донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.04.2017 року справа №905/1759/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №01-386 від 02.03.2017 року; ОСОБА_5 - за довіреністю б/н від 20.10.2016 року;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "МАСТ-БУД", м. Маруполь Донецької області
на ухвалу господарського суду Донецької області
від23.01.2017 року
у справі №905/1759/15 (суддя Бойко І.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "МАСТ-БУД", м. Маріуполь Донецької області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь Донецької області
про стягнення заборгованості за виконані роботи у сумі 10719171,44 грн., 3% річних у сумі 575712,15 грн., інфляційних у сумі 8827941,92 грн.
ВСТАНОВИВ

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (далі за текстом - ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", Відповідач, Боржник) звернулось до господарського суду Донецької області із заявою про відстрочку виконання рішення суду, в якій просило відстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 до 01.09.2017 року та зняти арешт з майна та грошових коштів, з посиланням на ст. 121 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року заяву ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" задоволено частково, відстрочено виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 до 01.09.2017 року.

Господарський суд першої інстанції врахувавши збалансованість інтересів обох сторін з огляду на фактичні обставини справи дійшов висновку, що підприємство відповідача перебуває у тяжкому фінансовому становищі та негайне виконання рішення суду є ускладненим, а відстрочення виконання судового рішення надасть можливість відповідачу збалансувати фінансовий стан та як наслідок відновити господарську діяльність.

Не погодившись вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "МАСТ-БУД" (далі за текстом - ТОВ "МАСТ-БУД", Позивач, Стягувач) звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 в частині задоволення заяви про відстрочення виконання рішення та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що ухвала господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, на думку апелянта, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме ст.ст. 42, 43, 22 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, усунувши з надуманих підстав ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" від участі у судовому засіданні 23.01.2017 року для надання останньому можливість для ознайомлення із заявою та підготовкою для надання письмових доказів та заперечень.

Крім того, відсутність поштового повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу у матеріалах справи, виключає можливість розгляду у судовому засіданні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення суду за відсутністю позивача.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підприємства позивача і відповідача знаходяться практично у центрі міста Маріуполя, здійснюють тотожну виробничу діяльність, виконують роботи на замовлення державних підприємств, які фінансуються із державного бюджету та своєчасно не отримують належні платежі за виконані ними роботи, мають значні труднощі із забезпечення виплати заробітної плати своїм працівникам.

Скаржник наголошує на тому, що при винесені місцевим господарським судом ухвали про надання відстрочки виконання рішення суду не було враховано майнові інтереси позивача, який протягом тривалого часу, а саме з серпня та грудня 2013 року не може отримати від відповідача оплату вартості виконаних робіт за договором субпідряду №ДСА/Р/П/С/3-27 від 08.09.2011 року.

Апелянт звертає увагу на те, що зміст викладеної господарським судом Донецької області ухвали від 23.01.2017 року не містить посилання на строк та порядок апеляційного оскарження, але викладені приписи ст. 115 ГПК України щодо обовязкового виконання ухвали господарського суду, що набрала законної сили, на всій території України.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.02.2017 року для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" сформовано колегію суддів та визначено у наступному складі: ОСОБА_6 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_7, ОСОБА_8

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 22.02.2017 року відновлено ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, прийнято апеляційну скаргу до провадження із призначенням її до розгляду у судовому засіданні на 06.03.2017 року об 13 год. 45 хв.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через канцелярію суду 03.03.2017 року від ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД", відповідач вказав про безпідставність доводів апеляційної скарги позивача, у звязку із чим просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 просив залишити без змін.

06.03.2017 року через канцелярію суду від ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів в обґрунтування вимог апеляційної скарги. Колегією суддів розглянуто вищевказане клопотання та задоволено.

В судовому засіданні 06.03.2017 року оголошено перерву до 09.03.2017 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 09.03.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 24.03.2017 року об 11 год. 00 хв.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.03.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 06.04.2017 року о 11 год. 00 хв.

Відповідно розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №509 від 05.04.2017 року, у звязку із неможливістю розгляду справи головуючим суддею Будко Н.В. через перебування у відпустці на дату слухання справи 06.04.2017 року, призначено автоматизований розподіл справи №905/1759/15.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2017 року сформовано нову колегію суддів та визначено у наступному складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_9, ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду відкладено розгляд апеляційної скарги на 12.04.2017 року о 12 год. 00 хв.

В судовому засіданні 12.04.2017 року оголошувалась перерва до 19.04.2017 року об 12 год. 45 хв.

19.04.2017 року в судовому засіданні апеляційної інстанції був присутні представник апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 в частині задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення та просив прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" про відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у даній справі в повному обсязі.

19.04.2017 року в судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник відповідача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, у звязку із чим просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 просив залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Явка сторін у судове засідання не була визнана обовязковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами ч. 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

31.08.2015 року позивач ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача - ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" про стягнення заборгованості у сумі 10719171,44 грн., 3% річних у сумі 575316,27 грн., інфляційних у сумі 8650225,60 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 позовні вимоги ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" до ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" про стягнення заборгованості за виконані роботи у сумі 10719171,44 грн., 3% річних у сумі 575316,27 грн., інфляційних у сумі 8650225,60 грн. задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 10719171,44 грн., 3% річних у сумі 573307,63 грн., інфляційних у сумі 8358941,70 грн., судовий збір у сумі 72005,34 грн.

03.10.2016 року господарським судом Донецької області був виданий відповідний наказ у порядку ст. 116 ГПК України.

28.10.2016 року поставною Головного державного виконавця відділу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження ВП №52763858.

Відповідач - ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" звернувся до господарського суду Донецької області із заявою про відстрочку виконання рішення суду, в якій просив відстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 до 01.09.2017 року та зняти арешт з майна та грошових коштів, з посиланням на ст. 121 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.01.2017 року у справі №905/1759/15 заяву ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 23.01.2017 року о 11 год. 30 хв.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 23.01.2017 року заяву ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" задовольнив частково, а саме відстрочив виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 до 01.09.2017 року, з посиланням на ст. 121 ГПК України, з чим позивач не погодився.

Перевіривши правильність надання господарським судом відстрочки виконання рішення суду, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Господарський суд на підставі ст. 121 ГПК України має право за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що відстрочка виконання рішення, яка пов'язується з об'єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання відстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

Питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами імені України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Отже, господарський суд на підставі ст. 121 ГПК України має право за заявою сторони, у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити виконання рішення.

Застосовуючи заходи, передбачені ст. 121 ГПКУкраїни, суд враховує наступне.

Відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. ОСОБА_4, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 10719171,44 грн., 3% річних у сумі 573307,63 грн., інфляційних у сумі 8358941,70 грн., судовий збір у сумі 72005,34 грн.

Відповідачем в обґрунтування поданої заяви про відстрочку виконання судового рішення зазначено, у зв`язку з тим, що підприємства-замовники робіт, які виконує ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", не розрахувавшись за раніше виконані підприємством роботи, а результаті чого у відповідача утворилась значна дебіторська заборгованість. Виробнича діяльність відповідача має свою специфіку, а саме: він здійснює роботи з будівництва та реконструкції доріг, мостів, аеродромів. Враховуючи той факт, що будівництво доріг носить сезонний характер, замовником робіт є державні підприємства дорожньої галузі, а фінансування робіт здійснюється з державного бюджету, у 2015 2016 роки виникла затримка у фінансуванні, оскільки кошти на будівництво доріг практично не виділялись. Тобто, в теперішній час склались обставини, які не залежать від волі відповідача і на які він особисто вплинути не може. Крім того, одночасно з погашенням заборгованості позивачу, відповідач повинен знаходити вільні кошти для сплати поточних платежів не тільки позивачу, але й податків та інших платежів до бюджету, покривати свої поточні видатки (оплата енергоресурсів, матеріальних витрат тощо). Також, одноразове вилучення всіх обігових грошових коштів підприємства може призвести до зупинки виробництва та неможливості виплати заробітної плати робітникам. Такі наслідки у свою чергу можуть призвести до великих збитків, а можливо, і до банкрутства підприємства, внаслідок чого ані контрагенти ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", ані місцевий та державний бюджети не зможуть взагалі отримати платежі у повному обсязі, а робітники підприємства не отримають належну їм заробітну плату та можуть залишитись без роботи. Не зважаючи на недофінансування першочергових витрат, що забезпечують функціонування підприємства (оплата енергоресурсів, матеріальних витрат, тощо), ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" намагається виконувати свої зобовязання перед ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД", про що свідчить часткове погашення заборгованості у 2013 2015 роках, зазначений факт було відображено у рішенні суду від 16.12.2015 року.

Як зазначає відповідач, ним вчиняються дії щодо стягнення заборгованості з інших осіб, на підтвердження чого заявником надано ряд процесуальних документів, в тому числі бухгалтерські довідки станом на 13.12.2016 року (заборгованість Служби автомобільних доріг перед ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком"), на 13.12.2016 року (заборгованість ДААДУ (Укравтодор) перед ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком"), ухвали господарського суду Донецької області про порушення провадження щодо стягнення заборгованості зі Служби автомобільних доріг в Донецькій області на користь ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", ухвали господарського суду Донецької області про порушення провадження щодо стягнення заборгованості зі Служби автомобільних доріг в Донецькій області на користь ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком". ОСОБА_4, станом на сьогодні рішення судів фактично залишаються ще не виконаними.

Відповідач - ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" зазначає, що приймає усі можливі заходи для подолання кризи та відновлення матеріального стану підприємства, але цих сум недостатньо для задоволення вимог позивача в повному обсязі, оскільки кількість кредиторів та предявлених ними вимог надмірно велика і погасити всі вимоги негайно неможливо.

Також заявник наголошує на тому, ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" є важливим та значимим підприємством Донецької області, зокрема міста Маріуполя, оскільки є містоутворюючим підприємством, забезпечує робочими місцями майже все населення міста Маріуполя та відповідно є великим платником податків, зборів, обовязкових платежів до бюджетів, що в свою чергу забезпечує баланс матеріального забезпечення населення. Примусове стягнення боргу, може призвести до припинення діяльності підприємства і як наслідок велику кількість матеріально незабезпеченого населення.

На підтвердження вказаних обставин заявник надав належним чином засвідчені копії:

- листа про прийняття тендерної пропозиції та повідомлення про переможця тендера №1269/3/19-09-16 від 16.05.2013 року;

- контрактної угоди від 28.05.2013 року;

- загальні умови контракту від 28.05.2013 року (витяг);

- балансів (звітів про фінансовий стан) на 31.12.2015 року, на 30.09.2016 року;

- бухгалтерські довідки станом на 13.12.2016 року (заборгованість Служби автомобільних доріг перед ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком"), на 13.12.2016 року (заборгованість ДААДУ (Укравтодор) перед ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком");

- ухвали господарського суду Донецької області про порушення провадження щодо стягнення заборгованості зі Служби автомобільних доріг в Донецькій області на користь ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком", тощо.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний, в тому числі сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобовязання за будь-яких обставин.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобовязань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Сам по собі результат фінансової діяльності підприємства не може бути підставою для відстрочки рішення суду.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, вищезазначена правова норма зазначає, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Зазначені докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

З огляду на те, що нормами чинного ГПК України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість чи ускладнення виконання рішення, тому суд оцінює докази, які підтверджують такі обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що сам по собі важкий фінансовий стан, в розумінні ст. 121 ГПК України, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача).

Проаналізувавши наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що наявність значної кредиторської заборгованості та обмеження в користуванні майном та грошовими коштами не є свідченням наявності підстав для відстрочення виконання судового рішення.

Законодавець у будь-якому випадку повязує відстрочення виконання рішення у судовому порядку з обєктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання рішення.

Посилання на незадовільний фінансовий стан за змістом ст. 121 ГПК України, не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для відстрочення виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.10.2011 року у справі №5020-418/2011.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вважав, що вкрай важкий майновий стан та виняткові обставини, в яких опинилось ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" призведе до неможливості виконання ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" всіх своїх зобовязань, а відстрочення виконання судового рішення від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 до 01.09.2017 року не призведе до припинення діяльності підприємства ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком".

ОСОБА_4, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції повинен був встановити матеріальні інтереси обох сторін, але обмежився загальним висновком про врахування інтересів відповідача та посилаючись на існування обєктивних причин, які роблять неможливим негайне виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 задовольнив заяву частково, відстрочивши виконання судового рішення від 16.12.2015 року у вказаній справі до 01.09.2017 року.

Позивач зазначає, що обидва підприємства здійснюють господарську діяльність в рівнозначних умовах.

Відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014 року "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереженні територіальної цілісності України" розпочато антитерористичну операцію.

З квітня 2014 року почався збройний конфлікт на території міста Маріуполя, Донецької області.

Позивач звертає увагу суду на те, що підприємство ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" та ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" знаходяться у місті Маріуполі, Донецької області один від одного на відстані десь біля одного кілометру.

Позивач зазначає про те, що він виконує роботи на замовлення державних підприємств, які фінансуються із державного бюджету, а тому оплата виконаних робіт має несистематичний характер і проводиться несвоєчасно, з великою затримкою.

Своєчасне неотримання належних йому платежів за виконані роботи зазначає значних труднощів із забезпечення виплати заробітної плати своїм працівникам, розрахунків з бюджетами та цільовими фондами, платежами, що забезпечують життєдіяльність підприємства.

У звязку з цим виробнича діяльність на ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД" також дестабілізувалася.

З огляду на вищенаведене, фінансове становище ТОВ "Підприємствоа "МАСТ-БУД" також є утрудненим.

Слід зазначити, що тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги доводи боржника, не врахував матеріальний інтерес стягувача, що є порушенням принципів змагальності та рівності сторін перед законом і судом, передбачених ст.ст.42, 43 ГПК України.

Колегія суддів також зазначає, що згідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що відстрочення та розстрочення подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

В силу ч. 1 ст. З Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" за №1402-VIII від 02.06.2016 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування їх посадовими особами та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не врахував, що невиконання протягом тривалого часу (з грудня 2015 року) рішення суду порушує також матеріальні інтереси позивача, що може привести до негативних наслідків для ТОВ "Підприємство "МАСТ-БУД".

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що надана судом першої інстанції відстрочка виконання рішення суду від 16.12.2015 року до 01.09.2017 року ТОВ "Шляхове будівництво "Альтком" є умисним порушенням ст. 124 Конституції України, згідно якої, судові рішення ухвалюються судами імені України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 винесена з порушенням норм процесуального законодавства, без врахування матеріального та фінансового стану позивача, а відтак суд першої інстанції передчасно погодився із частковим задоволенням заяви відповідача щодо відстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15, адже як відповідач так і позивач знаходяться у скрутному становищі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 49, 91, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "МАСТ-БУД", м. Маріуполь Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 23.01.2017 року у справі №905/1759/15 - скасувати.

У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь Донецької області про відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.12.2015 року у справі №905/1759/15 до 01.09.2017 року - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком", м. Маріуполь Донецької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "МАСТ-БУД", м. Маріуполь Донецької області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1600 грн.

Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді Н.В. Будко

ОСОБА_3