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 11 квітня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.07.2006р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (об'єкт оренди), а саме: частину технічного поверху учбового корпусу №4 Одеського державного аграрного університету (балансоутримувач) та розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Матросова, 6.

Згідно п. 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди з моменту підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Як передбачено в п. 3.1. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету міністрів України від 04.10.95р. №786 із змінами, внесеними Постановою КМУ від 19.01.2000р. № 75 і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (травень 2006р.): 366,67 грн.

У відповідності до п. 3.3. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

За змістом п. 3.4. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Одночасно копії платіжних доручень на перерахування орендної плати до державного бюджету 50% та 50% балансоутримувачу надсилаються орендодавцеві.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Одеського державного аграрного університету від 28.07.2006р.

Цей Договір укладено терміном до 31.05.2007 року включно, який діє з моменту його підписання сторонами (п. 10.1. Договору).

Протягом дії Договору сторонами неодноразово вносилися зміни в частині розміру орендної плати (п. 3.1. Договору), вартості об'єкту оренди (п. 2.3. Договору) та продовження терміну його дії (п. 10.1. Договору).

Так, згідно Договору від 05.01.2012р. про внесення зміни до Договору розмір орендної плати без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2011р.) становить 2 766,66 грн., вартість об'єкту оренди - 83 000,00 грн., а відповідно до Договору від 29.08.2014р. про внесення зміни до Договору термін дії договору продовжено до 31.08.2015р.

Спір у даній справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 12 110,60 грн., за наявності якої позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача також 3 287,03 грн. пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як було зазначено вище, відповідно до Договору від 29.08.2014р. про внесення зміни до Договору термін дії договору продовжено до 31.08.2015р.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За таких обставин, за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження припинення або зміни умов договору, укладений між сторонами договір оренди є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частина 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює для орендаря обов'язок за користування об'єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Судом встановлено факт наявності заборгованості з орендної оплати, 50 % розміру якої в силу п. 3.4. Договору відповідач мав сплачувати позивачу до 12 числа наступного за звітним місяцем.

Крім того, факт порушення відповідачем договірних зобов'язань за період з червня по листопад 2015р. встановлений при розгляді справи № 910/18819/16, рішення з якої набрало законної сили з 18.11.2016р. та відповідно до ст. 35 ГПК України не потребує доказування при розгляді даної справи.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу зі сплати орендної плати у відповідача перед позивачем за період липень 2015р. - листопад 2015р. в розмірі 12 110,61 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 ГПК України не спростований, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 12 110,61 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання заявлено до стягнення з відповідача 3 287,03 грн. пені за період з 13.08.2015р. по 25.07.2016р.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 3.8 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.4 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Суд відзначає, що відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення, а не за весь період прострочення до подачі позову, як вбачається із наданого позивачем розрахунку.

Згідно ст. ст. 256, 258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, зокрема, в частині отримання передбачених умовами договору орендних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що позовну заяву було надіслано до суду засобами поштового зв'язку 27.12.2016р., що підтверджується відбитком штемпеля підприємства поштового зв'язку на конверті.

Тобто, позовні вимоги в частині стягнення пені нарахованої у період з 13.08.2015р. по 26.12.2015р., не підлягають задоволенню, оскільки сплинув строк позовної давності, а відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в цій частині.

За таких обставин, обґрунтованою за розрахунком суду є сума пені за період з 27.12.2015р. по 12.02.2016р. з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а саме за липень 2015р. - 139,80 грн., за серпень 2015р. - 138,68 грн., за вересень 2015р. - 141,87 грн., жовтень 2015р. - 140,02 грн. та за листопад 2015р. - 142,83 грн., що разом становить 703,20 грн., у зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/102/17 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає 12 110,60 грн. суми основного боргу по орендній платі та 703,20 грн. пені.

Судовий збір позивача у розмірі 1 146,76 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (ідентифікаційний код 22599262, адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7) в доход Державного бюджету України (отримувач - УК у м. Одесі, Приморський район 22080200, банк отримувача - ГУ ДКСУ в Одеській області, р/р 0008, МФО 828011, ) 12 110,60 грн. (дванадцять тисяч сто десять гривень 60 коп.) суми основного боргу по орендній платі та 703,20 грн. (сімсот три гривні 20 коп.) пені.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (ідентифікаційний код 22599262, адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (ідентифікаційний код 20984091, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15, к. 1106) 1 146,76 грн. (одну тисячу сто сорок шість гривень 76 коп.) судового збору.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.2017р.

Суддя С.М. Морозов