ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Справа № 914/3044/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу обєднання співвласників багатоквартирного будинку Шевченка 15 м.Новояворівськ

на рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2017 р.

у справі № 914/3044/16

за первісним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Інженерно-виробничий центр м.Новояворівськ Львівська область

до відповідача: обєднання співвласників багатоквартирного будинку Шевченка 15 м.Новояворівськ Львівська область

про стягнення 117 496, 93 грн.

за зустрічним позовом: обєднання співвласників багатоквартирного будинку Шевченка 15 м.Новояворівськ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Інженерно-виробничий центр м.Новояворівськ

за участю третьої особи, яка не

заявляє самостійних вимог на

предмет спору на стороні позивача: Новояворівської міської ради м.Новояворівськ

про визнання договору №15-15 від 27.05.2015 р. про надання послуг з централізованого постачання теплової енергії (компенсація теплових витрат в мережах балансоутримувача) недійсним

за участю представників сторін (за первісним позовом):

позивача: ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 28.11.2017 р.;

відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю б/н від 12.12.2016 р.;

третьої особи: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 02.02.2017 р. (суддя О.З. Долінська) позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з обєднання співвласників багатоквартирного будинку Шевченка 15 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Інженерно-виробничий центр 107 482,34 грн. основного боргу, 7450,54 грн. інфляційних втрат, 2264,05 3% річних, всього 117 196,93 грн. заборгованості та 1757,95грн. понесених витрат на сплату судового збору. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволені зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення суду в частині часткового задоволення первісного позову мотивоване тим, що відповідачем за первісним позовом не виконано зобовязання в частині оплати за надані послуги з централізованого постачання теплової енергії. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду обґрунтоване тим, що позивач за зустрічним позовом не довів суду належними і допустимими письмовими доказами підставності і обґрунтованості зустрічних позовних вимог.

ОСББ Шевченка 15 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення первісних позовних вимог, прийняти нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував положення статуту ОСББ «Шевченка 15» про те, що до компетенції правління обєднання належить укладення договорів із субєктами підприємництва, які виконують роботи, надають житлово-комунальні послуги та інші послуги. Крім цього, скаржник зазначає, що законодавчо не встановлено механізму розподілу витрат транспортування теплової енергії між власниками квартир в багатоквартирному будинку, в якому встановлені лічильники теплової енергії і тих квартир, де такі лічильники відсутні.

Позивачем за первісним позовом подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем за первісним позовом свої зобовязання в частині надання послуг з централізованого постачання теплової енергії виконано у повному обсязі, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (послуг), які разом з рахунками фактурами та відповідними розрахунками надсилались відповідачу. Щодо зустрічних позовних вимог, то позивач зазначає, що згідно п.4.5 статуту ОСББ «Шевченка 15», голова правління діє без доручення від імені обєднання, зокрема, укладає в межах своєї компетенції угоди.

Позивачем за первісним позовом подано пояснення по суті позовних вимог, в яких зазначає, що згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 встановлено, що у разі належного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Жодних повідомлень чи претензій щодо кількості наданих послуг та/або вартості наданих послуг на адресу ТОВ «Інженерно-виробничий центр» від відповідача за первісним позовом не надходило.

Відповідачем за первісним позовом подано клопотання про надіслання повідомлення господарського суду в порядку ч.4 ст.90 ГПК України.

Враховуючи подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч.4 ст.90 ГПК України, якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

При цьому, на відміну від окремої ухвали повідомлення прокурору або органу досудового розслідування (частина четверта статті 90 ГПК) надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи колегією суддів не встановлено порушення законності, які містять ознаки кримінального правопорушення, підстав для надсилання повідомлення в порядку ч.4 ст.90 ГПК України у суду апеляційної інстанції відсутні.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що виходячи з норм Господарського процесуального кодексу України, надіслання повідомлення до правоохоронних органів в порядку ч.4 ст.90 ГПК України, входить до компетенції суду який розглядає справу, та не являється правом заявляти відповідне клопотання учасників процесу.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 27.05.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно - виробничий центр» (постачальник, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) та обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 15» (споживач, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання теплової енергії (компенсація теплових втрат в мережах (балансоутримувача) №15-15.

Згідно п.п. 1.1, 1.3 1.5, 1.6, 2.1, 2.2, 3.2.1, 3.2.5, 3.3.1, 3.4, 5.1, 8.1 вказаного договору, постачальник зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання теплової енергії для системи опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується своєчасно оплатити надані послуги (різниця в показах між загально будинковими та поквартирними засобами обліку, тобто компенсувати вартість теплових втрат у внутрішньо будинкових мережах, місцях загального користування та інших втрат, що відносяться до сфери обслуговування споживача), за встановленими тарифами і на умовах передбачених договором.

Постачальник не несе відповідальності за внутрішньо будинкові інженерні мережі та комунікації, якщо вони знаходяться на його балансі.

На момент укладення договору тариф становить 627,46 грн. за 1 Г кал.

Сторони домовились, що тариф може змінюватись при зміні вартості енергоносіїв, а також при зміні нормативних актів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Послуги оплачуються мешканцями будинку (за даними по квартирного обліку), а споживачем (ОСББ «Шевченка 15») по різниці показань загально будинкових комерційних засобів обліку і сумарними даними квартирних засобів обліку та інших споживачів (встановлених згідно Правил і зареєстрованих виконавцем), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

У разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановленому законом розмірі.

Постачальник має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмір встановленому законодавством.

Під час знімання показів приладів обліку, заміни приладів обліку, що виконуються відповідно до договору, постачальник зобовязаний предявляти своє службове посвідчення.

Точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг даного Договору, що Відповідальність за постачання послуг до буднику несе Постачальник. Відповідальність за постачання послуг всередині будинку несе власник (балансоутримувач) житлового буднику.

Договір укладається на термін з 01.10.2015р. до 31.12.2016р. і набуває чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим якщо за 3 місяці, до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач надав послуги з централізованого постачання теплової енергії для системи опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме: акт №ОУ-000318 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2015р. на суму 213,34 грн.; акт №ОУ-000347 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2015р. на суму 746,68 грн.; акт №ОУ-000369 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015р. на суму 17 600,14 грн.; акт №ОУ-0000006 здачі-прийняття я робіт (надання послуг) від 29.01.2016р. на суму

31 108,15 грн.; акт №ОУ-0000030 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.02.2016р. на суму 21 302,26 грн.; акт №ОУ-0000054 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2016р. на суму 20 611,93 грн.; акт №ОУ-0000071 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.04.2016р. на суму 15 899,84 грн., на загальну суму 107 482,34 грн.

Оригінали вказаних актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) в двох примірниках, разом із рахунками-фактури та відповідними розрахунками надсилались відповідачу поштою, що підтверджується супровідними листами та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи. Вказані акти відповідачем за первісним позовом не підписані, оплату за надані послуги не здійснено.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Виходячи з умов договору, даний договір за своєю правовою природою є договором поставки, порядок укладення, зміни та виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст.ст.19, 26 якого, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах в якому повинні бути передбачені істотні умови договору, однією з яких є вартість послуг (ціна).

При цьому, враховуючи, що предметом договору є надання послуг з централізованого постачання теплової енергії для системи опалення та гарячого водопостачання, до спірних правовідносин необхідно також застосовувати Правила про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630.

Відповідно до п. п. 33-39 вказаних Правил, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

У повідомленні зазначається прізвище, ім'я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов'язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім'я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття.

Представник виконавця, якому відомі причини неналежного надання або ненадання послуги, зобов'язаний невідкладно повідомити про це споживача та зробити відповідну відмітку в журналі реєстрації заявок, що є підставою для визнання виконавцем факту неналежного надання або ненадання послуг.

Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов'язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з'явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку.

У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об'єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником об'єднання споживачів.

За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 3. Виконавець зобов'язаний розглянути такий акт-претензію і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причини такої відмови. У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг. Спори щодо задоволення претензій споживачів розв'язуються у суді. Споживач має право на досудове розв'язання спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, договором передбачено, що під час знімання показів приладів обліку, заміни приладів обліку, що виконуються відповідно до договору, постачальник зобовязаний предявляти своє службове посвідчення. Разом з тим, вказаним договором не передбачено необхідність знімати покази приладів обліку за присутності споживачів та голови ОСББ «Шевченка 15».

Одночасно, як підтверджується матеріалами справи, позивачем за первісним позовом повідомлялось відповідача за первісним позовом про знімання показів приладів обліку, про що свідчить, зокрема, складений акт від 01.10.2015 р., який підписаний головою правління. В подальшому акти були складені за наявності представників позивача за первісним позовом, у звязку з тим, що на повідомлення представників позивача за первісним позовом голова правління не реагувала.

Крім цього, судова колегія звертає увагу на те, що виходячи з Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі; у разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки.

В матеріалах справи відсутні докази звернення голови ОСББ «Шевченка 15» чи інших представників відповідача за первісним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-виробничий центр» про неналежне виконання зобовязань за договором чи з вимогою про здійснення повторної перевірки показників обліку теплової енергії.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 107 482,34 грн.

Щодо стягнення інфляційних та 3% річних, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія вважає правомірним висновок суду задоволення первісного позову в цій та стягнення з відповідача за первісним позовом 7450,54 грн. інфляційних втрат та 2264,05 3% річних.

Щодо стягнення судових витрат на послуги адвоката, то необхідно зазначити таке.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами. Стягнення зазначених витрат в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру.

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивач надав договір про надання правової допомоги від 28.11.2016 р., копію свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1518 від 13.05.2009 р., а також в підтвердження оплати наданих адвокатом послуг позивач надав платіжне доручення №50 від 08.12.2016 р. на суму 5000,00 грн.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, договір про надання правової допомоги від 28.11.2016 р., укладеного між ТОВ «Інженерно-виробничий центр» та адвокатом ОСОБА_3, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1518, виданого на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 13.05.2009 р. №4 та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 10.06.2009 р..

Даний Договір є укладеним та набирає чинності з дня його підписання клієнтом та адвокатом і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Внесення клієнтом гонорару (винагороди) та оплата фактичних видатків адвоката здійснюється на підставі цього договору та не потребує складання додаткових документів.

Зі змісту укладеного між позивачем (клієнтом) та адвокатом ОСОБА_3 договору про надання правової допомоги від 28.11.2016 р. вбачається, що за його умовами клієнт доручає адвокату надавати йому правову допомогу з підготовки, подання і забезпечення розгляду позову клієнта до обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Шевченка 15» про стягнення коштів у господарському суді Львівської області та інших судах України.

Разом з тим, з наданої в якості підтвердження оплати послуг адвоката копії платіжного доручення №50 від 08.12.2016 р., вбачається, що оплата за послуги з надання правової допомоги згідно договору № б/н від 28.11.2016 р. на суму 5000,00 грн. була здійснена позивачем на користь отримувача ФОП ОСОБА_3.

За таких обставин, судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом 5000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору №15-15 від 27.05.2015 р. про надання послуг з централізованого постачання теплової енергії, необхідно зазначити таке.

Позивач за зустрічним позовом свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Інженерно-виробничий центр» ,починаючи з 2008 року уклало відповідні прямі договори з споживачами-співвласниками будинку № 15, по вул. Шевченка в м. Новояворівськ, без участі ОСББ «Шевченка 15». Тариф для таких споживачів включав всі витрати на подання послуги конкретному споживачу до квартири. Укладення оспорюваного договору створило умови за яких члени ОСББ - споживачі - співвласники будинку по вул. Шевченка, 15, змушені сплачувати більше встановленого згідно чинного законодавства тарифу, який повинен включати витрати (в тому числі теплові втрати при транспортуванні послуги) стосовно яких помилково укладено оспорюваний договір, оскільки, як члени ОСББ, такі споживачі також несуть усі витрати по утриманню будинку, згідно укладених ОСББ договорів.

Як стверджує представник позивача за зустрічним позовом, помилка підтверджується також відсутністю оплат за оспорюваним договором, оскільки споживачі-фізичні особи сплачували всі належні суми згідно чинного законодавства відповідно до своїх прямих договорів з ТОВ «Інженерно-виробничий центр».

Крім цього, позивач за зустрічним позовом вважає, що підставою для визнання недійсним договіру є те, що при укладенні такого договору мало місце перевищення повноважень представником обєднання - головою правління ОСББ «Шевченка 15».

Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Такої ж позиції дотримується Вищий господарський суд у п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Відповідно до ст.ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому, істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилась, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обовязок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у п.3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Таким чином, нарахування плати за централізоване опалення споживачам, які мають встановлені засоби обліку (теплові лічильники) здійснюється на підставі їх показників, як це визначено укладеними договорами та вимогами діючого законодавства України.

При цьому, до встановленого тарифу на централізоване опалення не входять витрати на транспортування теплової енергії по внутрішньо будинкових мережах (опалення місць загального користування), що підтверджується калькуляцією розрахунку економічно обґрунтованих планових витрат, повязаних з виробництвом теплової енергії, її транспортування та постачання (до діючого тарифу).

Крім того, всі внутрішньо будинкові мережі житлового будинку Шевченка, 15 перебувають на балансі ОСББ «Шевченка 15», що підтверджується актом розмежування балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

Станом на момент укладення договору всі вищеперелічені обставини були відомі позивачу за первісним позовом. При цьому, не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства. Вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у п.3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведено підстав вважати, що договір №15-15 від 27.05.2015 р. про надання послуг з централізованого постачання теплової енергії був укладений під впливом помилки.

Щодо твердження позивача за зустрічним позовом про укладення такого з перевищенням повноважень голови правління ОСОБА_5, то варто зазначити, що згідно п.4.5 статуту ОСББ «Шевченка 15», правління обєднання зі свого складу обирає голову правління і його заступника. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів обєднання та рішень правління, діє без доручення від імені обєднання, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами обєднання відповідно до затвердженого кошторису.

При цьому, статут не містить жодних обмежень чи застережень щодо укладення головою правління договорів, як і не містить будь-яких вимог щодо обовязкового прийняття правлінням рішень про схвалення такого договору.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2017 р. у справі

№ 914/3044/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

ОСОБА_2