ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р.Справа № 5017/2615/2012
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Філінюка І.Г., Лашина В.В.

при секретарі судового засідання - Кияшко Р.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВП-10"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р.

у справі №5017/2615/2012

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Директ Фінанс"

до боржника Закритого акціонерного товариства "ХХІ Століття"

кредитори:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Директ Фінанс",

2) Публічне акціонерне товариство Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

3) Державне підприємство "Санаторій "Ударник" для дітей з батьками"

4) Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дока Україна Т.О.В."

5) Управління пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси

6) Державна податкова інспекція у Малиновському районі м. Одеси

7) Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси

8) Товариство з обмеженою відповідальністю "Директ Інвестмент"

9) Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВП-10"

10) Товариство з обмеженою відповідальністю "Директ Фінанс"

за участю уповноважених осіб акціонерів ЗАТ "ХХІ Століття":

1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

3) ОСОБА_4

за участю арбітражного керуючого Дарієнко В.Д.

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 р. у складі колегії суддів: головуючого судді Пироговського В.Т., суддів Лавриненко Л.В., Аленіна О.Ю. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВП-10" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 р. зупинено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВП-10" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р., по справі № 5017/2615/2012 до розгляду Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства "ХХІ Століття" на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 р. по справі № 523/7820/16-ц.

В зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді Пироговського В.Т. з 20.12.2016 р. на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 21.12.2016 р. № 1017 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи, визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Лавриненко Л.В., суддів Філінюка І.Г., Аленіна О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВП-10" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р. прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Лавриненко Л.В., суддів Філінюка І.Г., Аленіна О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р. провадження по справі № 5017/2615/2012 поновлено.

У зв'язку з перебуванням судді - учасника колегія Аленіна О.Ю. у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 18.04.2017 р. № 289 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматичної заміни складу колегії суддів визначено суддю - учасника колегії Лашина В.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВП-10" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р. прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Лавриненко Л.В., суддів Філінюка І.Г., Лашина В.В.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах процесуального строку, визначеного ст. 102 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.09.2012 р. порушено провадження у справі № 5017/2615/2012 про банкрутство Закритого акціонерного товариства "ХХІ Століття".

Постановою Господарського суду Одеської області від 06.11.2013 р. Закрите акціонерне товариство "ХХІ Століття" визнано банкрутом, відкрито відносно боржника ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Лісєєва Кирила Юрійовича.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.06.2015 р. ліквідатором Закритого акціонерного товариства "ХХІ Століття" призначено арбітражного керуючого Дарієнко В.Д.

11.12.2015 р. арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про витребування майна з незаконного володіння та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. в поданій заяві просить суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1, виданого реєстраційною службою Одеського міського управляння юстиції Одеської області від 06.05.2015 р. № 37213755;

- скасувати запис № 9588086 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01;

- визнати за Закритим акціонерним товариством „ХХІ Століття" право власності на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" передати цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 Закритому акціонерному товариству „ХХІ Століття".

В обґрунтування своїх вимог ліквідатор банкрута посилається на те, що спірне майно належить Закритому акціонерному товариству „ХХІ Століття", яке є правонаступником ЗАТ „Пересувна механізована колона № 6", на підставі договору купівлі - продажу державного майна від 30.11.1993 р. та акту приймання - передачі проданого майна від 29.03.1994 р.

Арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. вважає, що спірний майновий комплекс безпідставно знаходиться у Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" і підлягає поверненню банкруту з одночасним скасуванням свідоцтва від 07.05.2015 р. № 37213755, запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 9588086.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р. заяву арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, від 07.05.2015 р. № 37213755, видане Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області.

Визнано за Закритим акціонерним товариством „ХХІ Століття" право власності на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з зобов'язанням передати його власнику - Закритому акціонерному товариству „ХХІ Століття".

Припинено провадження у справі в частині заяви ліквідатора банкрута про скасування запису № 9588086 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.05.2016 р. заходи забезпечення заяви - скасовані.

Не погодившись з наведеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" оскаржило її до Одеського апеляційного господарського суду.

В поданій апеляційній скарзі, Товариство з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів з матеріалів кримінального провадження, що знаходяться в Одеської міської прокуратури № 3, які підтверджують:

- проведення 01.04.1994 р. зборів учасників організації орендарів Одеського малого підприємства Пересувна механізована колона № 6 асоціації «Агропромбуд»;

- укладення договору купівлі - продажу та передачі цілісного майнового комплексу ОСОБА_9, від наявності яких залежить встановлення фактичних обставин справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" зазначає, що ОСОБА_4 подано до Суворівського районного суду міста Одеса позов про визнання зборів такими, що відбулися 01.04.1994 р., встановлення факту укладання договору від 01.04.1994 р. та передачі майна за актом прийому - передачі від 04.04.1994 р.

Встановлення цих фактів у рішенні Суворівського районного суду міста Одеси у справі № 523/7820/16 - ц підтвердить законність набуття Товариством з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" прав власності на спірний цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ще одним доводом апеляційної скарги є те, що правовідносини між ОСОБА_4 і Орендним підприємством „ПМК № 6", правонаступником якого в подальшому став боржник, не підпадають під майнові дії боржника, тобто такі, що були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство, у зв'язку з чим заява ліквідатора не підлягає розгляду в межах справи про банкрутство згідно ст. 20 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час апеляційного перегляду справи № 5017/2615/2012, за клопотанням арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. провадження у справі було зупинено ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 р.

Підставою для зупинення провадження у справі стало те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 р. по справі № 523/7820/16-ц задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, треті особи: ЗАТ "XXI Століття" в особі ліквідатора Дарієнка В.Д., Одеська міська рада, ТОВ "ВВП-10" та визнано збори членів організації орендарів Одеського малого підприємства Пересувна механізована колона № 6 асоціації Агропромбуд з питання продажу їй як фізичній особі цілісного майнового комплексу, розташованого у м. Одесі по АДРЕСА_1,такими, що відбулися 01.04.1994 р. за адресою: м. Одеса, вул. Золотий беріг, 4-а.

Встановлено факт укладення 01.04.1994 р. між ОСОБА_4 і організацією Одеського малого підприємства Пересувна механізована колона №6 асоціації Агропромбуд в особі директора ОСОБА_2 договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1, та факт його передачі покупцеві ОСОБА_4 за актом приймання-передачі 04.04.1994 р.

При цьому, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 р. не набрало чинності, оскільки арбітражним керуючим Дарієнком В.Д. подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Одеської області.

06.04.2017 р. арбітражним керуючим Дарієнко В.Д. надано суду апеляційної інстанції копію рішення Апеляційного суду Одеської області від 30.03.2017 р., яким рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2016 р. скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

За результатами розгляду матеріалів справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Як вбачається з матеріалі справи, постановою Господарського суду Одеської області від 06.11.2013 р. Закрите акціонерне товариство "ХХІ Століття" визнано банкрутом, відносно боржника відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п. 1.2 Статуту Закритого акціонерного товариства „ХХІ Століття" перереєстрованого 05.02.2001 р., останнє є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Пересувана Механізована Колона № 6».

На підставі укладеного з Регіональним відділення Фонду державного майна України пор Одеській області договору купівлі - продажу державного майна від 30.11.1993 р. № 32 організація орендарів Одеського малого підприємства пересувна механізована колона № 6 асоціації „Агропромстрой" набула право власності на цілісний майновий комплекс з усіма будівлями та спорудами, розташованими на земельних ділянках за адресами: вул. Золотий Берег, 4а та Новікова, 2, загальною площею 1,5 га.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі - продажу цілісного майнового комплексу від 01.04.1994 р., ОСОБА_16 придбала у організації орендарів Одеського малого підприємства пересувна механізована колона № 6 асоціації „Агропромстрой" цілісний майновий комплекс, розташований на земельній ділянці 1,5 га за адресою: м. Одеса, вул. Новікова, 2.

На підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.09.2006 р., адреса комплексу змінена: „АДРЕСА_1-б".

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25.02.2015 р. по справі № 521/14694/14-ц встановлено факт укладення між ОСОБА_16 та організацією орендарів Одеського малого підприємства пересувна механізована колона № 6 асоціації „Агропромстрой" договору купівлі - продажу цілісного майнового комплексу за адресою вул. Новікова, 2, відповідно до умов якого ОСОБА_16 сплатила 250 000 000 крб. і набула право власності на вказане майно.

Також наведеним рішенням позов ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства „ХХІ Століття" про визнання угоди дійсною та визнання права власності задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на цілісний майновий комплекс, „Одеська Пересувана Механізована Колона № 6 асоціації „Агропромстрой", який розташований за адресою: АДРЕСА_1-б, з усіма будівлями та спорудами, який знаходиться на земельній ділянці, площею 1,5 га.

В подальшому ОСОБА_4 передала зазначений цілісний майновий комплекс до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" відповідно до акту приймання - передачі майна від 29.04.2015 р., як внесок у статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10".

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2015 р. скасовано заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25.02.2015 р. по справі № 521/14694/14-ц.

Апеляційний суд Одеської області, скасовуючи заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25.02.2015 р., встановив, що в матеріалах справи відсутній оригінал договору купівлі - продажу цілісного майнового комплексу від 01.04.1994 р., а також оригінал квитанції про сплату ОСОБА_4 на користь Закритого акціонерного товариства „Пересувна механізована колона № 6" вартості цілісного майнового комплексу в сумі 250 000 000 карбованців.

Апеляційним судом Одеської області встановлено також, що зборами акціонерів Закритого акціонерного товариства „Пересувна механізована колона № 6" не вирішувалось питання про відчуження спірного цілісного майнового комплексу.

Таким чином, на час перегляду в апеляційному порядку ухвали Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р. правові підстави, якими ОСОБА_4 обґрунтовувала правомірність передачі спірного майна до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" скасовані в судовому порядку.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_4 ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів, що саме вона користувалася зазначеним майновим комплексом.

Крім того, з матеріалів справи про банкрутство Закритого акціонерного товариства „ХХІ Століття" вбачається, що останнє до моменту порушення провадження у справі про банкрутство, надавало до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси звіти про сплату земельного податку та наявність у власності цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою АДРЕСА_1-б, з усіма будівлями та спорудами, на земельній ділянці площею 0,7385 га.

Матеріали справи про банкрутство містять документи стосовно користування банкрутом цілісним майновим комплексом, який розташований за адресою АДРЕСА_1-б, з усіма будівлями та спорудами, на земельній ділянці площею 0,7385 га., а саме:

- акт Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси про результати позапланової виїзної перевірки Закритого акціонерного товариства „ХХІ Століття" від 19.04.2012 р., згідно якого встановлено надання боржником податкових розрахунків;

- податкові декларації з плати за землю, податкові розрахунки земельного податку за 2009, 2010 р. р. з відомостями про наявність документів на землю за місцезнаходженням земельною ділянки за адресою: вул. Новікова 2б з цільовим призначенням під складські приміщення, які підписані головним бухгалтером та керівником банкрута - ОСОБА_2

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2012 р. по справі № 1570/435/2012 стягнуто з Закритого акціонерного товариства „ХХІ Століття" податковий борг по земельному податку в сумі 134 246,46 грн., і ця сума є складовою частиною кредиторської вимоги Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси до боржника.

Таким чином, наявні в матеріалах справи документи дійсно свідчать про те, що саме Закрите акціонерне товариство „ХХІ Століття" фактично використовує спірну земельну ділянку разом з цілісним майновим комплексом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1-б.

Отже, враховуючи рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2015 р. по справі № 521/14694/14-ц та зважаючи на відсутність договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 01.04.1994 р., розташованого на земельній ділянці площею 1,5 га, укладеного між ОСОБА_16 та організацією орендарів Одеського малого підприємства пересувна механізована колона № 6 асоціації „Агропромстрой", а також відсутність ознак його виконання сторонами, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що вказаний договір не є укладеним.

Відповідно до п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту.

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими):

- відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами);

- не отримано акцепт стороною, що направила оферту;

- не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача;

- не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо.

Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Водночас господарським судам необхідно враховувати таке.

Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону. Це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Як встановлено судом першої інстанції і з цим висновком погоджується суд апеляційної інстанції, на момент розгляду цієї справи право власності на цілісний майновий комплекс належить Закритому акціонерному товариству „ХХІ Століття".

За приписами ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 2.15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013, № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, за позовами відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 17.10.2011 р. по справі № 3-103гс11.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З огляду на сукупність доказів, що підтверджують відсутність будь - яких документів про набуття ОСОБА_4, а в подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" прав на спірний цілісний майновий комплекс та враховуючий той факт, що цілісний майновий комплекс вибув з володіння власника - Закритого акціонерного товариства „ХХІ Століття" не з його волі, а іншим шляхом (за судовим рішенням від 25.02.2015 р., яке в подальшому скасовано 26.11.2015 р.), останній підлягає витребуванню від Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на користь банкрута.

Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що свідоцтво від 07.05.2015 р. № 37213755, видане Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції в Одеській області про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо припинення провадження відносно вимоги арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. про скасування запису № 9588086 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: вул. Новікова, 2-б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 ст. 37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до п. 8 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" № 8 суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що зазначена вимога арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. не підлягає розгляду в господарських судах України, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо припинення провадження в цій частині на підставі ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р. по справі № 5017/2615/2012 арбітражним керуючим Дарієнко В.Д. в цій частині не оскаржувалась.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у витребуванні доказів у Одеської міської прокуратури № 3 з матеріалів кримінального провадження не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки процесуальним законодавством не передбачено витребування матеріалів кримінального провадження при вирішенні господарського спору.

Посилання скаржника на цивільний спір за позовом ОСОБА_4, як на можливість підтвердження законності набуття Товариством з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" прав власності на спірний цілісний майновий комплекс загальною площею 1961,1 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1, спростовуються рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.03.2017 р., яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Стосовно посилання Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" в апеляційній скарзі на положення ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», як на єдину норму Закону, що може бути підставою для визнання недійсними правочинів (договорів) і спростування майнових дій боржника у межах провадження справи про банкрутство, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Зазначена норма Закону надає підстави господарському суду застосовувати при розгляді справ про банкрутством правила позовного провадження, регламентовані Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з п. п. 2, 7 ч. 1 ст. 12 господарським судам підвідомчі справи про банкрутство, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Також абз. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ.

Згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України викладеної в постанові від 30.11.2011 р. по справі № 5005/5307/2011 спір безпосередньо пов'язаний зі здійсненням провадження у справі про банкрутство підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, а не у позовному провадженні.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.10.2011 р. № 10 господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів, вчинених керуючим санацією (ліквідатором), визнання права власності на майно боржника, оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника.

За приписами ч. 3 ст. 104 Цивільного кодексу України порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом. Таким чином, з огляду на приписи статей 104, 110 - 112 Цивільного кодексу України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює спеціальний Закон, також норм Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів встановлених ст. 16 Цивільного кодексу України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 13.04.2016 р. № 908/4804/14.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд дійшов висновку відносно необхідності розгляду заяви арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння за загальними нормами цивільного законодавства та в межах провадження у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства „ХХI століття", як такої, що подана ліквідатором на виконання повноважень, передбачених ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в межах заходів, спрямованих на пошук, виявлення та включення до ліквідаційної маси майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на викладене, підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р. по справі № 5017/2615/2012, у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 85, 91, 99, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.05.2016 р. по справі 5017/2615/2012 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ВВП-10" - без задоволення

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 24.04.2017 р.

Головуючий суддя: Л. В. Лавриненко

Судді: І.Г. Філінюк

В.В. Лашин