РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/24451/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 65 436,57 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю № 1172 від 30.05.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення суму боргу у розмірі 65 436,57 грн. за договором № П-03-13 від 25.09.2013 про надання послуг з перевезення вантажів в міжнародному сполученні, зокрема, основного боргу у розмірі 59 822,20 грн., інфляційних втрат у розмірі 4 748,60 грн., 3% річних у розмірі 865,77 грн., а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № П-03-13 про надання послуг з перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 25.09.213 р., відповідно до якого даний договір регулює та визначає порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов'язані із наданням перевізником експедитору автомобільних транспортних послуг, тобто послуг, згідно яких перевізник зобов'язується доставити ввірений йому експедитором (або іншою особою) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має на одержання вантажу, а експедитор зобов'язується сплатити за перевезення вантажу погоджену сторонами плату.

Позивач виконав перевезення вантажу в повному обсязі.

Проте, відповідач оплату з послуг перевезення вантажу здійснив частково.

У зв'язку з чим, звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача 59 822,20 грн. основного боргу, 4 748,60 грн. інфляційних збитків, 865,77 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.01.2017 р. порушено провадження у справі № 910/24451/16 (суддя ОСОБА_4.), розгляд справи призначено на 08.02.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 14.03.2017 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача.

Розпорядження керівника апарату господарського суду м. Києва № 05-23/883 від 13.03.2017 р. у зв`язку з закінченням терміну повноважень у судді ОСОБА_4., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/24451/16.

Відповідно до авторозподілу справу № 910/24451/16 передано для розгляду судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2017 р. (суддя Мудрий С.М.) прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 04.4.2017 р.

13.03.2017 р. до канцелярії господарського суду міста Києва позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

В судове засідання 04.04.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 16.03.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представника позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути основну заборгованість в розмірі 59 822,20, індекс інфляції в розмірі 5945,04 грн. та 3% річних в розмірі1 244,37 грн.

Як вбачається з повернутого конверту №018 з направленням ухвали від 16.03.2017 р., повернулися в суд у зв'язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення, а саме: немає договору.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04108, АДРЕСА_1, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 23.05.2016 у є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25.09.213 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № П-03-13 про надання послуг з перевезення вантажів в міжнародному сполученні.

Відповідно до п. 1 договору, даний договір регулює та визначає порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов'язані із наданням перевізником експедитору автомобільних транспортних послуг, тобто послуг, згідно яких перевізник зобов'язується доставити ввірений йому експедитором (або іншою особою) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має на одержання вантажу, а експедитор зобов'язується сплатити за перевезення вантажу погоджену сторонами плату.

Згідно з п.2.1. договору, замовлення транспортних послуг здійснюється експедитором на підставі заявок або інших документів, зі змісту яких випливає прохання експедитора здійснення перевезення вантажу (далі по тексту - заявка).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що заявка оформлюється експедитором у довільній формі, але має містити в собі наступну інформацію:

адресу завантаження та розвантаження вантажу;

дата та час подачі автомобіля на завантаження;

вагу, номенклатуру та загальна вартість вантажу, кількість місць т а вид пакування;

адресу відправника та одержувача вантажу. Разом з контактними телефонами відповідальних осіб;

адресу проведення митного оформлення в місцях завантаження та розвантаження;

строк доставки вантажу;

вартість перевезення (плату перевізнику);

при необхідності, інші особливості перевезень вантажу.

заявка завіряється підписом уповноважено особи та печаткою експедитора.

Відповідно до п. 5 договору, вартість транспортних послуг визначається в заявках експедитора, узгоджених з перевізником, або в інших, погоджених сторонами, документах та вказується у виставлених перевізником рахунках.

Термін проведення розрахунків за транспортні послуги складає 10 календарних днів з моменту отримання експедитором оригіналу рахунку перевізника та оригіналу товарно-транспортної накладної з відміткою одержувача вантажу про його отримання (п. 5.2. договору).

Відповідно до заявки на надання міжнародних транспортних послуг № W-17 від 23.06.2016 р. маршрутом перевезення є: ПП «Граніт Агро» м. Глобино, вул. Курченка, 1А, Полтавська обл. (Україна) - 28217 Breman, Getreidestrasse (Німеччина), вантаж: органічна кукурудза в біг бегах, до 22 т, кількість автомобілів: 2, тент.

Дата завантаження: 23.06.2016 р.

Термін доставки 29.06.2016 р.

Вартість перевезення: 1450 euro (по курсу НБУ на день розвантаження).

Термін оплати: протягом 7 банківських днів від дати надання оригіналів рахунку і CMR.

Відповідно до заявки на надання міжнародних транспортних послуг № W-18 від 23.06.2016 р. маршрутом перевезення є: ПП «Граніт Агро» м. Глобино, вул. Курченка, 1А, Полтавська обл. (Україна) - 06132 Halle, Strasse der Bergaibeiter, 21. Granum Biogetreidelager (Німеччина), вантаж: органічна кукурудза в біг бегах, до 22 т, кількість автомобілів: 2, тент.

Дата завантаження: 23.06.2016 р.

Термін доставки 29.06.2016 р.

Вартість перевезення: 1450 euro (по курсу НБУ на день розвантаження).

Термін оплати: протягом 7 банківських днів від дати надання оригіналів рахунку і CMR.

Згідно ч.1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата в розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір плати не визначений, стягується розумна плата.

Підтвердження перевезення по заявці № W-17 від 23.06.2016 р. є міжнародна товарно-транспортна накладна СМR №291366, з якою вбачається що датою розвантаження є 29.06.2016 р.

Підтвердження перевезення по заявці W-18 від 23.06.2016 р. є міжнародна товарно-транспортна накладна СМR № 291368 вбачається що вантаж отримано 29.06.2016 р.

Позивачем виставлені рахунок-фактура № СФ-0000224 від 29.06.2016 р. на суму 39 911,10 грн. та рахунок-фактура № СФ-0000225 від 29.062016 р. та направлені на адресу відповідача рекомендованим листом №020, отриманні останнім 19.07.2016 р.

Сторонами підписано акт № ОУ-000224 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.06.2016 р. та акт № ОУ-000025 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.06.2016 р., в яких значено, що проведені роботи (надані такі послуги) з міжнародного транспортного перевезення та претензій одна до одної не мають.

Тобто, по обох заявках відповідач повинен оплатити 2 900,00 євро, що станом на 29.06.2016 р. по курсу НБУ становить 79 822,20 грн.

З наданої позивачем банківської виписки по рахунку за 20.10.2016 р. відповідач здійснив частково оплату наданих послуг в розмірі 20 000,00 грн.

Згідно з ч.1 статті 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач направив відповідачу претензію вих. № 416 від 14.11.2016 р., відповідно до якого просив сплатити залишок суми заборгованості в розмірі 59 822,20 грн.

Вимогу відповідач не виконав.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 59 822,20 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі в розмірі 1244,37 грн. за період з 30.07.2016 р. по 14.03.2017 р. та індекс інфляції в розмірі 5 945,04 грн. за період з вересня 2016 року по березень 2017 року.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (04108, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (45602, АДРЕСА_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) заборгованість в розмірі 59 822 (п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 20 коп., індекс інфляції в розмірі 5 945 (п'ять тисяч дев'ятсот сорок п'ять) грн. 04 коп., три проценти річних в розмірі 1 244 (одна тисяча двісті сорок чотири) грн. 37 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення 18.04.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий