РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Справа № 903/211/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В., суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Гуменюк І.П., дловіреність №б/н від 25.10.2016 р,

відповідача: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги № 13-09/7 від 13.09.2016

від органу ДВС: представник не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Волинської області від 15.03.17р. у справі № 903/211/16 (суддя Кравчук Антоніна Михайлівна)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"

до відповідача Фізичної особи- підприємця ОСОБА_4

за участю органу ДВС - Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.05.2016 року у справі № 903/211/16 позов задоволено, зобов'язано підприємця ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування тимчасової споруди кіоску за адресою АДРЕСА_1.

На виконання рішення видано наказ № 903/211/16-1 від 08.06.2016 року.

27.01.2017 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

31.01.2017 року державним виконавцем Рожищенського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53320511 по виконанню постанови Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області №51704116 від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 1 020 грн. 00 коп.

10.02.2017 року надійшла скарга ОСОБА_4 №б/н від 09.02.2017 року на постанову Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 31.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження №53320511 .

20.02.2017 року надійшла скарга ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" №ДН-3-06/15 від 16.02.2017 року на постанову Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 27.01.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 15.03.2017 скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на постанову державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.01.2017 року задоволено, визнано дану постанову незаконною та скасовано. Крім того, цією ж ухвалою скаргу підприємця ОСОБА_4 на постанову державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 року задоволено, визнано дану постанову незаконною та скасовано.

Вищевказана ухвала мотивована тим, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірно застосував, як підставу, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року та ухвалу господарського суду Волинської області від 18.01.2017 року, так як у даних судових рішеннях не встановлено заборону на проведення виконавчих дій щодо боржника, а лише констатовано, що накладення штрафів є передчасним та та вчиненим без з'ясування причин такого виконання. Щодо скарги боржника, суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанова державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.01.2017 року є незаконною, підлягає скасуванню і постанова про відкриття виконавчого провадження №53320511 від 31.01.2017 року.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, відповідач (боржник) звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (т.2а.с.193-200), в якій просить ухвалу господарського суду Рівненської області від 15.03.2017 у справі № 903/211/16 скасувати в частині задоволення скарги позивача (стягувача) на постанову Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 27.01.2017 про повернення виконавчого документа стягувачеві та прийняте нове рішення, яким у задоволенні скарги публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтовує тим, що вказана ухвала винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, що призвело до невідповідності норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, прийнято до уваги обставини, які не є доведеними.

Зокрема, апелянт як на підставу своїх вимог посилається на те, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документу винесена на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка забороняє звертати стягнення на майно чи кошти боржника та проводити інші виконавчі дії щодо боржника, якщо таке майно у нього відсутнє або виключається можливість виконання даного рішення. Враховуючи те, що об'єкт, який за рішенням суду повинен був демонтований, перебуває у власності інших осіб, виключається можливість виконання даного судового рішення. Такого ж самого висновку дійшов господарський суд Волинської області при скасуванні постанови про накладення штрафу від 09.12.2016.

Крім того, апелянт зазначає, що при виконанні даного виконавчого документу права та обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження не порушені, норми статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку виконання рішень державним виконавцем дотримані у повному обсязі. Зазначає, що стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання на підставі ч.5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03 квітня 2017 (т.2, а.с.191) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено на 18 квітня 2017 року на 12.00 годин колегією суддів у складі: головуючий суддя Бучинська А.Г., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р.

У зв"язку з відпусткою судді Філіпової Т.Л. на підставі розпорядження керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, у зв"язку з чим відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В., суддя Василишин А.Р.

На адресу Рівненського апеляційного господарського суду через канцелярію суду надійшов відзив позивача (стягувача) на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує вимоги апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін. При цьому позивач (стягував) вказує, що ухвала господарського суду Волинської області від 15.03.2017 у даній справі є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні. Зазначає, що судові рішення, на які посилався державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа, не скасували рішення по справі №603/211/16 та не встановили заборону щодо виконання рішення, державний виконавець у даному випадку самостійно дійшов до такого висновку, порушуючи права стягувача.

В судовому засіданні від 18.04.2017р. представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Представник Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення поштового відправлення.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, а також терміни розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого суду, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника органу державної виконавчої служби за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників по справі, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, 10.02.2017 року надійшла скарга ОСОБА_4 №б/н від 09.02.2017 року на постанову Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 31.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження №53320511 .

Скарга обгрунтована незаконним виокремленням державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", що виключає можливість стягнення виконавчого збору з ОСОБА_4 в сумі 1 020 грн. 00 коп..

20.02.2017 року надійшла скарга ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" №ДН-3-06/15 від 16.02.2017 року на постанову Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 27.01.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка призначена до розгляду у судовому засіданні 22.02.2017 року ухвалою суду від 20.02.2017 року.

Скарга обгрунтована неправомірним застосуванням, як підставу для винесення оскаржуваної постанови, постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року, ухвали господарського суду Волинської області від 18.01.2017 року у справі №903/211/16, якими скасовано постанови про накладення штрафу від 25.10.2016 року, 09.12.2016 року, передчасним та незаконним висновком державного виконавця щодо встановлення заборони щодо проведення виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання рішення суду у даній справі.

Колегією суддів встановлено, що на виконання рішення господарського суду Волинської області від 11.05.2016 року у справі № 903/211/16 видано наказ № 903/211/16-1 від 08.06.2016 року.

Постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 року, ВГС України від 31.10.2016 року рішення господарського суду від 11.05.2016 року №903/211/16 залишено без змін.

20.07.2016 року державним виконавцем Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Волинської області № 903/211/16-1 від 08.06.2016 року.

28.07.2016 року в межах виконавчого провадження №51704116 державним виконавцем Рожищенського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору по виконанню наказу суду №903/211/16-1 від 08.06.2016 року.

25.10.2016 року державним виконавцем Рожищенського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення господарського суду Волинської області в сумі 1 700 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 14.11.2016 року у задоволенні скарги підприємця ОСОБА_4 на постанову старшого державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про накладення штрафу від 25.10.2016 року відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про накладення штрафу від 25.10.2016 року при примусовому виконанні наказу господарського суду Волинської області №903/211/16-1, виданого 08.06.2016 (виконавче провадження № 51704116).

Ухвалою суду від 18.01.2017 року визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про накладення штрафу від 09.12.2016 року за повторне невиконання рішення суду у зв'язку з скасуванням постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року постанови Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про накладення штрафу вперше від 25.10.2016 року.

27.01.2017 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

31.01.2017 року державним виконавцем Рожищенського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53320511 по виконанню постанови Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області №51704116 від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 1 020 грн. 00 коп..

Колегія суддів, оцінюючи законність дій органів виконавчої служби під час виконання виконавчого документа в частині повернення останнього без виконання, звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 3 вищезгаданого Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 9 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

27.01.2017 року державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Постанова обгрунтована тим, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року №903/211/16 скасовано постанову про накладення штрафу від 25.10.2016 року, зазначивши, що об'єкт, який за рішенням суду повинен бути демонтований перебуває у власності третьої особи, не боржника, на переконання суду є поважною причиною невиконання рішення суду ОСОБА_4. Такого ж висновку дійшов господарський суд Волинської області при скасуванні постанови про накладення штрафу від 09.12.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями усім своїм майном, крім майна, на яке згідно закону не може бути звернене стягнення. Таким чином, законом встановлено заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Разом з тим, колегія суддів, вивчивши та проаналізувавши підстави, на які посилається державний виконавець при поверненні вищевказаного виконавчого документу, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вищезазначеним вимогам п. 9 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Так, підставою для визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 25.10.2016 року Рівненський апеляційний господарський суду постанові від 14.12.2016 року зазначає, що державним виконавцем з часу відкриття виконавчого провадження, а саме з 20.07.2016, не з'ясовано належність предмету виконання саме боржнику та не вирішено питання про можливість виконання судового наказу. При складанні державним виконавцем акта від 19.10.2016 року у боржника не відібрано пояснень, натомість заперечення боржника, які долучені до акта із зазначенням факту переходу права власності на предмет виконання, державним виконавцем не розглянуті та не взяті до уваги. Перебування об'єкта, який за рішенням суду повинен бути демонтований, у власності третьої особи, не боржника у виконавчому провадженні, на переконання суду, є поважною причиною невиконання рішення відповідачем у справі, оскільки вчинення таких дій може призвести до порушення права іншої особи.

Постанова ВДВС від 09.12.2016 року скасована ухвалою господарського суду Волинської області від 18.01.2017 року, оскільки штраф накладений за повторне невиконання боржником рішення суду, а постанова від 25.10.2016 року про накладення штрафу вперше визнана недійсною постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року.

Відтак, зі змісту вищевказаних судових рішень не вбачається накладення заборони щодо проведення виконавчих дій, дії державного виконавця визнано незаконними лише в частині накладення штрафу, а тому колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірно застосував, як підставу, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року та ухвалу господарського суду Волинської області від 18.01.2017 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що неналежність тимчасової споруди кіоску, яку старший державний виконавець зобов'язує підприємця ОСОБА_4 демонтувати, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу від 04.07.2016 року, згідно якого право власності на кіоск перейшло до ОСОБА_5, не може бути підставою для невиконання рішення суду, оскільки на момент винесення рішення господарським судом встановлено, що спірний торговий кіоск належить на праві власності саме підприємцю ОСОБА_4, який відповідальний за неправомірне використання земельної ділянки. Судове рішення не скасоване, а виконавчий документ не визнаний таким, що не підлягає до виконання, а відтак повинно бути виконане.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі щодо наявності у стягувача права на повторне направлення виконавчого документу на виконання колегією суддів не беруться до уваги у зв'язку із наступним.

Оскаржуваною постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа порушується право позивача на належне виконання судового рішення, передбачене Конституцією, Законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує виконання остаточних, обов'язкових судових рішень (на відміну від виконання рішень, що можуть оскаржуватись у судах вищої інстанції) (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ouzounis and Others v. Greece, (Узуніс проти Греції), § 21). Право на виконання рішень, винесених судом, є невід'ємною частиною "права на суд" (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Розглянувши вимоги скарги відповідача та оцінивши законність дій органів виконавчої служби під час виконання виконавчого документа, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як зазначено вище, 31.01.2017 року державним виконавцем Рожищенського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53320511 по виконанню постанови Рожищенського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області №51704116 від 28.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 1 020 грн. 00 коп.

Згідно п. 3 ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 4 ст. 42 Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно п. 2 ч. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 512/5 від 02.04.12 р. витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Колегією судді встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена 28.07.2016 року відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" у редакції, чинній до 05.10.2016 року.

Згідно абз. 3, 4 п. 2 ч. 4 Інструкції у разі, якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Враховуючи те, що постанова державного виконавця Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.01.2017 року є незаконною, підлягає скасуванню і постанова про відкриття виконавчого провадження №53320511 від 31.01.2017 року.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу господарського суду такою, що відповідає чинному законодавству, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування відповідної ухвали, передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 24.03.17р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 15 березня 2017 року у справі №903/211/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/211/16 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р.