ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 Справа № 904/7428/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. - доповідач;

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 2047 від 25.10.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 14-404 юр від 12.10.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 по справі № 904/7428/16 (суддя Ліпинський О.В.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення плати за зберігання вантажу у сумі 158998,08 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 по даній справі позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» збір за зберігання вантажу у сумі 158998,08 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2384,97 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване доведеністю позивачем належними доказами того факту, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулася через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у звязку з неприйняттям вагонів вантажовласником, що свідчить про правомірність нарахування позивачем відповідачу плати за зберігання вантажу.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив про те, що в даному спорі, акти загальної форми ГУ-23 фіксують певні обставини, а саме - початок і кінець затримки спірних вагонів на підходах до станції призначення з вини відповідача, що само по собі не породжує право на звернення з позовом про стягнення збору за зберігання вантажу. На думку місцевого господарського суду, день складання актів загальної форми не може вважатись днем, коли особа довідалась про порушення свого права, у розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України. Між тим, на переконання суду, подією, що стала підставою для звернення з позовом, з якої починається перебіг позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення плати за надані послуги зі зберігання вантажу, слід вважати дату підписання відповідачем із зауваженнями накопичувальних карток № 02039103 від 02.03.16, №№ 01039096, 02039100, 01039097, 01039095 від 29.02.16, до яких включено спірні суми. Доводи відповідача відносно пропуску позивачем строку позовної давності, слід визнати безпідставними.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржує його в апеляційному порядку. Апелянт вважає оскаржуване ним рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на відсутність своєї вина в затримці спірних вагонів. Вважає безпідставним нарахування позивачем плати за зберігання вантажу, оскільки першопричиною для стягнення плати за зберігання вантажу є затримка вагонів, яка відображається в актах загальної форми, в яких зазначено дати та час початку затримки вагонів. Ці акти загальної форми стають в подальшому підставою для нарахування відповідних платежів для їх відображення у накопичувальній картці. Саме затримка вагонів, яка відображається в актах загальної форми, і є подією, з настанням якої починає спливати строк позовної давності.

Апелянт вважає. що у позивача виникає право вимагати оплату збору за зберігання вантажу з наступного дня після складання та підписання актів загальної форми, які слугують підставою для складання накопичувальної картки.

На думку апелянта, подіями, які стали підставою для подання позову по даній справі, є затримка вагонів 05, 09, 24 лютого 2016 року, про що складено акти загальної форми ГУ-23 № 1246 від 05.02.2016; № 213 від 09.02.2016; № 36/32 від 24.02.2016; № 8 від 09.02.2016; № 35 від 24.02.2016.

Всі ці обставини на думку відповідача, є підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки пропущено шестимісячний строк позовної давності.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.12.2016 у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів: Коваль Л.А., Верхогляд Т.А.

У відповідності до розпорядження керівника апарату суду від 26.12.2016 № 1935/16 у звязку з перебуванням на лікарняному судді Верхогляд Т.А., справу призначено до розгляду у складі: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Коваль Л.А.

27.12.2016 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, згідно якого позивач просив колегію суддів залишити рішення по даній справі без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

27.12.2016 у судовому засіданні оголошувалася перерва до 15.02.2017.

У відповідності до розпорядження керівника апарату суду від 14.02.2017 № 276/17 у звязку з перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М., справу призначено до розгляду у складі: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів: Коваль Л.А., Верхогляд Т.А.

15.02.2017 у судовому засіданні розгляд справи відкладався на 20.03.2017, а 20.03.2017 оголошувалася перерва до 12.04.2017.

12.04.2017 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення слід скасувати з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, що між 02.01.2008 між ДП «Придніпровська залізниця» (далі - залізниця), та ПАТ 2АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - вантажовласник) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги № ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп.

Додатковою угодою № 35/32 від 20.01.2016 до про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані послуги № ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп, стороною по договору (замість ДП «Придніпровська залізниця») визначено ПАТ «Українська залізниця».

Предметом зазначеного вище договору є надання залізницею вантажовласнику (відповідачу) послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень у електронному вигляді, при цьому оригінали заявок, оформлені на бланках ГУ-12 (ГУ-12К) та заявки на подачу вагонів (контейнерів) надавати згідно Правил перевезень вантажів. Здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Залізниця зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, в тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору (п. 2.2 договору).

Для проведення розрахунків і обліку сплачених грошових коштів залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду платника № 7848688 і коду вантажовідправника (вантажоодержувача) № 3437 (п. 2.3 договору).

У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми грошових коштів (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи), крім спірних, з особового рахунку вантажовласника на підставі оформлених установленим порядком перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) і т. ін. (п. 3.2 договору).

Договір укладено строком на 1 рік і вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір продовжує діяти до надходження такої пропозиції зі здійсненням всіх розрахунків за виконані залізничні перевезення та надані додаткові послуги (п. 8.4 договору).

Позивач зазначає, що за накладними залізниця прийняла до перевезення вантаж на адресу одержувача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до зазначених накладних станція та залізниця призначення Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці.

За наказом № 183 від 05.02.16 затримані вагони (№№ голова 56163587 хвіст 60632932 у кількості 47 вагонів індекс поїзда 4666-62-4670) на станції Апостолове Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх станцією Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці з причини скупчення вагонів на станції Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці, що прибули на адресу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг».

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому п. п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, п. 9 Правил зберігання вантажів складено Акт про затримку вагонів форми ГУ-23а: № 66 від 05.02.2016, акти загальної форми ГУ-23: № 1246 від 05.02.2016, № 1247 від 09.02.16.

Повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді № 3005 отримане відповідачем 05.02.2016 о 17:30.

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а № 1246 від 05.02.2016, № 1247 від 09.02.07 затримані вагони, що прибули поїздом № 8302 04.02.2016 о 2 год. 40 хв. відправлені поїздом № 3005 09.02.2016 о 07 год. 30 хв. (а. с. 209 том 1).

За наказом № 210 від 09.02.2016 затримані вагони (№№ голова 62479902 хвіст 53187001 у кількості 55 вагонів індекс поїзда 4671-12-4670) на станції Батуринська Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх станцією Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці з причини скупчення вагонів на станції Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці, що прибули на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому п. п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, п. 9 Правил зберігання вантажів складено Акт про затримку вагонів № 5 від 09.02.2016, акти загальної форми ГУ-23: № 8 від 09.02.2016, № 12 від 14.02.16.

Повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді № 3556 отримане відповідачем 09.02.2016 о 7 год. 20 хв.

Відповідно до Акту про затримку вагонів форми ГУ-23а №8 від 09.02.2016, №12 від 14.02.16 затримані вагони, що прибули поїздом № 3556 09.02.2016 о 05 год. 25 хв. відправлені поїздом № 3555 14.02.2016 о 13 год. 00 хв. (а. с.118-128 том 1).

За наказом № 215 від 09.02.16 затримано вагони (№№ голова 66747957 хвіст 60632932 у кількості 53 вагонів індекс поїзда 4666-62-4670) на станції Мудрьона Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх станцією Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці з причини скупчення вагонів на станції Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці, що прибули на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому п. п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, п. 9 Правил зберігання вантажів складено Акт про затримку вагонів № 8 від 09.02.2016 та Акт загальної форми ГУ-23 № 213 від 09.02.2016.

Повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді № 3006 отримане відповідачем 09.02.2016 о 15год. 20 хв.

Відповідно до Акту про затримку вагонів форми ГУ-23а № 213 від 09.02.2016 затримані вагони, що прибули поїздом № 3006 09.02.2016 о 09 год. 33 хв. відправлені поїздом № 3005 14.02.2016 о 18 год. 40хв. (а. с. 27-30 том 1).

За наказом № 339 від 24.02.2016 затримані вагони (№№ голова 62479902 хвіст 53187001 у кількості 57 вагонів індекс поїзда 4671-12-4670) на станції Новоблочна Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх станцією Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці з причини скупчення вагонів на станції Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці, що прибули на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому п. п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, п. 9 Правил зберігання вантажів складено Акт про затримку вагонів форми № 35 від 24.02.2016 та Акт загальної форми ГУ-23 № 35 від 24.02.2016.

Повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді № 3570 отримане відповідачем 24.02.2016 о 16:25.

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а № 35 від 24.02.2016 затримані вагони, що прибули поїздом № 83570 22.02.2016 о 17 год. 30 хв. відправлені поїздом №3616 26.02.2016 о 18 год. 10 хв. (а. с. 164-167 том 1).

За наказом № 341 від 24.02.2016 затримано вагони (№№ голова 54402920 хвіст 54411327 у кількості 56 вагонів індекс поїзда 4671-66-4670) на станції Новоблочна Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх станцією Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці з причини скупчення вагонів на станції Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці, що прибули на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

За наведеним фактом станцією затримки вагонів Кривий Ріг - Головний Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому п. п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, п. 9 Правил зберігання вантажів складено Акт про затримку вагонів № 36/32 від 24.02.2016 та Акт загальної форми ГУ-23 № 36/32 від 24.02.2016.

Повідомлення про затримку вагонів, що перевозяться в поїзді № 3572 отримане відповідачем 24.02.2016 о 21 год 25 хв.

Відповідно до акту про затримку вагонів форми ГУ-23а № 36/32 від 24.02.2016 затримані вагони, що прибули поїздом № 3572 24.02.2016 о 19 год. 05 хв. відправлені поїздом № 3501 26.02.2016 о 06 год. 00 хв. (а. с. 61-64 том 1).

На станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці складені акти загальної форми ГУ-23, якими підтверджено затримку вагонів на станції призначення в очікування подачі під вантажені операції з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» по причині скупчення вагонів на станції (а. с. 238 том 1 - а. с. 44 том 2).

Позивачем розраховано збір за зберігання вантажу яка включена до накопичувальних карток форми ФДУ-92 № 02039103 від 02.03.2016,

№№ 01039096, 02039100, 01039097, 01039095 від 29.02.2016, що підписані представником відповідача із застереженнями в частині оплати загальної суми 158998,08грн., по актам затримки вагонів № 8 від 09.02.2016, № 36/32 від 24.02.2016, № 5 від 09.02.2016, № 35 від 24.02.2016, № 66 від 05.02.2016 та наказам № 183 від 05.02.2016, № 210 від 09.02.2016, № 215 від 09.02.2016, № 339 від 24.02.2016, № 341 від 24.02.2016, через готовність прийняти вагони на підїзну колію.

Причиною виникнення спору є несплата відповідачем збору за зберігання вантажу.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі Статут), п. 2,15 Правил користування вагонами та контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, далі Правила користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами) залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифне керівництво № 1 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів. Отже, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктом 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, передбачено стягнення з одержувача, який не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені ст. 46 Статуту залізниць, плати за зберігання вантажу, встановленої тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом (ст. 46 Статуту).

Згідно з п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником) (п. 10 Правил користування вагонами і контейнерами).

Тобто, необхідно перевіряти дотримання залізницею порядку оформлення затримки вагонів, які мають статус «вантажу» на підходах до станції призначення, а саме: наявність і правильність складання наказу про затримку вагонів, актів про затримку вагонів форми ГУ 23-а, наявність та передачу станції призначення повідомлення про затримку, передання станцією призначення вантажоодержувачу повідомлення про затримку в погоджений сторонами спосіб, наявність актів загальної форми ГУ-23 про час закінчення затримки. При цьому акт про затримку вагонів форми ГУ-23а та акт загальної форми ГУ-23 про закінчення затримки складаються і підписуються без участі вантажоодержувача, оскільки виклик його представника на станцію затримки для підписання актів чинними Правилами перевезень не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником. Час затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми, плата за зберігання вантажу, її розмір, визначено та зазначено в накопичувальних картках.

Відповідно до ст. 42 Статуту залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Якщо залізниця не повідомить про прибуття вантажу, одержувач звільняється від внесення плати за користування вагонами (контейнерами) і за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано повідомлення.

Статтею 71 Статуту визначено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором; подача і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони на під'їзну колію відповідача, щодо яких складено вищевказані акти загальної форми на віднесення на відповідальність вантажовласника.

Відповідно до абз. 3 п. 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085) усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Станцією затримки Кривий Ріг - Головний були оформлені вищезазначені відповідні документи, на підставі яких за час знаходження спірних вагонів на станції підходу Кривий Ріг - Головний розраховано збір за зберігання вантажу за накопичувальними картками ф. ФДУ-92 № 02039103 від 02.03.2016, №№ 01039096, 02039100, 01039097, 01039095 від 29.02.2016.

Відповідно до ст. 32 ГПК України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», у звязку з неприйняттям вагонів і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, які складені відповідно до встановлених законодавством вимог та правомірно нарахував відповідачу плату за зберігання вантажу.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини у порушенні зобовязання доводить особа, яка порушила зобовязання.

Відповідач належних і допустимих доказів відсутності своєї вини у скупченні вагонів на станції призначення суду не надав.

Перевіркою правильності розрахунку плати за зберігання вантажу за час затримки вагонів на станції призначення порушень колегією суддів не виявлено, розмір плати за зберігання вантажу з урахуванням податку на додану вартість складає 158998,08 грн.

Доказів сплати нарахованої позивачем плати за зберігання вантажу у сумі 158998,08 грн. відповідачем не надано, у звязку з чим позовні вимоги є обґрунтованими.

При цьому, наявність тимчасово вільних колій на станції це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, у той час як несвоєчасне забирання з колій станції відповідачем вантажів, які прибули на його адресу, є порушенням вимог п. 33 Правил видачі вантажів та статей 46, 47 Статуту залізниць України, якими визначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть за відсутності передбачення такої поставки планом (договором, контрактом, замовленням тощо).

Колегія суддів звертає увагу, що а ні в договорі, а ні в іншому жодному правовому чи нормативному акті не зазначено зобовязання залізниці займати всі колії станції призначення. Залізниця обслуговує не тільки відповідача, а й його контрагентів для чого необхідні вільні колії. Якщо хоча б одна колія на станції призначення зайнята з вини відповідача, що засвідчено актами загальної форми ГУ-23 та визнано самим відповідачем у відзиві на позовну заяву, то вже це вказує на порушення з його боку зобовязань, передбачених ст. 46 Статуту залізниць України та п. 5 вищезазначеного договору і дає підставу для затримання позивачем вагонів на станціях підходу.

Викладеним спростовуються доводи відповідача про готовність відповідача прийняти спірні вагони на свою під'їзну колію та відсутність його вини у їх затримці.

Аналогічні висновки викладені Вищим господарським судом України по справах № 904/1173/16 від 07.09.2016, № 904/2157/16 від 18.10.2016 № 904/1670/16 від 31.10.2016.

В той же час відповідач подав до суду заяву, в якій просив суд застосувати до відносин строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п. п. 2.1. п. 2 Постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Статтею 137 Статуту залізниць України передбачено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Відповідач, заявляючи про застосування позовної давності по даному позову, відраховує цей строк від дати складання актів загальної форми ГУ-23, які на його думку і є тією подією, яка стала підставою для його подання.

Колегія погоджується з таким доводом, оскільки згідно п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів ф. ГУ-45, актів про затримку вагонів ф. ГУ-23а, актів загальної ф. ГУ-23, тому є неправильним висновок суду першої інстанції про те що строк позовної давності слід враховувати з дати складання накопичувальних карток.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, або про особу яка його порушила.

Колегія суддів вважає, що подія яка стала підставою для подання позову по даній справі є саме акти загальної форми ГУ-23.

Поданням позову по даній справі, є затримка вагонів 05, 09, 24 лютого 2016 року, про що складено акти загальної форми ГУ-23 № 1246 від 05.02.2016; № 213 від 09.02.2016; № 36/32 від 24.02.2016; № 8 від 09.02.2016; № 35 від 24.02.2016.

Таким чином шестимісячний строк позовної давності закінчився відповідно 05.08.2016 за актом ГУ-23 № 1246 від 05.02.2016, 09.08.2016 за актом ГУ-23 № 213 № 8 від 09.02.2016, 24.08.2016 за Актом ГУ-23 № 36/32 та № 35 від 24.02.2016.

На описі вкладення у цінний лист, яким позивач надсилав копію позовної заяви з додатками, міститься відбиток поштового штемпеля Укрпошти, на якому зазначено дату відправлення 27.08.2016.

В силу положень ст. ст. 54, 56, 57 ГПК України відправлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача передує зверненню позивача із позовом до суду.

Отже позивач звернувся до суду не раніше 27.08.2016, згідно штампу канцелярії суду позов зареєстровано 29.08.2016 (а. с. 3 том 1), тобто із пропуском строку позовної давності, встановленої ст. 137 Статуту залізниць України.

Накопичувальні картки не фіксують правопорушення, а є лише документом, який використовується при розрахунках за надані послуги.

При цьому, колегія суддів зауважує, що предявлення накопичувальних карток для оплати не може розцінюватися як поважна причина пропуску строку позовної давності, оскільки відноситься до субєктивних факторів та не може розцінюватись як обєктивна обставина пропуску строку позовної давності.

Таким чином колегія суддів не вбачає поважності причин пропуску строку позовної давності та позивачем не надано.

Аналогічної правової позиції дотримується ВГСУ у постанові від 22.03.2017 № 904/7033/16.

Таким чином, при винесенні рішення, господарський суд першої інстанції неправильно визначив початок перебігу терміну позовної давності, тобто, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для скасування рішення та відмови в позові у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 по справі № 904/7428/16 скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (49600, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького (ОСОБА_3), будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе) 1, ідентифікаційний код 24432974) 2623,47 грн. судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Доручити господарському суду видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 18.04.2017.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

ОСОБА_4