РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. Справа № 903/629/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Волинської області від 28.11.16 р.

у справі № 903/629/16 (суддя Слободян Оксана Геннадіївна )

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Укртрансгаз"

відповідач ОСОБА_1 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

про стягнення 61 407 905, 21 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2В.( представник, дов. у справі)

відповідача - ОСОБА_3 ( представник , дов. у справі

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 28.11.2016 р. (головуючий суддя - Слободян О.Г., судді Вороняк А.С., Якушева І.О.) в позові Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про стягнення 61 407 905, 21 грн., з яких - 52 906 354,58 грн. основного боргу, 4379872 грн. 69 коп. пені; 2785589 грн. 60 коп. штрафу, 370403грн. 44коп. - 3% річних та 965684грн. 90 коп. інфляційних нарахувань відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд керувався положеннями ст.ст. 546,549,599,625,628,629,901 Цивільного кодексу України , ст.ст. 173, ч.1,7 ст.193, ч. ст. 230. ч.4,6 ст.231 Господарського кодексу України, п. 1 глави 1 Розділу VIII, п.8 глави 1 розділу XII п.5 глави 2 розділу XII, п.9 глави 1 розділу XI, п.2 глави 7 Розділу III, п.п. 1-2, п.п.1-4, 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" та прийшов до висновку, що підписання сторонами спільного протокольного рішення і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015р. підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору № від 17.12.2015р.. Тобто, враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору № від 17.12.2015р.

Враховуючи наявність домовленості щодо зміни порядку і строків проведення розрахунків і те, що відповідний строк не настав, суд вважає, що підстави для стягнення 52906354,58грн. заборгованості відсутні, а звернення з позовом є передчасним.

При цьому суд не взяв до уваги факт непідписання НАК "Нафтогаз України" спільних протокольних рішень, оскільки ці рішення підписані сторонами даного спору та більшістю інших організацій (сторін).

Щодо стягнення 4379872грн. 69коп. пені; 2785589 грн. 60коп. штрафу на підставі договору; 370403грн. 44коп. - 3% річних та 965684грн. 90коп. інфляційних нарахувань, господарський суд вважав зазначені вимоги безпідставними, оскільки підписавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги транспортування природного газу (як і за послуги з балансування обсягів природного газу) за договором № транспортування природного газу від 17.12.2015р., тому наслідки порушення грошового зобов'язання, як передбачені договором, так і ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються, а також у зв'язку з тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу і сплачує кошти позивачу за певним алгоритмом та зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства, в тому числі і постанови КМ України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 акціонерного товариство "Укртрансгаз" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що не застосувавши положення ч.ч. 1,3 ст.509, ст.ст. 526, 629,530, 549, 611, 612, 629, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 230 Господарського кодексу України, господарський суд Волинської області порушив вказані норми матеріального права.

Вважає безпідставними висновки суду 1-ї інстанції та покликання відповідача про те, що грошові зобов"язання між сторонами регулюються виключно нормами спеціального законодавства - Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на наданих пільг, субсидій та компенсацій (далі -Порядок) та порядок розрахунків за Договором здійснюється підписанням спільних протокольних рішень, не відповідають дійсності та спростовуються положеннями чинного законодавства та умовами Договору.

Наголошує, що розрахунки, які здійснюються за вказаним Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, є лише одним із способів виконання Відповідачем грошових зобов'язань за Договором і вказаний Порядок, який затверджений постановою КМУ №20 від 11.01.2005р. не змінював та не змінює строки виконання Відповідачем грошових зобов'язань перед Позивачем за Договором, та не свідчить про відмову Позивача прийняти належне виконання зобов'язань від Відповідача в разі неукладення додаткової угоди до Договору із зміною порядку розрахунків, як про це стверджував Відповідач.

Апелянт наголошує, що норми чинного законодавства не містять прямого припису про обов'язковість зміни умов договору ,в т.ч. в частині зміни порядку та строків розрахунків в разі прийняття КМУ відповідного підзаконного нормативного акту.

Отже, на думку апелянта, висновки суду 1-ї інстанції підлягають спростуванню, оскільки сторони Договору № від 17.12.2015р. не вносили змін до його умов в частині виконання Відповідачем грошових зобов"язань з оплати послуг з балансування обсягів природного газу, а також не визначали, що Відповідач здійснює розрахунки за цим Договором виключно шляхом оформлення спільних протокольних рішень відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.2015р.

Вважає, що умови Договору в частині порядку проведення Відповідачем розрахунків з Позивачем за надані послуги з балансування обсягів природного газу залишались та залишаються чинними.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно трактує взаємовідносини між Позивачем та Відповідачем як бюджетні правовідносини, оскільки вони не є такими, враховуючи й той факт, що сторони Договору не є бюджетними установами чи організаціями, до того ж розрахунки за цим Договором не передбачають обов'язкового використання саме бюджетних коштів, що свідчить про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Апелянт у скарзі наголошує , що Позивач кожного місяця закуповує природний газ у Національної акціонерної компанії Нафтогаз України для балансування обсягів природного газу, відповідно, Позивач закриває цими обсягами природного газу і той небаланс, який виник у Відповідача в лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2016р.

Отже, викладені обставини й підтверджують те, що вимога щодо сплати послуг балансування газу є регресною за своїм змістом, оскільки Позивач, як оператор газотранспортної системи самостійно врегульовує дисбаланс в системі, що виник внаслідок дій замовників послуг транспортування газу, в тому числі Відповідача - внаслідок негативного небалансу, що, відповідно, підтверджує правомірність та обґрунтованість заявлених Позивачем вимог, право на пред'явлення яких надано Позивачу умовами договору транспортування газу від 17.12.2015р. та положеннями Кодексу газотранспортної системи.

Апелянт констатує, що при винесенні оскаржуваного рішення господарський суд Волинської області не взяв до уваги обґрунтовані позовні вимоги ПАТ УКРТРАНСГАЗ, що призвело на його думку до прийняття незаконного рішення та порушення і неправильного застосування норм матеріального права- ч.ч. 1,3 ст.509, ст.ст. 526, 629,530, 549, 611, 612, 629, 651 ЦК України, ст.ст.193, 230 ГК України, положень Кодексу газотранспортної системи, умов Договору транспортування природного газу № від 17.12.2015р., при невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

Крім того, скаржник вважає, що оскаржуване рішення винесено також із порушеннями норм процесуального права -ст.ст. 4-2, 32, 34, 43 ГПК України, що згідно ст.104 ГПК України є підставою для його скасування в повному обсязі.

Просить задовольнити вимоги апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зауважує, що ПАТ "Волиньгаз" було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у прострочені платежів.

Наголошує, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005р. № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської облдержадміністрації. ПАТ "Волиньгаз", ПАТ Укртрансгаз підписано наступні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 по спірному договору № від 17.12.2015р. року на загальну суму 164 778 919.86 грн.

Проте, зазначає, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції вказані вище протокольні рішення не були підписані зі сторони ПАТ НАК Нафтогаз України. Однак, станом на 27.12.2016 року дані протокольні рішення підписані представниками усіх сторін.

Вважає, що ПАТ Волиньгаз належно виконувало свої зобов'язання згідно вищезазначених спільних протокольних рішень та положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20.

Отже,на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що в діях ПАТ Волиньгаз відсутня вина в непроведенні розрахунків. Вина є невід'ємним елементом будь-якого складу правопорушення. Відсутність вини є підставою, що виключає притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення заборгованості в судовому порядку, оскільки строк розрахунків за договором ще не настав.

Зважаючи на те, що у відповідача відсутнє прострочення виконання зобов'язань за договором, нарахування штрафних санкцій є необґрунтованим.

Вважає, що правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності Відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою було прийнято норми ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", норми Закону про державний бюджет на відповідний рік, в якому передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, норми п. 11 ч. 1 ст. 20, п. 8 ч. 1 ст. 30 Закону України '"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 5 ч. 1 ст. 12, п. 5 ч. ст. 13, п. 5 ч. 1 ст. 14, п. 5 ч. 1 ст. 15, п. 7 ч. 1 ст. 16, ст. 20 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також низку інших законодавчих актів.

Відповідно до вказаних норм, право на відшкодування з бюджету в ПАТ Волиньгаз виникає по факту надання пільг та субсидій громадянам і споживання ними природного газу. Однак розпорядитись цими коштами Товариство може лише за наявності заборгованості перед своїми надавачами послуг (ПАТ Укртрансгаз та НАК Нафтогаз України). Відтак, в першу чергу, Товариство має обов'язок повністю розрахуватись виділеними з бюджету коштами, а вже потім власними коштами. Без виконання цього нав'язаного державою обов'язку, не може наставати строк розрахунків за будь-яким договором.

Таким чином, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони (Позивач та Відповідач) не можуть змінити порядок розрахунку бюджетними коштами за надані ними послуги, зокрема, - не можуть встановити, що порядок розрахунків, визначений договором № від 17.12.2015 року має пріоритет над нормами Бюджетного кодексу України.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2016 року у даній справі залишити без змін.

В запереченнях на відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз" не погоджується з доводами відповідача, які викладені у відзиві , при цьому наголошує, що держава забезпечує відшкодування лише частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги, що в свою чергу вказує на те, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків свідчить лише про погодження Відповідачу бюджетного фінансування з оплати заборгованості за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 року (далі -Договір) та, відповідно, є лише одним із способів виконання Відповідачем грошових зобов'язань за Договором і лише частини його витрат. Вказаний Порядок не змінював та не змінює строки виконання Відповідачем грошових зобов'язань перед Позивачем за Договором, та не свідчить про відмову Позивача прийняти належне виконання зобов'язань від Відповідача в разі неукладення додаткової угоди до Договору із зміною порядку розрахунків, як про це стверджував Відповідач.

Крім того, спільні протокольні рішення, на які посилався Відповідач, не були підписані всіма сторонами, зокрема з боку НАК Нафтогаз України.

Вважає. що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність домовленості щодо зміни порядку і строків проведення розрахунків.

Крім того, норми чинного законодавства не містять прямого припису про обов'язковість зміни умов договору, в т.ч. в частині зміни порядку та строків розрахунків, в разі прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного підзаконного нормативного акту.

На думку апелянта, висновки суду 1-ї інстанції та доводи Відповідача підлягають спростуванню, оскільки сторони Договору не вносили змін до його умов в частині виконання Відповідачем грошових зобов'язань з оплати послуг з балансування обсягів природного газу, а також не визначали, що Відповідач здійснює розрахунки за цим Договором виключно шляхом оформлення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та які, відповідно, і не набули чинності (на момент вирішення справи в суді 1-ої інстанції), а лише залишились намірами.

Щодо посилань Відповідача на спільні протокольні рішення від 27.12.2016 року, то вони не можуть братись до уваги судом, оскільки набули чинності після ухвалення рішення господарським судом Волинської області від 28.11.2016 року, крім того, Відповідачем не надавались платіжні доручення, які б свідчили про сплату заборгованості за Договором.

В додаткових поясненнях ( вх. № 10731/17 від 14.04.17р.) апелянт вказує на помилкове застосування у спірних правовідносинах спільних протокольних рішень, які містяться в матеріалах справи, оскільки останні усіма сторонами не підписані, а тому є лише наміром провести розрахунки за договором транспортування природного газу відповідно до зазначеного Порядку і не породжують для сторін прав та обов'язків за їх умовами.

Також зауважує, що враховуючи відсутність фінансування як на момент виникнення спірних відносин, так і на момент розгляду справи №903/629/16 господарським судом Волинської області за спільними протокольними рішеннями для покриття всієї суми основного боргу Відповідача за Договором, посилання відповідача на такі спільні протокольні рішення, фінансування за якими не було здійснено, що в свою чергу нібито призвело до зміни порядків та строків виконання грошових зобов'язань за Договором, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Просить врахувати зазначені пояснення.

В додаткових поясненнях ПАТ "Волиньгаз" ( вх. 11109/17 від 19.04.17р.) вказує, що на даний час проведено фінансування Державною казначейською службою та проведені остаточні розрахунки згідно оформлених спільних протокольних рішень на загальну суму 45 123 492,80 грн., при цьому залучив платіжні доручення:

№3/УТГ від 16.01.2017р. на суму 2 500 000,00грн.

№4/УТТ від 17.01.2017р. на суму 2 084 070,11грн.

№1151/у від 16.02.2017 року на суму 2 533 867.58грн.

№826 /у від 10.02.2017р. на суму 2 331 029.47грн.

№70/УТГ від 15.02.2017р. на суму 10 000 000,00грн.

№590/у від 23.01.2017р. на суму 14 000 000,00грн.

№60/УТТ від 07.02.2017р. на суму 4 000 000,00грн.

№1149/у від 16.02.2017 року на суму 4 383 689,40грн.

№1152/У від 16.02.2017 року на суму 1 056 836,24грн.

№62/УТГ від 10.02.2017р. на суму 1 490 000,00грн.

№ 3569/у від 23.12.2016р. на суму 744 000.00 грн.

Також зауважив, що сторонами були переоформлені спільні протокольні рішення в січні лютому 2017 року для проведення розрахунків за 2016 рік, проте по них реальна оплата ще не проведена.

Просить врахувати зазначені письмові пояснення.

У судовому засіданні представник апелянта повністю підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у скарзі, просить врахувати те, що лише на стадії апеляційного провадження були підписані спільні протокольні рішення за договором транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 17.12.2015р.

Крім того, просить врахувати, що станом на 13.04.2017р. має місце заборгованість у розмірі 7 782 861,78грн., яку просить стягнути , а також стягнути 4 379 872,69 грн. пені, 370 403,44 грн. 3% річних, 965 684,90 грн. інфляційні втрати, 2 785 589,60 грн. штрафу.

Представник відповідача заперечила вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Просить врахувати , що під час апеляційного розгляду справи були переоформлені спільні протокольні рішення, а тому заборгованість ПАТ "Волинтгаз" перед ПАТ "Укртрансгаз" відсутня.

Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Укртрансгаз" підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2015р. між Позивачем - ПАТ "Укртрансгаз" (Оператор) та відповідачем - ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз (Замовник) було укладено договір № транспортування природного газу (далі - Договір).

При укладенні Договору сторони керувалися Законом України Про ринок природного газу та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2493 (далі - Кодекс).

Згідно з п.2.1 договору, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

В пункті 2.3. договору обумовлено послуги, які можуть бути надані відповідачу за цим договором, а саме:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Згідно п.2.6. договору, замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Відповідно до п.2.7. договору Оператор, має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Позивач зобов'язаний, зокрема, своєчасно надавати Послуги належної якості; приймати номінації та реномінації, а також заявки на розподіл потужності від Відповідача відповідно до умов, встановлених Кодексом; забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України (п. 3.1 Договору).

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору, замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом, негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно врегульовувати небаланси. Водночас, має право, зокрема, замовляти транспортування та одержувати з газотранспортної системи обсяги природного газу, що відповідають його підтвердженим номінаціям/реномінаціям.

Відповідно до п.17.1 договору, він набирає чинності з дня його укладання на сторок до 31 грудня 2016 року, умови Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Згідно з п.9 глави 1 розділу XI Кодексу замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи послуги, що є складовими послуги транспортування, зокрема, замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою. Відповідно до п.5 глави 1 Розділу І Кодексу: небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації; алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об'єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу.

Відповідно до положень п.8 глави 1 розділу XII та п.5 глави 2 розділу XII Кодексу, алокація здійснюється на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок входу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), поданого до газотранспортної системи, та на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень п.2 глави 7 Розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок виходу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), взятого з газотранспортної системи.

В результаті аналізу відповідних підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу, згідно яких замовник послуг на транспортування подав певні обсяги природного газу до газотранспортної системи та здійснив їх відбір з такої системи, формується алокація щомісячних обсягів природного газу для замовників послуг транспортування за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на своєму веб-сайті.

Відповідно до п.п.1-2 глави 3 Розділу XIV Кодексу оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів.

Згідно з п.п.1-5 глави 1 Розділу XIV Кодексу замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов'язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п.7 глави 3 Розділу XIV Кодексу місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: 1) при позитивному місячному небалансі - оператор надсилає оператору газосховища інформацію про замовника послуг транспортування, що має позитивний небаланс, та обсяг небалансу, а оператор газосховища проводить закачування природного газу (у тому числі шляхом заміщення) в обсязі небалансу та оформлення його в односторонньому порядку. У випадку відсутності у замовника послуг транспортування діючого договору зберігання природного газу замовник послуг транспортування зобов'язаний в строк до 14-го числа наступного місяця укласти з оператором газосховища договір зберігання; 2)при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з п.п.1-4 глави 4 Розділу XIV Кодексу розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

В розділі IX "Визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за ними" договору обумовлено, у т.ч. наступне:

- в п.9.1 договору: у разі виникнення у відповідача негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за послуги балансування. Негативний місячний небаланс відповідача визначається відповідно до Кодексу;

- в п.9.4 договору: позивач до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає відповідачу на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Відповідач зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів.

При цьому, згідно п.11.4 договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом позивача на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу та розділу IX цього договору.

На виконання умов договору позивач встановив наявність у відповідача негативного місячного небалансу в лютому 2016 року в обсязі 2985,000 тис. кубм., квітні 2016р. в обсязі 1 102,000 тис.куб.м, травні 2016р. в обсязі 670,483 тис.куб.м, червні 2016р. в обсязі 540,845 тис.куб.м, в липні 2016 року в обсязі 508,445 тис.куб.м, серпні 2016р. в обсязі 569,150 тис.куб.м та вересні 2016р. в обсязі 956,328 тис.куб.м.

Як вірно встановлено судом першої інтанції, наявність негативного небалансу газу у Відповідача у вказаних місяцях підтверджується тим, що згідно номінації відповідача на лютий 2016 року ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз передбачало отримати природний газ у вказаному місяці лише на власні потреби в обсязі 0,5 тис. куб. м.; номінації відповідача на квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року взагалі не були подані.

Разом з тим, у звітах ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках було вказано про використання ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз: в лютому 2016 року - 3000,000 тис. куб. м. природного газу на ВТВ; в квітні 2016 року - 1 102,000 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в травні 2016 року - 670,483 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в червні 2016 року - 540,845 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в липні 2016 року - 508,445 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в серпні 2016 року - 569,150 тис.куб.м природного газу на ВТВ; у вересні 2016 року - 956,328 тис.куб.м природного газу на ВТВ, при тому, що в графах підтверджений обсяг номінацій на вказані потреби у відповідних місяцях відповідачем обсяги природного газу виділені не були.

У зв'язку з неврегулюванням відповідачем негативного місячного небалансу в лютому 2016 року в обсязі 2985,000 тис. куб. м. (з врахуванням коригуючого акту згідно якого обсяг місячного небалансу змінився з 3000,000 тис.куб.м на 2985,000 тис. куб. м.), в квітні 2016 року в обсязі 1 102,000 тис.куб.м, в травні 2016 року в обсязі 670,483 тис.куб.м, червні 2016 року в обсязі 540,845 тис.куб.м, в липні 2016 року в обсязі 508,445 тис.куб.м; в серпні 2016 року в обсязі 569,150 тис.куб.м; у вересні 2016 року в обсязі 956,328 тис.куб.м у строки та в порядку, визначеними умовами Договору та Кодексом, позивач надав відповідачу послуги балансування, про що було складено односторонні акти відповідача про надання послуг балансування обсягів природного газу на загальну вартість таких послуг у розмірі 52906354,58 грн.

В подальшому, Позивач, листами повідомив відповідача про надання йому послуг балансування для врегулювання негативного місячного небалансу в лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2016 року, надав акти позивача про надання послуг балансування обсягів природного газу, розрахунки вартості послуг балансування та рахунки на оплату послуг балансування.

При цьому, вартість послуг з балансування обсягів природного газу відповідачу вираховувалась позивачем у відповідності до положень п.9.2 Договору.

Вартість послуг з балансування обсягів природного газу відповідачу вираховувалась позивачем у відповідності до положень п.9.2 договору, якою передбачено, що вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника - відповідача за формулою: балансування = БЦГ х К х QБГ, де БЦГ - базова ціна газу, QБГ - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування, К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1.

Відповідно до положень п.9.3 договору базова ціна газу визначається оператором - позивачем відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до 10-го числа місяця, наступного га газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

Згідно інформації з офіційного веб-сайту позивача, базова ціна газу на лютий 2016 року становила 7554грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на березень 2016 року - 7573,20грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на квітень 2016 року - 7573,20грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на травень 2016 року - 6705,60грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на червень 2016 року - 6792грн за 1000куб.м. без ПДВ; на липень 2016 року - 6792грн. за 1000 куб.м. без ПДВ; на серпень 2016 року -7371,60грн. за 1000 куб.м. без ПДВ.; на вересень 2016 року - 829,20грн. за 1000 куб.м. без ПДВ.

Разом з тим, позивач вважаючи, що відповідачем не виконані зобовязання з оплати природного відповідно до умов Договору не лише за послуги в лютому, квітні, травні, червні, липні та серпні 2016 року на суму 46 439 664, 64 грн, але і за послуги з балансування обсягів природного газу в у вересні в сумі 6 466 689, 94 грн, та враховуючи заяву про збільшення позовних вимог ( а.с. 92,т.3) вказує, що сума боргу за надані послуги становить 52 906 354,58 грн.,яку просив стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за несвоєчасне виконання зобовязань : 4379872грн. 69коп. пені; 2785589 грн. 60коп. штрафу на підставі договору; 370403грн. 44коп. - 3% річних та 965684грн. 90коп. інфляційних нарахувань.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до ст.7 ГК України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно - правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно - правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсація, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на зазначене, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції були взяті до уваги спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, укладені між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області (Сторона 1), Департаментом фінансів Волинської облдержадміністрації (Сторона 2), ТОВ Волиньгаз Збут (сторона 3), ПАТ "Волиньгаз" (сторона 4) , ПАТ Укртрансгаз (Сторона 5) та НАК Нафтогаз України (Остання сторона) відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій по договору № від 17.12.2015 року на суму 3 673 419,24 грн.; на суму 4 383 689,40 грн.; на суму 20 404 555,00 грн.; на суму 10 400 000,00 грн.; на суму 2 533 867,58 грн., на суму 1 056 836,24грн.; на суму 16 244 114,55грн.; на суму 1 382 437,85грн., всього на суму 60 078 919,86грн.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги факт не підписання НАК "Нафтогаз України" спільних протокольних рішень, оскільки ці рішення підписані сторонами даного спору та більшістю інших організацій (сторін).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що оскільки зазначені вище у даній постанові копії спільних протокольних рішень усіма сторонами не підписані, то останні є лише наміром провести розрахунки за договором транспортування природного газу відповідно до зазначеного Порядку і не породжують для сторін прав та обовязків за їх умовами.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 22.03. 2017 р. у справі № 906/790/16.

Проте, під час апеляційного перегляду даної справи, відповідачем були подані копії спільних протокольних рішень, а саме :

№3/УТГ від 16.01.2017р. на суму 2 500 000,00грн.

№4/УТТ від 17.01.2017р. на суму 2 084 070,11грн.

№1151/у від 16.02.2017 року на суму 2 533 867.58грн.

№826 /у від 10.02.2017р. на суму 2 331 029.47грн.

№70/УТГ від 15.02.2017р. на суму 10 000 000,00грн.

№590/у від 23.01.2017р. на суму 14 000 000,00грн.

№60/УТТ від 07.02.2017р. на суму 4 000 000,00грн.

№1149/у від 16.02.2017 року на суму 4 383 689,40грн.

№1152/У від 16.02.2017 року на суму 1 056 836,24грн.

№62/УТГ від 10.02.2017р. на суму 1 490 000,00грн.

№ 3569/у від 23.12.2016р. на суму 744 000.00 грн. всього на суму 45 123 492,80 грн.

В свою чергу, судова колегія апеляційної інстанції констатує, що апелянтом не заперечується факт підписання спільних протокольних рішень та погашення боргу за надані послуги з балансування обсягів газу за спірні періоди, а саме: лютий, квітень, червень, липень, серпень 2016 року, всього на суму 45 123 492,80 грн., що стверджується поданим розрахунком від 19.04.2017р. ( вх. 11123/17) та додатковими письмовими поясненнями.(т.4,а.с.109-113)

Отже, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що укладаючи спільні протокольні рішення, сторони керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Відповідно до абз.4 п.7 вказаного Порядку, в редакції станом на дату звернення з позовом у справі до суду, для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Водночас, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016р. №705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом пяти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови КМ України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

Підписання сторонами спільного протокольного рішення і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 року підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору № від 17.12.2015 року . Тобто, враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору № від 17.12.2015 року.

Згідно поданого розразрахунку апелянта щодо суми основного боргу ПАТ Волиньгаз перед ПАТ Укртрансгаз по договору № від 17.12.2015 року, станом на 13.04.17 року має місце заборгованість ПАТ "Волиньгаз" перед позивачем, а саме за вересень 2016 року на суму 7 782 861,78 грн.

Разом з тим, відповідач в судовому засіданні апеляційного господарського суду покликається на спільні протокольні рішення ,які були переоформлені сторонами в січні лютому 2017 року для проведення розрахунків за 2016 рік, і вказує, що у нього взагалі відсутній борг перед позивачем. Це спільні протокольні рішення:

№1147/у від 16.02.2017 року на суму 20 400 000,00 грн.

№1148/у від 16.02.2017 року на суму 10 404 555,00 грн.

№1150/у від 16.02.2017 року на суму 3 673 419,24 грн.

№1153/у від 16.02.2017 року на суму 1382 437,85 грн.

№1154/у від 16.02.2017 року на суму 16 244 114,55 грн.

№1155/у від 16.02.2017 року на суму 89 000 000,00 грн. (т.4,а.с. 24-53)

Проте, з письмових пояснень відповідача вбачається , що по них реальна оплата ще не проведена.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів не приймає покликання відповідача про відсутність боргу перед ПАТ Укртрансгаз, оскільки відповідно до зазначених спільних протокольних рішень не можливо встановити, відповідно до якого з них погашена сума заборгованості за вересень 2016 року в розмірі 7 782 861,78 грн., а також матеріали справи не містять доказів зарахування даної суми в рахунок погашення боргу ПАТ Волиньгаз перед ПАТ Укртранс газ.

З огляду на зазначене, рішення господарського суду Волинської області в частині відмови у стягненні 7 782 862, 78 грн. слід частково скасувати та стягнути заборгованість ПАТ Волиньгаз на користь ПАТ Укртрансгаз за вересень 2016 року у розмірі 7 782 862, 78 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення 4 379 872,69 грн. пені, 370 403,44 грн. 3% річних, 965 684,90 грн. інфляційних втрат та 2 785 589,60 грн. штрафу,колегія суддів звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом та двічи збільшуючи позовні вимоги в частині суми основного боргу (т.1,а.с.140 ) (т.3,а.с.92) , позивач вимоги в частині штрафних санкцій, інфляційних та 3х відсотків річних не збільшував і нарахував їх на заборгованість лютого,квітня,травня і червня 2016 р. (т.1,а.с. 60), яка сплачена на підставі спільних протокольних рішень №3/УТГ від 16.01.2017р. на суму 2 500 000,00грн. ,№4/УТТ від 17.01.2017р. на суму 2 084 070,11грн. ,№1151/у від 16.02.2017 року на суму 2 533 867.58грн. ,№826 /у від 10.02.2017р. на суму 2 331 029.47грн. №70/УТГ від 15.02.2017р. на суму 10 000 000,00грн. ,№590/у від 23.01.2017р. на суму 14 000 000,00грн. ,№60/УТТ від 07.02.2017р. на суму 4 000 000,00грн. ,№1149/у від 16.02.2017 року на суму 4 383 689,40грн. ,№1152/У від 16.02.2017 року на суму 1 056 836,24грн. ,№62/УТГ від 10.02.2017р. на суму 1 490 000,00грн.,№ 3569/у від 23.12.2016р. на суму 744 000.00 грн.

(т.4,а.с. 54-107)

Як вже зазначалось, підписанням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за послуги з транспортування природного газу сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором № НОМЕР_1 від 17.12.2015р..

Для застосування санкцій, передбачених п. 13.5 договору та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Оскільки дана заборгованість сплачена на підставі вищезазначених спільних протокольних рішень,що сторонами не заперечується , відсутні підстави для стягнення 4 379 872,69 грн. пені, 370 403,44 грн. 3% річних, 965 684,90 грн. інфляційних втрат та 2 785 589,60 грн. штрафу.

При цьому колегія суддів в порядку ст.111-28 ГПК України враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 09.09.2014 р. у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 10.02.2016 у справі № 3-1267гс15.

Крім того, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що заборгованість, яка є предметом спору, виникла у звязку із використанням газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби відповідача.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у пункті 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003р. № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" наголошено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Укртрансгаз" підлягає до часткового задоволенню, рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2016р. у справі № 903/629/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог на суму 7 782 861,78 грн. слід скасувати на підставі п.1 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути заборгованість ПАТ Волиньгаз на користь ПАТ Укртрансгаз за вересень 2016 року у розмірі 7 782 862, 78 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України, з стягненням з ПАТ по газопостачанню та газифікації Волиньгаз (Код ЄДРПОУ 3339459, 43025, м. Луцьк, вул. І. Франка, 12) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ (, 01021, м. Київ, Кловський узвіз,9/1 ) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 26 197,24 грн. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 28 816,96 грн.

Керуючись ст.ст. 49.99,101,103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство "Укртрансгаз" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 28.11.2016р. у справі № 903/629/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог на суму 7 782 861,78 грн. скасувати .

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (Код ЄДРПОУ 3339459, 43025, м. Луцьк, вул. І. Франка, 12) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ» (, 01021, м. Київ, Кловський узвіз,9/1 ) заборгованості за надані послуги ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» з балансування обсягів природного газу в розмірі 7 782 861,78 грн.

В решті рішення господарського суду Волинської області у даній справі залишити без змін .

Стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (Код ЄДРПОУ 3339459, 43025, м. Луцьк, вул. І. Франка, 12) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ» (, 01021, м. Київ, Кловський узвіз,9/1 ) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 26 197,24 грн.

5. Стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (Код ЄДРПОУ 3339459, 43025, м. Луцьк, вул. І. Франка, 12) на користь Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ» (, 01021, м. Київ, Кловський узвіз,9/1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 28 816,96 грн.

6. Господарському суду Волинської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Розізнана І.В.