ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017 р. Справа № 917/445/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький молокозавод" (вул.Миру, буд. 24, с. Заріг, Оржицький район, Полтавська область, 37740)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул.Будька, буд. 15А, м. Гадяч, Полтавська область, 37300)

про стягнення 30364,03 грн.

Суддя Безрук Т.М.

Представники:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача: не зявився

Розглядається позовна заява про стягнення 30364,03 грн., у тому числі 19051,39грн. основного боргу за товар, поставлений згідно договору № 5 від 09.11.2015р., 7148,56 грн. пені, 3400,08 грн. інфляційних, 764,00 грн. 3% річних.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Відповідач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки її представник знаходиться в іншому судовому засіданні по розгляду спору між іншими сторонами.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на те, що про час і місце слухання справи відповідач був повідомлений належним чином та за своєчасно, надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, явка представників сторін судом обовязковою не визнавалася; наявні в справі документи дають можливість вирішити спір без присутності сторін, тому клопотання відповідача судом відхиляється.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 18.04.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оржицький молокозавод" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (відповідачем) був укладений договір поставки № 5 від 09.11.2015р. (далі Договір).

За умовами п. 1.1 цього Договору позивач як постачальник зобовязався передати у власність відповідача (покупця) молочну сировину (молоко знежирене), а відповідач (покупець) зобовязався прийняти та оплатити молоко.

За п. 4.2 Договору право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником покупця товарної накладної.

Згідно з п. 5.4 Договору покупець здійснює оплату молока у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника після 7 (семи) робочих днів з моменту отримання молока.

18.04.2016р. представник позивача направляв відповідачу проект додаткової угоди для погашення заборгованості по договору № 5 від 09.11.2015р. (а.с.17).

Листом від 03.04.2017р. позивач повідомив суду про те, що зміни та додаткові угоди до Договору між сторонами не укладалися (а.с.73).

На виконання Договору позивач поставив відповідачу молоко знежирене кількістю 15 725 кг на загальну суму 55037,50 грн., що підтверджується двостороннє підписаною видатковою накладною № 9377 від 10.11.2015р. та товарно-транспортною накладною № Р9377 від 10.11.2015р. (а.с.14, 15-16).

За отримане молоко відповідач розрахувався частково, сплативши 35986,11 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 28037 від 22.04.2016р., № 28163 від 29.04.2016р., № 238 від 10.05.2016р., № 293 від 13.05.2016р., № 431 від 27.05.2016р., № 356 від 20.05.2016р., № 501 від 09.06.2016р., № 562 від 10.06.2016р., № 620 від 17.06.2016р., № 682 від 24.06.2016р., № 732 від 01.07.2016р., № 808 від 08.07.2016р., № 867 від 15.07.2016р., № 928 від 25.07.2016р., № 982 від 29.07.2016р., № 1048 від 05.08.2016р., № 1100 від 12.08.2016р. (а.с.61-72).

Заборгованість в сумі 19051,39 грн. відповідачем не сплачена, що підтверджується також листом позивача від 03.04.2017р. (а.с.73).

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного, сплати боргу чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 19051,39 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Право чин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною першою ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стосовно спірних правовідносин законом розмір штрафних санкцій не встановлено, отже необхідною умовою їх нарахування та стягнення є визначення підстав сплати та розміру санкцій в договорі, укладеному між сторонами.

В договорі № 5 від 09.11.2015р. сторони не передбачили такого виду відповідальності покупця як сплата пені за прострочення платежу. Отже, підстави для нарахування пені відсутні.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 7148,56 грн. пені є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми позивачем заявлено вимоги про стягнення 3400,08 грн. інфляційних за період листопад 2015р. лютий 2017р., 764,00 грн. 3% річних за період 18.11.2015р. 20.03.2017р.

Проте, позивач не вірно обчислив початок строку прострочення зобовязання.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно з п. 5.4 Договору покупець здійснює оплату молока після 7 (семи) робочих днів з моменту отримання молока.

Оскільки молоко було отримано за накладною від 10.11.2015р., строк оплати закінчується 19.11.2015р., а прострочення оплати починається з 20.11.2015р.

З огляду на викладене, належна до стягнення сума 3% річних становить 761,01 грн. за період 20.11.2015р. - 20.03.2017р. позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Інфляційні підлягають нарахуванню за період грудень 2015р. лютий 2017р. Проте вказана у позові сума інфляційних не перевищує розрахункову. Отже, вимоги про стягнення 3400,08 грн. інфляційних слід задовольнити.

Судові витрати покладаються на відповідача згідно ч.2 ст. 49 ГПК України.

Суд розяснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення незалежно від наявності виконавчого провадження згідно ст. 121 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул.Будька, буд. 15А, м. Гадяч, Полтавська область, 37300; ідентифікаційний код 35294028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оржицький молокозавод" (вул.Миру, буд. 24, с. Заріг, Оржицький район, Полтавська область, 37740; ідентифікаційний код 39418096) 19051,39 грн. основного боргу, 3400,08 грн. інфляційних, 761,01 грн. річних, 1600,00 відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 20.04.2017р.

Суддя Безрук Т.М.