ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р.Справа № 916/3870/15
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Гладишевої Т.Я., Головея В.М.,

секретар судового засідання Маленкова О.П.,

за участю представників сторін:

Від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 20/7-41 від 05.01.17;

Від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № б/н від 01.08.16;

Від третьої особи - ОСОБА_4, довіреність №277/исх-гс від 26.12.16;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «ОСОБА_1 морський торговельний порт»

на рішення господарського суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року

по справі №916/3870/15

за позовом Державного підприємства «ОСОБА_1 морський торговельний порт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро сервіс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міської ради

про стягнення 835 697,52 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року державне підприємство "ОСОБА_1 морський торговельний порт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс, згідно якої просить суд стягнути з останнього збитки у сумі 835 697,52 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 535,46 грн.

Справа розглядалась неодноразово судами.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.02.2016р. по справі №916/3870/15 у задоволенні позову Державного підприємства "ОСОБА_1 морський торговельний порт" відмовлено.

Постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 27.04.2016р. апеляційну скаргу ДП "ОСОБА_1 морський торговельний порт" залишено без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 22.02.2016р. у справі № 916/3870/15 без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016р. рішення господарського суду Одеської області від 22.02.2016р. та постанову ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 27.04.2016р. у справі № 916/3870/15 скасовано, справу передано на розгляд господарському суду Одеської області у звязку з неповним зясуванням всіх обставин справи.

Приймаючи вказану постанову, суд касаційної інстанції зазначив, що перша та апеляційна інстанція не надали правової оцінки тому, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, який було укладено ТОВ "Євро-Сервіс" 05.07.2012р., був зареєстрований лише 01.07.2015р., тобто через три роки, а також не надали правової оцінки діям відповідача щодо вчинення заходів, спрямованих на своєчасну реєстрацію договору та отримання правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою.

Крім того, вказав на те, що господарські суди достеменно не встановили причини несплати відповідачем земельного податку з урахуванням п. д) ст. 156 Земельного кодексу України, яким передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, наголосивши на необхідності повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи під час її нового розгляду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у підстав для стягнення збитків, посилаючись на те, що компенсація орендної плати, сплаченої орендарем, законодавством прямо не передбачена, будь-які договірні відносини між сторонами відсутні, вимоги про визнання договору компенсації укладеним не заявлялися, що свідчить про недоведеність протиправної поведінки відповідача, відсутність причинно-наслідкового звязку між нанесеною шкодою та протиправною поведінкою відповідача, а також недоведеність як самого факту збитків так і їх розміру.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду звернулось Державне підприємство ОСОБА_1 морський торговельний порт з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області у справі №916/3870/15 за позовом Державного підприємства ОСОБА_1 морський торговельний порт до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс про стягнення збитків у сумі 835 697 грн. 52 коп., яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства ОСОБА_1 морський торговельний порт було відмовлено та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства ОСОБА_1 морський торговельний порт задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача витрати з оплати судового збору.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ТОВ «Євро сервіс» користувалось земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що завдало ДП «ОСОБА_1 морський торговельний порт» збитків у вигляді витрат на орендну плату за землю, сплачену за 2012-2014 роки.

Скаржник наголошує, що ТОВ «Євро сервіс» фактично користується земельною ділянкою площею 0,3777 га, розташованою під нежитловими будівлями під літ. «А» та «Б» загальною площею 198,8 кв.м, по вул. Дача Ковалевського, 16, за яку ОСОБА_1 морський торговельний порт сплачує плату за землю у вигляді орендної плати.

На думку апелянта, протиправна поведінка відповідача полягає у тому, що відповідач фактично користується земельною ділянкою, проте відмовляється добровільно компенсувати позивачу плату за землю. Розмір збитків, за твердженням скаржника, також доведений, та складає розмір плати за землю, яку було сплачено Портом.

Причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, на думку скаржника, полягає в тому, що за умови добросовісного виконання з боку відповідача положень земельного та податкового законодавства в частині платного використання землі та обовязкового загальнодержавного податку, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за землі комунальної власності, позивачем не було б понесено збитків.

При цьому, ст.218 ГК України закріплює презумпцію вини.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, рішенням Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 27.04.1999 року №357, зокрема, вирішено надати земельну ділянку Державному підприємству ОСОБА_1 морський торговельний порт фактично займану дитячим оздоровчим табором Юний моряк.

Між ОСОБА_1 міською радою та Державним підприємством ОСОБА_1 морський торговельний порт було укладено договір на право тимчасового користування землею від 23.12.1999 року №КД-145, відповідно до умов якого ОСОБА_1 міська рада на основі статей 3, 10 Земельного кодексу України надала, а землекористувач прийняв у тимчасове користування земельну ділянку, загальною площею 14 572 кв. м. по вул. Дача Ковалевського, 16 за рахунок земель міста згідно плану тимчасового землекористування, який додається.

Відповідно до пункту 1.2 договору земельна ділянка загальною площею 14572 кв. м. в тому числі: земельна ділянка площею 12 941 кв. м. по вул. Дача Ковалевського, 16 надається у тимчасове довгострокове користування, строком до 25 років для експлуатації дитячого оздоровчого табору Юний моряк; земельна ділянка площею 1 631 кв. м. надається в тимчасове короткострокове користування строком до 3 років, але не пізніше початку розвитку реконструкції транспортних магістралей по вул. Дача Ковалевського (загальною площею 1385 кв. м.) і по вул. Довга (площею 246 кв. м.) для експлуатації дитячого оздоровчого табору Юний моряк.

05.07.2012 року між ОСОБА_1 приватним навчально-виховним комплексом Дошкільний навчальний заклад спеціалізована загальноосвітня школа I-III ступенів ХАБАД та Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс було укладено договір купівлі-продажу № 406, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс купило та прийняло у власність нежитлові будівлі номер 16 по вулиці Дача Ковалевського в місті Одесі загальною площею 198,8 кв. м., які розташовані на земельній ділянці 0,3777 га, кадастровий номер 0:41:019:0015. Дана земельна ділянка є також предметом договору від 23.12.1999 року № КД-145.

У звязку з фактичною сплатою позивачем плати за землю на підставі норм земельного та податкового законодавства за земельну ділянку, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс, Державне підприємство ОСОБА_1 морський торговельний порт листом від 25.06.2014 року №41-11/770 направило два оригінали договору компенсації плати за землю за 2012, 2013, 2014 рік для розгляду та підписання.

Державне підприємство ОСОБА_1 морський торговельний порт звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс з претензією від 16.07.2015 року №20/1-1243, в якій просило терміново перерахувати оплату компенсації плати за землю з урахуванням ПДВ у сумі 835697 грн. 52 коп., яка залишена без розгляду. Після чого, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, зазначивши, що вказані збитки є позадоговірними, обґрунтовує наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також вини.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка загальною площею 0,3777 га, кадастровий номер 0:41:019:0015 належить на праві приватної власності відповідачу по справі. Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс зареєструвало право власності на нежитлові приміщення 01.07.2015 року у відповідності до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України.

Водночас, дана земельна ділянка загальною площею 0,3777 га, кадастровий номер 0:41:019:0015 входить до складу земельної ділянки, на яку поширюються умови договору на право тимчасового користування землею від 23.12.1999 року №КД-145, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 міською радою.

За приписами статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною (протиправною) можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. При цьому, протиправною поведінкою в розумінні частини 1 статті 224 Господарського кодексу України є поведінка особи, яка суперечить правовим нормам та встановленим вимогам щодо здійснення господарської діяльності.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду, а також і про збитки у вигляді упущеної вигоди).

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

г) Вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (збитків).

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Довід апелянта, що в діях відповідача наявна протиправна поведінка відповідача, яка полягає у тому, що відповідач фактично користується земельною ділянкою, проте відмовляється добровільно компенсувати позивачу плату за землю, відхиляється судовою колегією, з огляду на наступне.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011, № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", розяснено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини неоформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування.

ОСОБА_5 встановлено, що відповідачем в порушення норм земельного законодавства ані у 2012 році під час укладення договору, ані після реєстрації права власності на будівлі, не було оформлено правовстановлюючих документів на земельну ділянку, визначену у договорі.

Більш того, державну реєстрацію самого обєкта нерухомості було проведено лише 01.07.2015 року тобто через три роки після укладання договору купівлі-продажу, при цьому, поважність причини такого несвоєчасного оформлення права власності на нерухомість, а також причини неоформлення права користування земельною ділянкою відповідач не довів належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України.

Також слід звернути увагу на те, що відповідно до статті 286.1. Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Аналіз приписів цивільного та земельного законодавства свідчить, що у разі придбання об'єкта нерухомості до набувача переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яке він повинен оформити згідно з чинним законодавством.

Однак, відповідач не скористався правом звернення до ОСОБА_1 міської ради з заявою про відведення земельної ділянки для обслуговування вказаних нежитлових будівель згідно вимог діючого земельного законодавства.

Таким чином, до оформлення державного акта на земельну ділянку або договору оренди з одночасним розірванням старого договору саме попередній власник (орендар) сплачує земельний податок (орендну плату), якщо інше не обумовлене в договорі купівлі-продажу майна або земельної ділянки.

Згідно положень ст. 287.1 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При цьому, пунктом 4.6 договору на право тимчасового користування землею від 23.12.1999 року №КД-145 визначено, що у випадку відчуження будівель і споруд (або їх частин), розташованих на даній земельній ділянці, землекористувач (позивач) зобовязаний повідомити про це міську раду в тижневий строк і переоформити документи на право подальшого користування земельною ділянкою, а також повідомити нового власника про необхідність оформлення відповідних документів. До погодження міською радою прав третіх осіб на користування даною земельною ділянкою чи дольової участі в землекористуванні (при переході права на будівлю, споруду або їх частину) плата за землю здійснюється землекористувачем у повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ОСОБА_1 міської ради з відповідними повідомленнями або вимогами внести зміни до договору на право тимчасового користування землею від 23.12.1999 року №КД-145 в частині виключення земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові будівлі, що належать відповідачу за договором купівлі-продажу.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, судова колегія зазначає, згідно приписів ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України в спірних правовідносинах між Державним підприємством ОСОБА_1 морський торговельний порт та Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Сервіс щодо стягнення збитків відсутня протиправна поведінка ТОВ «Євро-сервіс», спрямована на порушення прав позивача.

З тих же підстав відсутній і причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, заявленими позивачем по справі, оскільки, належне оформлення відповідачем земельної ділянки у власність або користування не впливає на обовязок відповідача сплачувати будь-які кошти саме на користь позивача.

Таким чином, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків на користь позивача, оскільки позивач не звертався до ОСОБА_1 міської ради про внесення змін до зазначеного договору на право тимчасового користування землею (оренди), зокрема, шляхом вилучення з тимчасового користування зазначеної земельної ділянки, будь-які договірні відносини щодо компенсації плати за землю між сторонами в матеріалах справи відсутні, позивач не звертався в судовому порядку до відповідача з позовом про зобовязання укласти договір на відшкодування земельного податку.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що в даному спорі з наявних матеріалів справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами по справі наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

З урахуванням зазначених приписів та обставин справи, судова колегія вважає, що наявність права власності на обєкт нерухомості відповідача, яке оформлене належним чином, позбавляє можливості позивача на отримання будь-яких доходів на земельній ділянці, на якій розташований цей обєкт, що взагалі виключає підстави відшкодування збитків, зазначені в позовній заяві на підставі ст.ст. 156, 157 ЗК України та постанови КМУ №284 від 19.04.1993р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 835 697,52 грн., оскільки їх розмір та підстави стягнення не доведені належним чином позивачем у справі.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «ОСОБА_1 морський торговельний порт» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року по справі №916/3870/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у встановлений строк.

Повний текст постанови підписаний 24.04.2017 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Т.Я. Гладишева

ОСОБА_5 Головей