номер провадження справи 22/88/15-6/120/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.04.2017 Справа № 905/4199/14

Суддя Носівець Вікторія Вікторівна, розглянувши заяву обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго вих. № юр/753 від 23.03.2017 року про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 905/4199/14

за позовом дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)

до обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго (84307, місто Краматорськ Донецької області, пров. Земляний, буд. 2; 85114, м. Костянтинівка Донецької області, вул. Ємельянова, буд. 69)

про стягнення 2562709,24 грн.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача (заявника): не зявився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області 31.03.2017 р. надійшла заява обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 905/4199/14 від 09.07.2015 р. строком на шість місяців. Мотивуючи заяву про відстрочку виконання рішення суду, боржник, посилався на проведення антитерористичної операції на території Донецької області та зазначав, що дана обставина суттєво відобразилась на економічному становищі та загальному рівні життєдіяльності в регіоні, у тому числі і на рівні платежів населення та підприємств Донецької області за спожиту теплову енергію, які є основним джерелом доходів ОКП «Донецьктеплокомуненерго». В обґрунтування заяви заявник посилався також на скрутне фінансово-економічне становище, про яке свідчать дані балансу та звіту про фінансові результати підприємства, відповідно до якого станом на 31.12.2016 р. ОКП «Донецьктеплокомуненерго» має збитків на загальну суму 1214636,00 тис. грн., дебіторську заборгованість у сумі 635790,00 тис. грн., кредиторську заборгованість у сумі 1897711,00 тис. грн.; згідно звіту про фінансові результат за 2016 рік має збитків на суму 111098 тис. грн. Заявник зазначав, що кредиторська заборгованість підприємства насамперед в значному розмірі складається із заборгованості за спожитий природний газ. Сума заборгованості (основний борг) перед постачальником природного газу станом на 01.03.2017 р. складає 1649844,9 тис грн. (підконтрольні Україні території 936504,90 тис. грн., тимчасово непідконтрольні - 328654,4 тис. грн., загальна сума штрафних санкцій, стягнутих за рішеннями господарських судів складає 384685,6 тис. грн.). Заявник вказував на те, що його скрутне фінансово-матеріальне становище виникло не з його вини, а з обєктивних причин, як то: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості; відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці в тарифах; несвоєчасна сплата населенням та організаціями заборгованості за спожиту енергію; перебування майже половини обєктів теплопостачання відповідача на території, непідконтрольній українській владі, перебування більше половини боржників, що мають непогашені зобовязання зі сплати боргів за теплову енергію на користь відповідача на території, непідконтрольній українській владі. Також відповідач просив суд врахувати, що у теперішній час у прискореному порядку готує документи, перелік яких встановлено ч. 2 ст. 3 Закону України № 1730 від 03.11.2016 р. «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», для включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Включення підприємства до зазначеного Реєстру дозволить обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» вирішити питання погашення заборгованості за природний газ або шляхом її реструктуризації або шляхом її списання.

У відповідності до ст. 2-1 ГПК України в звязку зі звільненням з посади судді у справі ОСОБА_1, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2017 р. заяву передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою суду від 03.04.2017 р. заяву прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 13.04.2017 р.

У судове засідання представник заявника (відповідача) не зявився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 03.04.2017 р. не виконав.

Від позивача 07.04.2017 р. до суду надійшли заперечення на заяву боржника про відстрочку виконання рішення суду, в яких позивач просив відмовити у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення; у судове засідання представник позивача не зявився. В обґрунтування заперечень позивач посилався на те, що з часу отримання рішення суду боржником не проведено жодних розрахунків, складний фінансовий стан боржника не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 ГПК України, за наявності якої можливе надання відстрочки виконання рішення. Крім того, зазначав, що складне фінансове становище утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось обєктивних обставин, що б унеможливило виконання договірних зобовязань та рішень суду. Боржник у своїй заяві не наводить жодних доказів про те, що виконати рішення неможливо або з певних причин складно, а обґрунтовує свою заяву лише можливими збитками та можливим погіршенням свого майнового стану. Ні нормами чинного законодавства ні договором не передбачено звільнення від відповідальності у звязку з низькою платоспроможністю населення та невиконанням державою взятих на себе зобовязань по відшкодуванню різниці в тарифах на теплову енергію, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування. Є безпідставними посилання боржника на заборгованість контрагентів перед обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», так як дані правовідносини є самостійними, в яких відповідач, якщо вважає, що його право порушено, може звернутись до суду та бути позивачем у справі. ДК «Газ України» не є газовидобувною компанією. Інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення в судовому порядку з своїх контрагентів у ДК «Газ України» не існує. Кошти, що надходять до ДК «Газ України», перераховуються на погашення державного боргу перед іноземними постачальниками за поставлений природний газ. Крім того, позивач зазначив, що ДК «Газ України» здійснювала постачання природного газу на всій території України, в тому числі й в АР Крим.

Розглянувши заяву, вивчивши надані матеріали, суд вважає заяву про надання відстрочки виконання рішення у даній справі такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.07.2015 р. у справі № 905/4199/14 позовні вимоги задоволено, стягнуто з обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго на користь дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 3% річних в сумі 2562709,24 грн. та судовий збір в сумі 51249,11 грн.

У відповідності до ст. 116 ГПК України на виконання рішення суду 20.07.2015 р. видано наказ.

Обґрунтовуючи неможливість на даний час виконання рішення суду у даній справі, заявник посилається на скрутне фінансове становище підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом (абзац другий підпункту 7.1 пункту 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України).

Відповідно до п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Господарське процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України.

Оцінивши вказані заявником обставини, суд зазначає, що і позивач і відповідач є суб'єктами господарської діяльності, тому невиконання зобов'язань в однаковій мірі впливає на матеріальний стан обох підприємств та може бути підставою до понесення ними збитків. Несвоєчасне виконання рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та впливає на його фінансовий стан, що може призвести до негативних наслідків господарської діяльності останнього.

Оскільки законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що наведені заявником підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення на 6 місяців, оскільки: по-перше, скрутне фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось обєктивних, незалежних від відповідача обставин, по-друге, після прийняття рішення 09.07.2015 р. у даній справі минув вже певний час та за цей проміжок часу відповідач не здійснив жодного платежу, по-третє, заявник не надав доказів на підтвердження того, що впродовж терміну відстрочки поліпшиться його господарська діяльність та фінансове становище.

Щодо посилань заявника на те, що на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» включення підприємства відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії дозволить обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» вирішити питання погашення заборгованості за природний газ або шляхом її реструктуризації або шляхом її списання суд зазначає, що положення зазначеного Закону свідчать про наявність підстав для реструктуризації та списання заборгованості, а не про існування виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд також зазначає, що ухвалами господарського суду Запорізької області від 05.10.2015 року та 29.06.2016 року обласному комунальному підприємству Донецьктеплокомуненерго вже надавались відстрочки виконання рішення до 05.12.2015 р. та 29.07.2016 р. відповідно, однак фінансовий стан відповідача за цей час так і не поліпшився, рішення суду від 09.07.2015 р. так і не виконується, доказів сплати коштів на виконання рішення повністю або частково боржник не надав.

Положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

За таких обставин, суд вважає, що заявником належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав, які свідчать про неможливість виконання рішення суду.

Суд приймає до уваги факти та доводи, викладені боржником і стягувачем та відмовляє в задоволенні заяви про надання відстрочки виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 09.07.2015 р. у справі № 905/4199/14 відмовити.

Ухвала суду набрала законної сили 13.04.2017 р.

Суддя В.В. Носівець