ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р.Справа № 922/524/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханичний завод", м. Зміїв
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 01-16/8794 від 22.11.2016 року;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором № 10031 від 26.03.2004 року в розмірі 19 155,04 грн., з яких 11,71 грн. пеня, 2 487,60 грн. 3% річних та 16 655,73 грн. інфляційні втрати (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог). Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 06.03.2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 03.04.2017 року.

У судовому засідання 03.04.2017 року було оголошено перерву до 10.04.2017 року, а з 10.04.2017 року на 18.04.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 29.03.2017 року представник позивача надав заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 10498), в якій просить суд стягнути з відповідача 19 155,04 грн., з яких 11,71 грн. пені, 2 487,60 грн. 3% річних та 16 655,73 грн. інфляційних втрат.

Вищезазначену заяву (вх. № 10498) у судовому засідання 03.04.2017 року судом прийнято до розгляду та подальший розгляд справи ведеться із її урахуванням.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.04.2017 року представник відповідача надав заперечення (вх. № 11646) у яких зазначає, що пунктом 4.3. передбачені форс мажорні обставини, тому за твердження відповідача термін виконання зобов'язання за договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборливої сили. Про що було повідомлено Акціонерну компанію "Харківобленерго" у травні 2014 року. У зв'язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 18.04.2017 року представник позивача надав заперечення на відзив (вх. № 12849) у яких зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача, і не є підставою для звільнення від відповідальності, або зменшення розміру пені за порушення договірного зобов'язання та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання 18.04.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання, про що свідчить протокол судового засідання від 10.04.2017 року за участю представника відповідача ОСОБА_2

Присутній у судовому засіданні 18.04 2017 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.03.2017 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

26.03.2004 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник, позивач) та Казенним підприємством «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» (споживач, відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії №10031, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався постачати Споживачеві електричну енергію, а Споживач оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі, передбачені даним Договором та додатками до нього (т. 1, а.с. 19-24).

Згідно з пунктом 2.1.2. договору постачальник електричної енергії зобов'язався постачати електричну енергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 договору, відповідно до Додатку № 1 "Договірні величини споживання" та Додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до пункту 2.2.5 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Додатком № 2 до договору (а.с. 29-30) сторони погодили порядок розрахунків (для усіх споживачів, крім бюджетних установ (організацій) та крім споживачів, які живляться від ПС 35-110кВ та 330кВ).

Згідно з пунктом 5 Додатку № 2 остаточний розрахунок відповідача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії, визначених за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

Розрахунковим вважається період з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця (пункт 1 Додатку №2 до договору).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання. В разі неявки відповідача для отримання рахунку позивач направляє рахунок відповідачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим відповідачем з дня його відправлення.

Пунктом 6.11 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року (надалі - Правила) встановлює, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка, відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобовязання за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, згідно якого та в силу вимог статті 714 Цивільного кодексу України одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю та належним чином та здійснив відпуск електричної енергії споживачу.

Втім відповідач за отриману електричну енергію вчасно не розрахувався, у зв`язку із чим заборгованість останнього станом на 01.03.2017 року становить 19 155,04 грн., з яких 11,71 грн. пені, 2 487,60 грн. 3% річних та 16 655,73 грн. інфляційних втрат (т.1, а.с. 58-67).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що відповідач за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 Порядок розрахунків, відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений відповідачем в термін, встановлений додатком № 2 Порядок розрахунків, до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 04.07.2011 року у справі № 3-65гс11, від 23.01.2012 року у справі № 37/64.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 487,60 грн. 3% річних за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року та 16 655,73 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 58-67) є законними та правомірними.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення із відповідача пеню у сумі 11,71 грн. - за період з листопада 2016 року по грудень 2016 року відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 63).

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що Казенне підприємство "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" виконує державні оборонні замовлення для потреб сил АТО з ремонту військової техніки. Але, вже більше року АК "Харківобленерго" відключило Казенне підприємство "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" від споживання електричної енергії, яка постачалась за договором № 10031 від 26.03.2004 року. Також посилається на форс-мажорні обставини та неможливість виконання зобов`язань. Про що було повідомлено позивача у 2014 році (т. 1, а.с. 78).

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 550 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання.

Відповідно до вимог статті 607 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняються неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України унормовано, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарську-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що прострочення виконання зобов'язань за договором сталося не з прямої вини відповідача, а з незалежних від нього причин. Також приймаючи до уваги, що відповідач є складовою оборонно-промислового комплексу та недостатність фінансування з державного бюджету підприємства відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заявленої позивачем пені у сумі 11, 71 грн. не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 599, 02 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; статтями 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 714 Цивільного кодексу України; статтями 174, 193 Господарського кодексу України; статтями 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" (63401, Харківська обл., м. Зміїв, вул. Зміївська, 29, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль", м. Київ, МФО 380805) 2 487,60 грн. 3% річних за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року та 16 655,73 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 599, 02 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 11, 71 грн. у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 20.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_4