РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017Справа №910/1398/17
за позовом Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк"

до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України

про стягнення 515676 грн. 38 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Пономарь С.Г. - представник за довіреністю № 6 від 24.01.2017;

від відповідача: Костюк В.А. - представник за довіреністю № 63/10-310 від 12.02.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.01.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" з вимогами до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення 515676 грн. 38 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено генеральну угоду №2-12/К, за якою відповідач зобов'язувався організовувати і забезпечувати доставку цінних відправлень позивача. 22.11.2016 позивачем надано відповідачеві для доставки цінну посилку, у якій містилось 20000,00 дол. США, що станом на дату відправлення складало еквівалент 515676,38 грн. до Харківського відділення №11 АТ «Таскомбанк» Однак, зазначене відправлення не було доставлено за місцем призначення у зв'язку з тим, що відправлення було викрадено, а тому позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 515676,38 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 порушено провадження у справі № 910/1398/17 та розгляд справи призначено на 21.02.2017.

У судовому засіданні 21.02.2017 відповідачем було подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач вказує на те, що умовами п. 3.5. укладеного між сторонами генерального договору встановлено, що пересилці не підлягають відправлення, а також предмети та речовини, заборонені для пересилки відповідно до законодавства України. Так, відповідно до п. 32 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 «Про затвердження Правил надання поштового зв'язку», забороняється пересилати національну валюту (крім нумізматичних монет),однак відповідач не знав та не міг знати про вміст відправлення. Також відповідач зазначає, що відповідно до Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.02.2007 №45, перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленим підрозділом здійснюються з використання передбаченого таким порядком переліком документів (прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до суми з готівкою тощо).

У судовому засіданні 21.02.2017 представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі, згідно з яким позивач просив суд зупинити провадження у справі з підстав направлення матеріалів справи №910/1398/17 до Слідчого управління ГУ НП України в Харківській області.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з наступних підстав.

За змістом ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.

Якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування (ст. 90 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, оскільки позивачем не доведено наявність підстав для направлення до Слідчого управління Головного управління Національної поліції України в харківській області матеріалів справи, підстав для зупинення провадження у справі немає.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.02.2017 оголошено перерву до 10.03.2017.

10.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив, згідно з якими позивач вказав на те, що посилання відповідача на Інструкцію з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.02.2007 №45 є необґрунтованим, оскільки інструкція стосується здійснення перевезення валютних цінностей через підрозділи банку, тоді-як між сторонами виникли господарсько-правові відносини щодо виконання умов господарського договору.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.03.2017 оголошено перерву до 24.03.2017.

24.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, згідно з якими зазначено, що відповідачем не видано жодного нормативно-правового акту, який би встановлював обмеження щодо відправлень, які можуть бути відправлені ним.

24.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно з якими відповідач вказує, що позивачем не доведено, що об'єктом доставки були грошові кошти у вказаній позивачем сумі.

Судове засідання, призначене на 24.03.2017 не відбулось, у зв'язку із перебуванням судді Отрош І.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 розгляд справи №910/1398/17 призначено на 11.04.2017.

У судове засідання 11.04.2017 з'явились представники позивача та відповідача. Позивач надав пояснення по суті заявлених вимог та підтримав позов, відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та додатково поданих поясненнях.

У судовому засіданні 11.04.2017оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2011 між Головним управлінням Державної фельд'єгерської служби, найменування якої було змінено на Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (виконавець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством «ТАСкомбанк», (замовник, позивач) було укладено генеральну угоду №2-12/К (далі-Договір).

Відповідно до п. 1. Договору виконавець організовує і забезпечує доставку цінних відправлень замовника на умовах, вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується виконавцем.

За змістом п.п. 2.1 - 2.2 Договору виконавець забезпечує доставку відправлень замовника на адресу юридичних осіб з м. Києва в обласні центри України та до м.м. Сімферополь, Севастополь, Ялта АР Крим. Приймання відправлень здійснюється у приміщенні замовника з 09:00 до 13:00 та з 14:00 до 16:00 в робочі дні тижня, за замовленням, зробленим напередодні, з виїздом офіцера фельдзв'язку автотранспортом підрозділів виконавця.

Відповідно до п. 3.3. Договору, на відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми (додаток №2). Перший та другтй примірники реєстру подаються разом з відправленням виконавцю, а третій з підписом і печаткою виконавця залишається у замовника. При оформленні реєстру замовник повинен вказувати номер цього договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору виконавець зобов'язався прийняти відправлення замовника відповідно до п. 2.2. та статті 3 цього Договору 2.4. цього Договору. Під час доставки відправлень замовника виконавець зобов'язаний забезпечити їх збереження та конфіденційність.

Замовник, у свою чергу, зобов'язаний оформити відправлення відповідно до п. 3.1.-3.5.цього Договору (п. 5.2.1. Договору).

Виконавець має право у присутності представника замовника і представника компетентних органів провести перевірку вкладеного відправлення у випадку, передбаченому чинним законодавством України (п. 5.3.3. Договору).

У відповідності до п.п. 7.1.1., 7.1.2. Договору, виконавець несе цивільно-правову відповідальність за прийняті від замовника відправлення тільки в межах оголошеної цінності за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі за рішенням суду. Відповідальність виконавця перед замовником за збереження відправлень настає з моменту прийому їх у встановленому порядку від замовника і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням.

Пунктом 7.1.4. Договору встановлено, що виконавець не несе відповідальності за вміст відправлення , тоді-як згідно з п. 7.2. Договору замовник відповідає за вміст відправлення відповідно до п. 3.5. договору.

Згідно з п. 3.5. Договору, пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилання відповідно до законодавства України.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем генеральної угоди №2-12/К, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг поштового зв'язку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поштовий зв'язок" відносини у сфері надання послуг поштового зв'язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Діяльність у сфері надання послуг поштового зв'язку спеціального призначення (фельд'єгерського і спеціального зв'язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про поштовий зв'язок" поштовий зв'язок спеціального призначення - складова частина поштового зв'язку України, призначена для надання послуг поштового зв'язку окремим категоріям користувачів.

За змістом ст. 2 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв'язку, Національної системи конфіденційного зв'язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв'язку спеціального призначення, урядового фельд'єгерського зв'язку, а також інших завдань відповідно до закону.

Урядовий фельд'єгерський зв'язок - приймання, обробка, перевезення та доставка (вручення) кореспонденції, що містить відомості, які становлять державну таємницю, та/або службову інформацію (далі - кореспонденція), офіційної кореспонденції та дипломатичної пошти Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, державних органів, органів місцевого самоврядування, органів військового управління, закордонних дипломатичних установ України (ст. 1 наведеного Закону).

Для забезпечення виконання покладених на неї обов'язків Державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України має прав надавати фізичним або юридичним особам на договірних засадах послуги, безпосередньо пов'язані із забезпеченням виконання покладених на Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України завдань, за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України (п. 4 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1105 затверджено перелік платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, серед якого зазначено, зокрема, доставка кореспонденції та/або цінних відправлень співробітником Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку з прийманням у приміщенні замовника за його заявою:без використання автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку; з використанням автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку.

Судом встановлено, що відповідно до реєстру №6, 22.11.2016 позивачем на доставку надано цінне відправлення № б/н на суму 515676,38 грн, місце призначення - м. Харків, вул.. Римарська, 17, одержувач - Харківське відділення №11 АТ «ТАСкомбанк», відділ касових операцій (копія реєстру долучена до позову).

Дана посилка отримана відповідачем для пересилання 22.11.2016, що підтверджується відповідними відмітками відповідача, проставленими на реєстрі, та квитанцією в прийомі відправлень №1675 СВ№51 від АТ «ТАСкомбанк» згідно з реєстром №6 (515676,38 грн.).

Листом вих. №63/30-459 від 05.11.2016 Відділом урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Харкові повідомлено позивача про те, що 24.11.2016 було здійснено напад невідомих осіб на військовослужбовців Відділу УФЗ Держспецзв'язку В М. Харкові, внаслідок чого викрадено цінності ПАТ "ТАСкомбанк", які направлялись з м. Суми до м. Харків.

Судом встановлено, що у зв'язку з наведеними у листі обставинами, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області відкрито кримінальне провадження №0004201, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про укладення між ним та відповідачем генеральної угоди №2-12/К, за якою відповідач зобов'язувався організовувати і забезпечувати доставку цінних відправлень позивача. 22.11.2016 позивачем надано відповідачеві для доставки цінну посилку, у якій містилось 20000,00 дол. США, що саном на дату відправлення складало еквівалент 515676,38 грн. до Харківського відділення №11 АТ «Таскомбанк» Однак, зазначене відправлення не було доставлено за місцем призначення у зв'язку з тим, що відправлення було викрадено, а тому позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 515676,38 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Як встановлено судом, за правовою природою укладена між сторонами генеральна угода №2-12/К від 30.12.2011 є договором про надання послуг поштового зв'язку.

За змістом ст. 1 Закону України «Про поштовий зв'язок», поштовий зв'язок - приймання, обробка, перевезення та доставка (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій;

поштовий зв'язок загального користування - складова частина поштового зв'язку України, призначена для надання послуг поштового зв'язку встановленого рівня якості всім користувачам;

поштовий зв'язок спеціального призначення - складова частина поштового зв'язку України, призначена для надання послуг поштового зв'язку окремим категоріям користувачів;

національний оператор поштового зв'язку (національний оператор) - оператор, який в установленому законодавством порядку надає універсальні послуги поштового зв'язку на всій території України і якому надаються виключні права на провадження певних видів діяльності у сфері надання послуг поштового зв'язку;

оператор поштового зв'язку (оператор) - суб'єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв'язку.

Суд зазначає, що з сукупного аналізу норм Закону України «Про поштовий зв'язок» вбачається, що його норми поширюють свою дію на правовідносини щодо надання послуг з поштового зв'язку загального призначення, однак оскільки норми Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» не визначають спеціального порядку провадження даною особою діяльності з надання платних послуг поштового зв'язку, та водночас поштовий зв'язок спеціального призначення є складовою частиною поштового зв'язку України (ст. 1 Закону України "Про поштовий зв'язок"), призначений для надання послуг поштового зв'язку окремим категоріям користувачів, враховуючи, що між сторонами укладено оплатний господарсько-правовий договір на доставку кореспонденції та/або цінних відправлень співробітником Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку, суд дійшов висновку, що Закон України «Про поштовий зв'язок» підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін, в частині, що не врегульована спеціальним законом «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України».

За змістом ст. 13 Закону України "Про поштовий зв'язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв'язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Відповідно до п. 30 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (надалі - Правила), у внутрішніх поштових відправленнях пересилаються предмети, не заборонені для пересилання.

Пунктом 3.5 Договору встановлено, що пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилання відповідно до законодавства України.

За приписами п. 32 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у внутрішніх поштових відправленнях забороняється пересилати, зокрема, національну валюту (крім нумізматичних монет та їх колекцій), іноземну валюту.

Отже, фельд'єгерським зв'язком як зв'язком спеціального призначення, що входить до системи поштового зв'язку України, забороняється пересилати національну валюту (крім нумізматичних монет та їх колекцій) та іноземну валюту.

Однак, як встановлено судом, вартість цінностей, вкладених у поштове відправлення, прийняте відповідачем згідно з реєстром №6 від 22.11.2016, згідно з таким реєстром склала 515676,38 грн., тоді-як у позові Публічне акціонерне товариство «ТАСкомбанк» прямо вказує, що ним було подано для пересилання відповідачу іноземну валюту у розмірі 20000,00 дол. США, що станом на дату передання для пересилання еквівалентна 515676,38 грн.

В той же час, порядок вивезення (інкасації) коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні визначений Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні (далі - Інструкція), затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45 (в редакції, що діяла на час передачі позивачем відправлень службовій особі фельд'єгерського зв'язку).

Відповідно до положень вказаної Інструкції перевезення валютних цінностей - переміщення в установленому порядку транспортними засобами валютних цінностей, яке здійснюють інкасатори між банківськими установами, між Національним банком і банківськими установами та в структурі Національного банку; послуги з інкасації - це перелік послуг, до яких належать: вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між Національним банком та банківськими установами, між банківськими установами, їх філіями, відділеннями та від них до банкоматів, пунктів обміну валют і у зворотному напрямку.

За приписами вказаної Інструкції перевезення валютних цінностей між банківськими установами (юридичними особами) здійснюється власними підрозділами інкасації, інкасаторами Національного банку або підрозділами інкасації інших банківських установ на підставі укладених договорів (п. 1 Глави 4 Розділу ІІІ Інструкції). Перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з урахуванням вимог додатка 2 до цієї Інструкції (Максимальні обсяги валютних цінностей, що інкасуються та перевозяться за звичайних ризиків залежно від заходу забезпечення схоронності цінностей) власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ (п. 3 Глави 1 Розділу ІІІ Інструкції).

При цьому, за змістом п. 5 Розділу І Інструкції, власні сили банку - бригада інкасації підрозділу інкасації банку або уповноважена особа банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою.

Таким чином, з огляду на положення п. 3 Глави 1, п. 1 Глави 4 Розділу ІІІ Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, п. 32 Правил надання послуг поштового зв'язку, вивезення надлишків та доставка підкріплень готівки між банківськими установами, їх філіями, відділеннями здійснюється власними силами банку (тобто бригадою інкасації підрозділу інкасації банку або уповноваженою особою банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою) або інкасаторами Національного банку, а пересилання національної валюти (крім нумізматичних монет та їх колекцій) та іноземної валюти у внутрішніх поштових відправленнях заборонено в силу прямої норми законодавства.

Так наведеними нормами Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні регулюється публічний порядок щодо перевезення/пересилання грошових коштів між відділеннями банку, та нормами Закону України "Про поштовий зв'язок", Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, встановлено імперативну заборону щодо пересилання у внутрішніх поштових відправленнях національної валюти (крім нумізматичних монет та їх колекцій) та іноземної валюти.

За змістом ст. 18 Закону України «Про поштовий зв'язок», оператор не несе матеріальної відповідальності за поштові відправлення, якщо нестача або пошкодження вкладення поштового відправлення сталися внаслідок порушення відправником встановлених законодавством України правил щодо обмежень у пересиланні предметів та речей.

Як було встановлено судом, норми Закону України «Про поштовий зв'язок» підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, в частині, що не врегульована спеціальним законом «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», враховуючи що поштовий зв'язок спеціального призначення є складовою частиною поштового зв'язку України та норми Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» не визначають спеціального порядку провадження даною особою діяльності з надання платних послуг поштового зв'язку.

Отже, передавши відповідачу до пересилки іноземну валюту, позивач порушив вимоги встановленого чинним законодавством публічного порядку (зокрема, порушив правила щодо обмежень у пересиланні предметів та речей), а також умови укладеного з відповідачем договору (генеральної угоди №2-12/К від 30.12.2011), у зв'язку з чим протиправна поведінка позивача, який порушив умови договору, не породжує у нього права вимагати від відповідача відшкодування збитків та відповідно до ст. 18 Закону України «Про поштовий зв'язок» відповідач не несе матеріальної відповідальності.

Щодо доводів відповідача про те, що п. 4.7. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №174 від 01.06.2011 передбачає можливість перевезення спецзв'язком конвертів з сумнівними щодо справжності та платіжності банкнотами (монетами), банкнотами іноземної валюти, суд зазначає, що жодних доводів про сумнівність щодо справжності та платіжності банкнот 20000,00 дол. США, що були предметом пересилання, позивачем не зазначено.

При цьому, щодо доводів позивача, що на правовідносини сторін не можуть поширювати свою дію визначений Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні порядок, оскільки між сторонами існують господарські відносини щодо пересилання цінностей за умовами генеральної угоди №2-12/К від 30.12.2011, суд зазначає, що норми закону, а саме норми п. 32 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 забороняють пересилання національної та іноземної валюти в будь-якому разі, а отже сторони у договорі не вправі порушувати/змінювати/відступати від визначеного законом публічного порядку.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем належними та допустимими доказами наявності підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 515676,38 грн. не доведено, у зв'язку з чим позов Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення 515676 грн. 38 коп. не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 24.04.2017

Суддя І.М. Отрош