РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017Справа №910/3211/17

За позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіо Тернопіль"

про стягнення коштів 1 799,39 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Хмелюк А.П. за довіреністю № 90/9 від 16.01.2017

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіо Тернопіль" (відповідач) про стягнення 1799,39 грн.

Позов мотивовано тим, що за результатами ревізії, проведеної Державною фінансовою інспекцією України в Тернопільській області у фінансово-господарській діяльності Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Філія), було встановлено недоліки, що призвели до недоотримання доходів Філією по замовнику ТОВ "Радіо Тернопіль" на суму 1799,39 грн. З огляду на укладений між Філією та ТОВ "Радіо Тернопіль" Договір № 2/2014 від 31.03.2014 (далі - Договір)та на усунення вказаних недоліків, Філія направила ТОВ "Радіо Тернопіль" (відповідач) рахунок № 161 від 08.04.2016 на оплату фактично понесених нею витрат по наданню телекомунікаційних послуг за період з 01.05.2014 по 31.10.2015 в сумі 1799,39 грн., у зв'язку із збільшенням вартості електроенергії понад 10% з початку року як енергетичної складової тарифу, проте відповідач такий рахунок не оплатив. За наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за період квітень-грудень 2014, січень-жовтень 2015 у сумі 1799,39 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3211/17 та призначено розгляд справи на 03.04.2017 о 10:40 год.

03.04.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю. Як зазначив відповідач, підставою для нарахування позивачем відповідачу додаткових сум є довідка ДФС в Тернопільській області від 11.02.2016, відповідно до якої позивач невірно розрахував тарифи на послуги, тоді як вказана довідка ДФС не частиною Договору, не створює для відповідача будь-яких зобов'язань і не може бути підставою для покладання на відповідача будь-яких додаткових зобов'язань, ніж, ті, що передбачені Договором. Разом з тим, відповідачем було своєчасно і в повному обсязі оплачено послуги позивача, надані за Договором.

В судове засідання, призначене на 03.04.2017, представник відповідача з'явився.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 03.04.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 01.03.2017 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.04.2017 надав усні заперечення щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві, поданому 03.04.2017 через відділ діловодства суду.

Враховуючи нез'явлення представника позивача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 01.03.2017 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 03.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 розгляд справи № 910/3211/17 відкладено на 24.04.2017 о 10:10 год.

У зв'язку з неможливістю розгляду справи 24.04.2017, суд ухвалою від 12.04.2017 призначив розгляд справи на 26.04.2017 о 10:10 год.

24.04.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач зазначив, що в спірний період, який стосується позовних вимог, відповідач не отримував від позивача пропозицій щодо внесення змін до Договору щодо зміни вартості послуг. В якості додатків до наведених пояснень залучено копії виписок банку щодо перерахування відповідачем позивачу коштів на підставі Договору.

В судове засідання, призначене на 26.04.2017, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 26.04.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, з огляду на присутність в судовому засіданні 03.04.2017, в якому розгляд справи було відкладено.

Додатково судом враховано, що матеріали справи містять відзив на позов, поданий відповідачем 03.04.2017 через відділ діловодства суду, згідно якого відповідач заперечував щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Наразі, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 26.04.2017.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 26.04.2017 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 26.04.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.04.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.03.2014 між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (позивач, Виконавець), в особі директора Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (Філія позивача), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Радіо Тернопіль" (замовник) був укладений Договір № 2/2014 від 31.03.2014 (далі - Договір).

Предметом Договору сторони визначили надання виконавцем, у відповідності до ліцензій на технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телемовлення, телекомунікаційних послуг з технічного обслуговування та експлуатації технічних засобів замовника, а саме радіомовних комплексів у складі: передавальних засобів мовлення (радіопередавач та антенно -фідерна система, міст складення) (ПЗМ).

Згідно п. 3.1 Договору ціна договору встановлюється за домовленістю сторін і визначається в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною Договору, та може бути переглянута сторонами за взаємною згодою.

Вартість наданих послуг по Договору щомісяця визначається Актом прийняття наданих послуг, оплаті підлягають фактично надані послуги (п. 3.2 Договору).

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що у разі зростання "Роздрібних тарифів на електроенергію з урахуванням граничних рівнів тарифів при поступовому переході до формування єдиних роздрібних тарифів для споживачів на території України", затверджених постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) понад 10% з початку року, ціна Договору підлягає перегляду на рівень зростання енергетичної складової.

Згідно з п. 5.7 Договору розрахунки за надані телекомунікаційні послуги здійснюються безпосередньо між виконавцем і замовником за цінами Додатку № 1.

Відповідно до п. 9.2 Договору додаткові угоди та Додатки до цього Договору є його невід'ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно п. 9.1 Договору цей договір набуває чинності з 01.04.2014 до 31.12.2014 включно, а в частині виникнення фінансових зобов'язань по договору - до їх повного виконання.

Додатком № 1 до Договору сторони узгодили ціну однієї години телекомунікаційних послуг, що надаються згідно з умовами Договору, в сумі 7,03 грн. (без ПДВ).

25.11.2014 сторони підписали Додаткову угоду до Договору, якою продовжили строк дії Договору до 31.12.2015 включно. Вказана додаткова угода є невід'ємною частиною Договору.

Крім того, 25.11.2015, у зв'язку із підвищенням вартості всіх послуг виконавцем (лист Концерну РРТ № 5632/6-09/1 від 20.11.20147), сторони підписали Протокол узгодження договірної ціни на телекомунікаційні послуги на 2015 рік (Додаток № 3 до Договору), відповідно до якого узгодили ціну однієї години телекомунікаційних послуг, що надаються згідно з умовами Договору, в сумі 7,73 грн. (без ПДВ) та вказали, що наведений протокол набуває чинності з 01.01.2015 і діє до 31.12.2015.

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за період квітень-грудень 2014, січень-жовтень 2015 у сумі 1799,39 грн.

Позивач зазначив, що згідно Довідки від 11.02.2016 ревізії фінансово-господарської діяльності Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за період з 01.05.2014 по 31.10.15 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.04.2013 по 30.04.2014, наданою Філії позивача Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області, було встановлено ряд недоліків, що призвели до недоотримання Філією позивача доходів, на усунення яких ТОВ "Радіо Тернопіль" (відповідачу) було направлено рахунок № 161 від 08.04.2016 на оплату фактично понесених Філією позивача витрат по наданню телекомунікаційних послуг за період з 01.05.2014 з 01.05.2014 по 31.10.2015 в сумі 1799,39 грн., у зв'язку із збільшенням вартості електроенергії понад 10% з початку року як енергетичної складової тарифу, проте відповідач такий рахунок не оплатив.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № 2/2014 від 31.03.2014 за своєю юридичною природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що ціна однієї години телекомунікаційних послуг в сумі 7,03 грн., що надаються згідно з умовами Договору, була визначена сторонами у Додатку № 1 до Договору та змінена Додатком № 3 до Договору на суму 7,73 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як узгоджено сторонами у п. 9.2 Договору, додаткові угоди та Додатки до цього Договору мають юридичну силу лише у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками.

Як свідчать матеріали справи, сторони не укладали інших додатків і додаткових угод, крім вищенаведених, відповідно до яких була б змінена ціна однієї години телекомунікаційних послуг, що надаються згідно з умовами Договору.

Крім того, матеріали справи не містять додатків і додаткових угод до Договору, згідно яких сторонами була б переглянута ціна Договору на рівень зростання енергетичної складової у випадку, передбаченому пунктом 3.3 Договору (у разі зростання "Роздрібних тарифів на електроенергію з урахуванням граничних рівнів тарифів при поступовому переході до формування єдиних роздрібних тарифів для споживачів на території України", затверджених постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) понад 10% з початку року).

Судом також встановлено, що в спірний період (квітень-грудень 2014, січень-жовтень 2015), за який позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1799,39 грн. заборгованості за телекомунікаційні послуги, позивачем було надано, а відповідачем було отримано обумовлені Договором № 2/20147 від 31.03.2014 телекомунікаційні послуги на загальну суму 122968,98 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами про виконання наданих послуг Тернопільською філією КРРТ ТОВ "Радіо Тернопіль" від 30.04.2014, від 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014, від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.05.2015, від 30.06.2015, від 31.07.2015, від 31.08.2015, 30.09.2015, від 31.10.2015, які підписані сторонами та скріплені печатками. При цьому вартість послуг у наведених актах розрахована відповідно до тарифів, передбачених Додатками №1, №3 до Договору.

В свою чергу, відповідач оплатив вартість послуг позивача згідно наведених актів за період квітень-грудень 2014, січень-жовтень 2015, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, долученими відповідачем до матеріалів справи.

Водночас, судом встановлено, що в період з 23.11.2015 по 04.02.2016 (з перервою з 11.12.2015 по 15.01.201) Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області (далі - Держфінінспекція) була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за період з 01.05.2014 по 31.10.2015 окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.04.2013 по 30.04.2014, за наслідками якої була складена Довідка від 11.02.2016.

З вказаної довідки вбачається, що "Проведеною перевіркою встановлення цін на послуги по окремих замовниках встановлено, що … коригування розміру плати за надані послуги у зв'язку із збільшенням енергетичної складової не проводилося, що призвело до недоотримання доходів Філією …, в тому числі по замовниках: … ТОВ "Радіо Тернопіль" - на суму 1799,39 грн.".

На усунення встановлених Держфінінспекцією недоліків, Філія позивача листом від 08.04.2015 № 290 направила відповідачу Рахунок на сплату № 161 від 08.04.2016 на суму 1799,39 грн., зазначивши підставу платежу: "За телеком. послуги донарахування по акту ДФІ за 2014-2015 рр.".

Наведене свідчить, що фактично позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів, які були ним додатково нараховані понад суму коштів, сплачених відповідачем за фактично отримані телекомунікаційні послуги. При цьому підставою для такого нарахування позивачем додаткової суми до сплати відповідачу є Довідка Держфінінспекції від 11.02.2016, яка не є частиною Договору, а рівно, не створює для відповідача відповідних зобов'язань та не може бути підставою для покладення на відповідача будь-яких додаткових зобов'язань, ніж ті, що узгоджені сторонами у Договорі та додатках і додаткових угодах до Договору, які підписані сторонами.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду наявність у відповідача заборгованості за надані на підставі Договору № 2/2014 від 31.03.2014 телекомунікаційні послуги за період квітень-грудень 2014, січень-жовтень 2015 у сумі 1799,39 грн., рівно як і не доведено виникнення у відповідача зобов'язання щодо сплати позивачу 1799,39 грн. за рахунком № 161 від 08.04.2016, у зв'язку із збільшенням вартості електроенергії понад 10% початку року як енергетичної складової тарифу, на підставі Довідки Держфінінспекції від 11.02.2016.

Згідно статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за період квітень-грудень 2014, січень-жовтень 2015 у сумі 1799,39 грн. є необґрунтованими та не доведеними у порядку, передбаченому ГПК України, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.2017.

Суддя Гумега О.В.