РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017№910/2242/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/2242/17

за позовом приватного акціонерного товариства «Креатив», м. Київ,

до ОСОБА_1, м. Кропивницький Кіровоградської області,

ОСОБА_2, м. Кропивницький Кіровоградської області, та

ОСОБА_3, м. Кропивницький Кіровоградської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Ощадний банк), м. Київ,

про відшкодування збитків у сумі 6 666 666 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача-1 - ОСОБА_5 (довіреність від 20.03.2017 №б/н);

відповідача-2 - ОСОБА_6 (довіреність від 10.05.2016 №б/н);

відповідача-3 - ОСОБА_5 (довіреність від 16.03.2017 №б/н);

третьої особи - Полтавця П.Ю. (довіреність від 14.11.2016 №19/3-02/199).

Приватне акціонерне товариство «Креатив» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва у порядку пункту 41 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 6 666 666 грн. збитків, завданих Товариству його посадовими особами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2017 порушено провадження у справі.

20.03.2016 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подав суду відзиви на позовну заяву, в яких вказав про те, що:

- договір кредитної лінії від 14.01.2014 №1 (далі - Договір №1), погоджений до укладання відповідачами як членами наглядової ради Товариства, був укладений Товариством і публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - Ощадний банк) на вигідних для Товариства умовах кредитування з наданням позивачу права на проведення в будь-який момент часу дострокового погашення всієї суми або частини суми наданого кредиту; внаслідок укладання даного договору не порушено жодного суб'єктивного права Товариства;

- твердження позивача про існування так званих «схем створення штучної ліквідності», які покращували фінансові показники Товариства на кінець звітного періоду, не відповідають дійсності; наведені факти також спростовують відображену в позові інформацію про те, що «покращена» таким чином фінансова звітність Товариства дала змогу позивачу одержати певні додаткові кредитні ресурси, права на одержання яких Товариство в дійсності не мало, оскільки в усі банківські установи в процесі оформлення відповідних кредитів надавалася фінансова звітність, яка в тому числі включала в себе баланс Товариства, в якому відображалися всі зобов'язання позивача; в подальшому фінансова звітність Товариства (в тому числі баланс) ретельно аналізувалася банківськими установами, в результаті чого їх кредитні комітети ухвалювали рішення про надання/ненадання кредиту;

- при ухваленні членами наглядової ради Товариства ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення про надання згоди на укладання з Ощадним банком Договору №1 названі особи належним чином виконували покладені на них обов'язки членів наглядової ради Товариства та не виходили за межі наданих їм повноважень;

- у діях відповідачів щодо погодження укладання з Ощадним банком Договору №1 відсутні всі елементи складу цивільного правопорушення, що унеможливлює застосування до них такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2017 залучено до участі у справі Ощадний банк як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

31.03.2017 позивач подав суду заперечення на відзиви відповідачів-1,3, в яких зазначив таке: відповідачі прийняли рішення про отримання позивачем кредиту в сумі 20 000 000 доларів США від Ощадного банку, які були перераховані за межі України; кредитні кошти було використано в інтересах третіх осіб, тобто не в інтересах позивача; відсотки за користування кредитом лягли на Товариство; відповідачі діяли не в інтересах позивача, як це встановлено законом; відповідачі зобов'язані відшкодувати Товариству збитки; крім того, Товариство наразі перебуває в процедурі банкрутства (справа №910/9131/16) через тяжкий фінансовий стан та багатомільйонну заборгованість перед банками (включаючи Ощадний банк); зокрема, банкрутству сприяли дії відповідачів, коли Товариство отримувало кредити та брало на себе відповідні зобов'язання, а грошима фактично користувались інші особи.

Представник ОСОБА_2 18.04.2017 подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що: наглядова рада Товариства, членами якої були відповідачі, жодного відношення до порядку ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності не мали; згідно з приписами статті 64 статуту Товариства 2011 року річна звітність позивача підлягає перевірці незалежним аудитором, крім того, для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності позивача загальні збори обирають ревізора, який відповідно до статті 60 статуту Товариства 2011 року зобов'язаний проводити перевірку щорічного звіту про фінансово-господарську діяльність Товариства, який подається генеральним директором Товариства, а також каси і майна, повідомляє загальні збори акціонерів, а в період між ними - наглядову раду Товариства про усі виявлені в ході перевірок чи розслідувань недоліки та зловживання посадових осіб позивача, давати висновки з річних звітів та балансів, без яких загальні збори не вправі затверджувати річний звіт та баланс; ведення обліку та звітності позивача в період з 2011 року по 2015 рік здійснювалося безпосередньо генеральним директором, контролювалося з боку ревізора та залучених незалежних аудиторів; позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачі якимось чином впливали на складання фінансово-господарської звітності, вносили недостовірні дані, відомості до неї; наданий розрахунок процентів за Договором №1 здійснений безпосередньо самим позивачем; при цьому, позивачем не надано доказів отримання коштів, виходячи з яких здійснюється розрахунок процентів, крім того, невідомо чи заявлялися з боку Ощадного банка вимоги стосовно стягнення процентів; позивач намагається перекласти відповідальність за неналежне виконання Договору №1 на відповідачів.

Ощадний банк 18.04.2017 подав суду письмові пояснення, в яких зазначив таке:

- оскільки у позовній заяві стверджується, що в результаті укладення Ощадним банком і Товариством Договору №1 позивачу було завдано збитки у вигляді нарахованих за Договором №1 відсотків, відлік строку позовної давності на подання позовної заяви про відшкодування збитків, завданих у результаті укладення правочину, повинен обчислюватися з моменту виникнення цивільного зобов'язання - дати укладення Договору №1; позовна заява Товариством подана після спливу строку позовної давності, передбаченого статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- позивач стверджує, що основними причинами банкрутства Товариства є отримання підприємством кредитних коштів у значно більшому обсязі, ніж Товариство було спроможне обслуговувати, та незаконне виведення коштів з Товариства на користь колишніх керівників позивача; при цьому, відповідальність за недолугу кредитну політику, що завдала збитків підприємству, позивач покладає на членів наглядової ради Товариства, які на час укладення Договору №1 одночасно були опосередкованими власниками (фактичними кінцевими бенефіціарами) позивача;

- вимоги до кола осіб, визначених у частині п'ятій статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», щодо відшкодування заподіяних позивачу збитків, що призвели до настання його неплатоспроможності, та покладення на них субсидіарної відповідальності за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства, повинні бути предметом розгляду виключно у справі №910/9131/16, після того, як позивача визнають банкрутом;

- кошти з поточного рахунку №08 на підставі відповідних платіжних доручень 16.01.2014 були перераховані як передплата за поставки тропічної олії на рахунки таких компаній: Quadra Commodities SA Limited (Беліз) у сумі 10 млн. доларів США (контракт від 09.01.2014 №3267 і специфікація від 13.01.2014 №1, інвойс від 15.01.2014 №001; платіжне доручення від 16.01.2014 №1); Creative Trading SA (Швейцарія) у сумі 10 млн. доларів США (контракт від 09.01.2014 №3268 і специфікація від 13.01.2014 №1, інвойс від 15.01.2014 №001; платіжне доручення від 16.01.2014 №2);

- в подальшому зазначеними контрагентами не було виконано умови контрактів щодо поставки продукції, в зв'язку з чим у відповідності до вимог пунктів 3.5 і 3.6 контрактів та чинного законодавства кошти за передплату поставок тропічної олії було повернуто на рахунки позивача у повному обсязі;

- всі викладені у позовній заяві обставини кредитної операції між Ощадним банком і позивачем, у тому числі повнота і обсяг повноважень наглядової ради позивача під час прийняття рішення щодо укладення Договору №1, шляхи спрямування отриманих кредитних коштів та інше були предметом розгляду господарським судом міста Києва у справі №910/905/16 за позовом Товариства до Ощадного банка про визнання недійсним Договору №1; рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2016 зі справи №910/905/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2016, у задоволенні позову Товариства відмовлено.

Товариство 03.04.2017 подало суду клопотання про залучення до участі у справі розпорядника майна Товариства Кізленка Вадима Андрійовича, мотивоване тим, що розпорядник майна є відповідальним за збереження майна позивача, а на стадії санації, ліквідації, будучи керуючим санацією чи ліквідатором здійснюватиме стягнення дебіторської заборгованості позивача.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Господарський суд міста Києва вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача оскільки рішення з даного спору у разі задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог жодним чином не вплине на права і обов'язки розпорядника майна Товариства.

Представники позивача у судове засідання 18.04.2017 не з'явилися, проте 14.04.2017 подали суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представників позивача в інших судових засіданнях.

Представник відповідачів-1,3 заперечив проти задоволення клопотання позивача.

Представники відповідача-2 та третьої особи розгляд вказаного клопотання залишили на розсуд суду.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 18.04.2017 без участі представників позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України) з огляду на таке:

- про дату, час та місце проведення судового засідання, призначеного на 18.04.2017, представників позивача Жданова В.Г. і Свистунова Д.В. було повідомлено 03.04.2017, що підтверджується протоколом судового засідання від 03.04.2017 і підписом Свистунова Д.В. у розписці;

- відповідно до частин першої і третьої статті 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника; представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації;

- позивач, маючи достатньо часу для підготовки до судового засідання, у разі неможливості участі його представників у судовому засіданні не був позбавлений права надати довіреність іншій особі для представлення інтересів відповідача у справі №910/2242/17;

- разом з тим, у підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Представник відповідачів-1,3 надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник відповідача-2 підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому суду 18.04.2017 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи підтримав доводи, викладені у поясненнях, поданих суду 18.04.2017 у письмовому вигляді, вирішення даного спору залишив на розсуд суду.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позов мотивовано тим, що:

- за результатами перевірок нового керівництва позивача виявлено численні факти фінансових зловживань з боку попереднього керівництва Товариства, зокрема, встановлено значні розбіжності між даними бухгалтерського обліку позивача та даними фінансової звітності, що надавались до банківських установ та державних органів; виявлено факти створення штучної ліквідності Товариства;

- під створенням штучної ліквідності слід розуміти отримання короткострокових кредитів з наступним розміщенням (на термін декілька днів) певної суми грошових коштів на поточних або вкладних рахунках Товариства на певну дату з метою створення враження про добрий фінансовий стан Товариства;

- штучний характер ліквідності полягає в тому, що Ощадний банк і публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» видавали короткострокові кредити на пов'язані з Товариством компанії, які перераховували ці кошти позивачу за фіктивними контрактами під виглядом виручки або фінансової допомоги; ці гроші перебували на рахунках позивача всього кілька днів і після проходження звітного періоду гроші поверталися від Товариства на пов'язану компанію, а звідти в Ощадний Банк і акціонерне товариство «Укрексімбанк»;

- АТ «Укрексімбанк» через пов'язану компанію приватне підприємство «КИЙ» надало кредит Товариству на кілька днів для того, щоб спотворити фінансові показники позивача на кінець першого півріччя 2014 року (30.06.2014);

- показники фінансової ліквідності Товариства станом на 31.12.2013 дозволили Ощадному банку в січні 2014 року видати позивачу кредит в розмірі 20 000 000 доларів США, які в той же день (16.01.2014) були перераховані за межі України: 10 000 000 доларів США на офшорну компанію Quadra Commodities SA Limited за контрактом від 09.01.2014 №3268 та 10 000 000 доларів США на офшорну компанію Creative Trading SA за контрактом від 09.01.2014 № 3267.

Відповідно до пункту 41 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю).

Згідно з частиною другою статті 89 Господарського кодексу України посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов'язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов'язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Тобто однією з підстав для притягнення посадової особи товариства до відповідальності за збитки, завдані товариству є як дії, вчинені посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями, так і дії посадової особи, вчинені з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства.

За правовою природою 6 666 666 грн. збитків позивач визначає як реальні збитки, розраховуючи їх з урахування власного розрахунку процентів за Договором №1, нарахованих на 20 000 000 доларів США.

У листі Верховного Суду України від 01.01.2016 щодо висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 11116 ГПК України, за I півріччя 2015 року, зазначено, що до складу збитків також відноситься додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо).

Статтею 55 статуту Товариства (в редакції від 12.04.2011, яка діяла станом на дату укладення Договору № 1) члени наглядової ради несуть солідарну відповідальність за прийняття рішень, що виходять за межі її повноважень, або прийнятих в порушення встановленого порядку.

Судом у розгляді даної справи встановлено, що 14.01.2014 Товариством і Ощадним банком було укладено Договір №1, за умовами якого Ощадний банк зобов'язався надати, а позичальник - отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені Договором №1 строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором №1 (пункт 2.1 Договору №1).

Відповідно до пунктів 2.2 і 2.3 Договору №1 кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 15.01.2017. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування в визначили його у сумі 20 000 000 доларів США.

Згідно з пунктом 17 частини другої статті 49 статуту Товариства (в редакції від 12.04.2011, яка діяла станом на дату укладення Договору № 1) до компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної звітності Товариства.

Як вбачається з протоколу засідання наглядової ради Товариства від 10.01.2014 № 1, наглядовою радою було погоджено надати Товариству згоду на укладення з Ощадним банком договору кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в еквіваленті 20 000 000 доларів США з фіксованою відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 11 процентів річних та з остаточним терміном повернення не пізніше 15.01.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на момент отримання Товариством кредиту за Договором №1 позивач вже мав величезне кредитне навантаження та тяжкий фінансовий стан, що підтверджується звітом від 19.07.2016 про результати аналізу фінансово господарського стану Товариства; члени наглядової ради Товариства погодили отримання позивачем в Ощадному банку чергового кредиту, після чого перерахували його на свої офшорні компанії.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 06.06.2016 порушено справу про банкрутство Товариства.

Позивач вважає, що основними причинами банкрутства Товариства є отримання кредитів в значно більшому обсязі, ніж Товариство могло обслуговувати, та незаконне виведення отриманих коштів з Товариства на користь колишнього керівництва.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною першою статті 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

У пункті 6 рекомендацій президії Вищого господарського суду від 29.12.2007 № 04-5/239 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» зазначено, встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Отже, за загальним принципом цивільного права, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Матеріалами справи підтверджується, що 10 000 000 доларів США було перераховано 16.01.2014 як передплату за поставку тропічної олії на рахунок Quadra Commodities SA Limited (Беліз) і 10 000 000 доларів США - на рахунок Creative Trading SA (Швейцарія). При цьому, єдиною умовою забезпечення отримання від вказаних компаній замовленої продукції було здійснення попередньої оплати такої поставки, що і було зроблено Товариством.

Цільовим призначенням кредиту за Договором № 1 було поповнення обігових коштів Товариства, тому Товариство мало можливість використати кошти кредиту на будь-яку господарську операцію, в тому числі укласти договори на поставку олії та внести 100% передплати за ними.

Разом з тим, згідно з поданими Ощадним банком доказами, які долучено до матеріалів справи, оскільки Quadra Commodities SA Limited і Creative Trading SA не було виконано умови укладених з Товариством контрактів, то вказаними компаніями було повернуто всі суми отриманих від Товариства коштів як передплату за поставку тропічної олії, а саме:

31.03.2014 повернуто передплату за контрактами в загальній сумі 7,2 млн. доларів США на розподільчий рахунок позивача (того ж дня кошти в повному обсязі спрямовано на міжбанківський валютний ринок для обов 'язкового продажу);

14.04.2014 повернуто передплату за Контрактом №3267 у сумі 4 млн. доларів США; того ж дня сума 2,1 млн. доларів США була спрямована на міжбанківський валютний ринок для обов'язкового продажу, решта (1,9 млн. доларів США) зарахована на поточний рахунок позивача;

15.04.2014 повернуто передплату за Контрактом №3267 у сумі 4,3 млн. доларів США; того ж дня сума 2,15 млн. доларів США була спрямована на міжбанківський валютний ринок для обов'язкового продажу, решта (2,15 млн. доларів США) зарахована на поточний рахунок позивача;

16.04.2014 повернуто передплату за Контрактом №3268 у сумі 4,5 млн. доларів США; того ж дня сума 2,25 млн. доларів США була спрямована на міжбанківський валютний ринок для обов'язкового продажу, решта (2,25 млн. доларів США) зарахована на поточний рахунок позивача.

Отже, твердження позивача про виведення коштів з Товариства на користь колишніх керівників (власників) підприємства не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки передоплата у сумі 20 000 000 доларів США (кредитні кошти) була повернута контрагентами на рахунки позивача в повному обсязі у строки, передбачені контрактами та чинним законодавством України: кошти у сумі 13,7 млн. доларів США було спрямовано для обов'язкового продажу на міжбанківський валютний ринок; кошти у сумі 6,3 млн. доларів США було зараховано на поточний рахунок позивача.

З аналізу наведеного вбачається, що навіть якщо припустити, що передача грошових коштів від Товариства до іноземних компаній за договорами поставки є фактом використання кредитних коштів не в інтересах Товариства, то повернення цих коштів нівелює твердження про завдані Товариству цими діями збитки. Тобто факт винних дій відповідачів не доведений.

Крім того, як зазначає Ощадний банк у своїх письмових поясненнях, фактично позивачем належним чином виконано свої кредитні зобов'язання перед Ощадним банком з моменту укладення Договору №1 (14.01.2014) і до 26.08.2015.

Разом з тим, документального підтвердження, що Ощадним банком було нараховано позивачу проценти за користування кредитом за Договором №1, позивачем суду не подано.

Таким чином, позовні вимоги Товариства не мають складу цивільного правопорушення, є необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Що ж до доводів представника ОСОБА_2 стосовно того, що позивач не може звертатися до суду з даними позовними вимогами, оскільки пункт 41 частини першою статті 12 ГПК України набрав чинності 01.05.2016, а дії відповідачів, про які вказує позивач, були вчинені до 01.05.2016, то слід зазначити таке.

Так, дійсно 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 07.04.2015 №289-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», згідно з яким доповнено частину першу статті 12 ГПК України пунктом 41 такого змісту: «справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю)».

Разом з тим, інститут стягнення збитків існував, у тому числі згідно зі статтею 89 Господарського кодексу України, і до внесення вказаних змін до ГПК України.

До 01.05.2016 позивач з даними позовними вимогами мав звертатися в порядку цивільного судочинства, а з 01.05.2016 - в порядку господарського судочинства.

Стосовно ж спливу строку позовної давності, заявленого третьою особою - Ощадним банком, то слід вказати, що відповідно до абзацу четвертого пункту 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною четвертої статті 27 ГПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Відтак, третя особа в силу наведених приписів позбавлена права заявляти застосування про наслідки спливу строку позовної давності.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.04.2017.

Суддя О. Марченко