РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017Справа №910/2081/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Українська житлова компанія»

про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 450 868,87 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Іващенко О.В., за довіреністю

від відповідача: Пархомчук Р.І., за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Українська житлова компанія» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 450868,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Тимчасового договору № 520114 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.02.2014 позивач поставив відповідачу теплову енергію, проте відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання з оплати поставленої теплової енергії в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 01.02.2014 по 01.05.2016 в розмірі 243 550,41 грн.

Крім основної заборгованості, позивач також просить суд стягнути інфляційні втрати в розмірі 188 100,70 грн. та 3 % річних в розмірі 19 217,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2081/17, розгляд справи призначено на 06.03.2017.

01.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

06.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача була подана заява про відкладення розгляду справи.

Представники сторін у судове засідання 06.03.2017 з'явились.

У судовому засіданні 06.03.2017 судом було оголошено перерву до 20.03.2017.

13.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

15.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 20.03.2017 представники сторін з'явились, представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строків розгляду справи.

У судовому засіданні 20.03.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 10.04.2017.

У судове засідання 10.04.2017 представники сторін з'явились та подали спільне клопотання про продовження строків розгляду справи.

З метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжив строк вирішення спору у справі № 910/2081/17 на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 10.04.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 24.04.2017.

20.04.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 24.04.2017 представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.04.2017 надав усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.04.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КП «Українська житлова компанія» (далі - відповідач, споживач) було укладено Тимчасовий договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 520114 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому Договорі.

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, що позивач зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (Додатки 3,4) для потреб населення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку № 1.

Відповідач, у свою чергу, згідно з п.п. 2.3.1, 2.3.5 Договору зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначенні у Додатку 1 не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку 2, а також забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника або на транзитний рахунок головного інформаційно-обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію і своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями.

Тарифи та порядок розрахунків сторони погодили Додатком № 2 до Договору, в п.п. 4, 8 якого передбачено, що дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - по 25 число поточного місяця. У разі відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку або не наданням споживачем показників приладів обліку у встановлені цим додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається: на опалення - як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія; на гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Пунктом 9 Додатку № 2 до Договору сторонами погоджено, що споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в РТМ «Печерськ» за адресою: Курганівська, 4, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА та до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком (п. 10 Додатку №2).

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 10.06.2014 (п. 4.1 Договору).

11.06.2014 ТОВ «КП «Українська житлова компанія» звернулось до ПАТ «Київенерго» із листом, в якому просило ПАТ «Київенерго» продовжити термін дії тимчасового договору № 520114 від 01.02.2014.

У відповідь на вказану пропозицію, ПАТ «Київенерго» надало відповідь № 029/53/5301 від 11.06.2014 у якій ПАТ «Київенерго» погодив продовження строку дії тимчасового Договору № 520114 від 01.02.2014 до 15.06.2015.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Таким чином, оскільки відповідачем було запропоновано відповідачу продовжити строк дії тимчасового договору, а позивачем було акцептовано зазначену пропозицію відповідача, що підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину щодо продовження строку дії тимчасового договору у спрощений спосіб.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а останній отримав теплову енергію у гарячій воді за період з 01.02.2014 по 01.04.2017 на загальну суму 3 330 087,70 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту теплову енергію.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором у заявлений період свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо постачання теплової енергії у гарячій воді.

Натомість, відповідач свої обов'язки за договором щодо своєчасної та повної сплати вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді належним чином не виконав, внаслідок чого за ним на момент звернення позивача до суду з даним позовом утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у період з 01.02.2014 по 01.05.2015 на загальну суму 243 550,41 грн.

Укладений між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «КП «Українська житлова компанія» правочин за своєю правовою природою є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тарифи та порядок розрахунків сторони погодили у Додатку № 2 до Договору, відповідно до умов п. 1 якого, розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України.

Відповідно до п. 4 Додатку № 2 до договору, дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - по 25 число поточного місяця.

Пунктом 5 встановлено, що споживач, що має будинкові прилади обліку, щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в РТ-5, вул. Товарна, 1 - не пізніше 28 числа звітного місяця.

Згідно з п. 9 Додатку № 2 до договору, споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в РТ-5 за адресою: вул. Товарна, 1 оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника та транзитний рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком (п. 10 Додатку № 2).

Таким чином, на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, оплату за отриману теплову енергію гарячій воді у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, за відповідачем, обліковується заборгованість по вищевказаних видаткових накладних у розмірі 243 550,41 грн.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, після звернення позивача із позовом до суду, відповідачем було сплачено на користь позивача 60 900,00 грн., що сторонами не заперечується, а саме 13.03.2017 - 15 000,00 грн., 17.03.2017 - 15 000,00 грн. та 24.03.2017 - 30 900,00 грн.

Відповідно до пункту 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 60 900,00 грн., підлягає припиненню, у зв'язку з відсутністю предмету спору; позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 182 650,41 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи що факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань з поставки теплової енергії у гарячій воді та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань по оплаті спожитої теплової енергії підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 182 650,41 грн. основного боргу за період з 01.02.2014 по 01.05.2015.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Оскільки відповідач допустив прострочення грошового зобов'язання, на підставі вказаної норми цивільного законодавства позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за період з лютого 2014 року по січень 2017 року включно 3% річних у розмірі 19 217,76 грн. та інфляційні втрати у розмірі 188 100,70 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в розмірі 60 900,00 грн., задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в розмірі 182 650,41 грн., 3 % річних в розмірі 19 217,76 грн., та інфляційних втрат в розмірі 188 100,70 грн., з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки часткові оплати заборгованості відповідачем були здійснені після подання позовної заяви та порушення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Українська житлова компанія» (04136, м. Київ, вулиця Маршала Гречка, будинок 13, офіс 709; ідентифікаційний код: 38965411) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код: 00131305; поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 01 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 322669) заборгованість в розмірі 182 650 (сто вісімдесят дві тисячі шістсот п'ятдесят) грн. 41 коп., 3 % річних в розмірі 19 127 (дев'ятнадцять тисяч сто двадцять сім) грн. 76 коп., інфляційні втрати в розмірі 188 100 (сто вісімдесят вісім тисяч сто) грн. 70 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 763 (шість тисяч сімсот шістдесят три) грн. 03 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

4. Провадження у справі № 910/2081/17 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КП «Українська житлова компанія» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованості в розмірі 60 900 грн. 00 коп. припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.2017.

Суддя О.А. Грєхова