РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017Справа №910/4747/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»

про стягнення збитків, завданих в результаті ДТП в розмірі 10 673,12 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (далі - відповідач) про стягнення збитків, завданих в результаті ДТП в розмірі 10 673,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору страхування автотранспорту № CAS0023440 від 24.02.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4747/17, розгляд справи призначено на 24.04.2017.

06.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) бюро України (далі - МТСБУ) надійшла витребувана судом інформація.

У судове засідання 24.04.2017 представники сторін не з'явились.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.04.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2014 між Приватним акціонерним товариством з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» та Представництвом «ЕСАН ЕНДЖЗАДЖІБАШІ Індастріал Мінералз Компані» було укладено Договір страхування автотранспорту № CAS0023440 від 24.02.2014 (далі - Договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом-автомобілем марки Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП.

Пунктом 10.2 Договору добровільного страхування сторони погодили, що страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі письмової заяви страхувальника (його правонаступника, банка), належним чином оформлених документів і страхового акту, який складається страховиком.

За умовами п. 14.3 Договору добровільного страхування, основу розрахунку страхового відшкодування становитиме вартість відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля, яка визначена на підставі рахунків-фактур СТО, попередньо погодженої зі страховиком або, на розсуд страховика, вартість відновлюваного ремонту, визначена згідно з призначеним страховиком автотоварознавчим дослідженням.

29.12.2015 року на підставі рішення Загальних зборів акціонерів № 18-12/15 від 18.12.2015, була здійснена державна реєстрація змін найменування позивача з Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна».

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

30.07.2014 о 09 год. 55 хв., ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2, по бульвару Перова в місті Києві, не дотрималась безпечної дистанції, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.09.2014 у справі № 755/21152/14-п встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, визнано її винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

04.08.2014 власник застрахованого автомобіля марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за Договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій повідомив про факт ДТП та просив виплатити відшкодування на СТО Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт моторз Україна».

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 106-08-14 від 01.08.2014, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 складає 54 937,45 грн.

Згідно з рахунком-фактурою № СМУ00017502 від 05.08.2014, виставленим власнику застрахованого транспортного засобу СТО ТОВ «Саміт моторз Україна», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 55 333,03 грн. з ПДВ.

Статтею 988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Позивач з урахуванням умов Договору, склав страховий акт № від 08.08.2014, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 55 533,03 грн.

На підставі складеного страхового акту № від 08.08.2014 позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 55 533,03 грн. на рахунок СТО ТОВ «Саміт моторз Україна», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 000032307 від 12.08.2014.

Як зазначає Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» у своїй позовній заяві, з метою врегулювання спору, на адресу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» позивачем було направлено претензію вих. № R/L17731 від 31.12.2014.

Однак відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування лише в розмірі 39 326,88 грн.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 10 673,12 грн., що становить різницю між встановленим лімітом відповідальності (50000,00 грн.) та сумою страхового відшкодування (39 326,88 грн.), сплаченою відповідачем позивачу в добровільному порядку.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_1 та знаходився під її керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав з Приватним акціонерним товариством «Просто-страхування» Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АІ/6472427, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_1 експлуатувала автомобіль марки «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ/6472427 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (55 533,03 грн.); визначені полісом №АІ/6472427 розміри лімітів відповідальності (50 000,00 грн.), франшизи (0,00 грн.), та розмір страхового відшкодування відшкодованого відповідачем в добровільному порядку (39 326,88) суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 10 673,12 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження законності визначення розміру страхового відшкодування (39 326,88 грн.), сплаченого позивачу за вищевказаним страховим випадком.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (04050, м. Київ, вулиця Герцена, будинок 10; ідентифікаційний код: 24745673) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код: 25395057) страхове відшкодування в розмірі 10 673 (десять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 12 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.04.2017.

Суддя О.А. Грєхова