ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.04.2017 Справа № 904/3626/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до Управління державної казначейської служби України у Межівському районі Дніпропетровської області, смт Межова Дніпропетровської області

про стягнення 9974,17 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Управління державної казначейської служби України у Межівському районі Дніпропетровської області (далі - відповідач) з вимогами про стягнення основного боргу у сумі 9807,54 грн, пені у сумі 150,47 грн та 3% річних у сумі 16,16 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання природного газу № 114111Р90АDB017, укладеного між сторонами 19.01.2017.

10.04.2017 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечив, зазначивши про те, що суму основного боргу він сплатив позивачу у повному обсязі 31.03.2017, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 05.04.2017. Вимоги про стягнення 3% річних та пені вважає безпідставними, оскільки в акті звірки між сторонами взаємних розрахунків не відображено, що позивачем виставлені рахунки на оплату цих сум, кошторисом на утримання установи відповідача не передбачено коштів на оплату судового збору.

На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 13.04.2017 оголошено перерву до 18.04.2017.

В судовому засіданні, призначеному на 18.04.2017, представники сторін не з'явилися, хоча були обізнані про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується їх особистими підписами на бланку запису про оголошення перерви у засіданні суду від 13.04.2017.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - позивач) та Управлінням державної казначейської служби України у Межівському районі Дніпропетровської області (далі - відповідач) укладено договір № 114111Р90АОВ017 на постачання природного газу.

Відповідно до п 1.1. договору постачальник зобов'язаний передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язаний прийняти та оплатити вартість газу у розмірах , строки та порядку, що визначені договором .

Пунктом 11.1. передбачено, що цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до 31 січня 2017 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Сторонами досягнуто згоди, що в силу положень частини 3 статті 634 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, які склалися між сторонами до дати його укладення, а саме: з 01 січня 2017 року.

Відповідно до п. 3.2 Договору ціна за 1000,00 куб. м. природного газу, становить - 7 518,53 грн, крім того ПДВ -1 503,71 грн, разом за 1000 куб. м. - 9 022,24 грн.

01.02.2017 сторонами було укладено додаткову угоду №1, в якій сторони дійшли згоди з 01.02.2017 викласти п.3.2 договору у наступній редакції:

"3.2 Ціна газу становить 8270,38 грн за 1000куб.м., крім того ПДВ 1654,08 грн, всього з ПДВ -9924,46 грн".

Також, 20.02.2017 сторонами було укладено додаткову угоду №2, в якій сторони дійшли згоди з 01.02.2017 викласти п.3.2 договору у наступній редакції:

"3.2 Ціна газу становить 8603,10грн за 1000куб.м., крім того ПДВ 1720,62грн, всього з ПДВ -10 323,72 грн".

На виконання умов договору позивач у лютому 2017 року здійснив постачання природного газу відповідачу в обсязі 0,950 тис. м3 на загальну суму 9807,54 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за лютий № ДО300007836 від 28.02.2017.

Згідно з вимогами п.4.1 розрахунковий період за договором становить один місяць - з 7.00 години першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п.4.2.1. договору оплата вартості послуг з газопостачання здійснюється споживачем не пізніше 30 (31) числа розрахункового місяця, у якому здійснюється постачання природного газу.

Згідно акта приймання-передачі природного газу всього спожито газу в лютому 2017 року 0,950 тис. м3 на суму 9807,54 грн.

13 березня 2017 року, станом на 13 березня 2017 року сторонами підписано акт звіряння взаєморозрахунків, з якого вбачається, що відповідач визнає заборгованість, яка становить 9807,54 грн.

Відповідач в порушення умов договору не виконав свої зобов'язання, а саме не сплатив своєчасно кошти за спожитий природний газ, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 9 807,54 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Враховуючи обставини справи. надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За отриманий у лютому 2017 року природний газ відповідач мав здійснити оплату не пізніше 28.02.2017, але в порушення умов договору не провів оплату, тобто не виконав взятих на себе зобов'язань.

Платіжним дорученням № 53 від 30.03.2017 відповідач перерахував позивачу 9807,54 грн, чим повністю погасив заборгованість, тому провадження у справі в цій частині вимог підлягає припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2.1. договору сторони дійшли згоди про те, що за порушення встановлених договором термінів оплати споживач сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Перевіривши розрахунок пені за період з 01.03.2017 по 20.03.2016 на суму 150,47 грн, наданий позивачем, суд дійшов висновку про її обгрунтованість.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 16,16 грн 3% річних за період з 01.03.2015 по 20.03.2016.

Перевіривши розрахунок, суд встановив, що розмір 3% річних за вказаний період складає 16,12 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині вимог про стягнення 150,47 грн пені, 16,12 грн 3 % річних, в частині вимог про стягнення 9807,54 грн основного боргу провадження підлягає припиненню згідно з п.11 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в решті позову слід відмовити.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про безпідставність вимог про стягнення пені та 3 % річних через незазначення цих сум в акті звірки, оскільки можливість їх нарахування передбачено чинним законодавством незалежно від відображення їх в акті звірки та виставлення рахунків. Зазначені види нарахувань та витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача незалежно від наявності в його кошторисі грошових коштів на ці витрати.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору в сумі 1600,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 80 ч. 1 п. 11, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління державної казначейської служби України у Межівському районі Дніпропетровської області, (Дніпропетровська область, Межівський район, смт Межова, вул. імені Грушевського, 7, код 37909010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", (м. Дніпро, вул. Шевченка, 2, ідентифікаційний код 39572642), пеню у сумі 150,47 грн, 3% річних у сумі 16,12 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 9807,54 грн основного боргу провадження у справі припинити.

4. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 24.04.2017.

Суддя ОСОБА_1