ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2017 р.Справа № 922/3363/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Томаш", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Костіна Л.П. за довіреністю №155 від 08.11.2016

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Томаш" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом в якому просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 35603,76 грн. основного боргу, 889,48 грн. пені, 4103,51 грн. штрафу. В обґрунтування своїх вимог, вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 117 від 02.01.2014 щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2016 по справі № 922/3363/16 за позовом ТОВ "Томаш" до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 40 596,75 грн. заборгованості було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДІ СЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

13 березня 2017 року до суду надійшов висновок експерта (вх. № 3763) по справі №922/3363/16, у зв"язку з чим, провадження по справі було поновлено та призначено розгляд справи на 13 квітня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

Так між ТОВ «Томаш» (Постачальник), в особі директора Томаша О.С., з одного боку та ФОП ОСОБА_2 (Покупець), з іншого боку було укладено Договір поставки №117 від 02.01.2014р. про наступне: «1.1 Постачальник зобов'язується систематично поставляти і передавати у власність Покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші товари (згідно переліку, затвердженого наказом МОЗ України №498 від 06.07.2012р.) (далі по тексту - товар), а Покупець зобов'язується приймати товар і вчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Як вказує Позивач в обгрунтування своїх вимог, у відповідності з договором № 117 від 02.01.2014 р. Позивачем Відповідачеві був поставлений товар (медикаменти, лікарські засоби, вироби медичного призначення) у період з 01.07.2016 року по 23.08.2016 року за накладними згідно доданого переліку (а.с. 11 т. 1), на загальну суму 35 603 грн. 76 коп., вартість якого не була сплачена Відповідачем, у зв"язку з чим, Позивачем нараховані штрафні санкції в розмірі 889,48 грн. пені та 4103,51 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Господарський суд при вирішенні кожної справи повинен повно та всебічно з'ясувати обставини справи, дослідити усі докази, що стосуються предмету доказування у справі.

Підставами позовних вимог позивач зазначає неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 117 від 02.01.2014 щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару. При цьому, відповідач заперечує отримання товару за накладними, вказаними позивачем та в той кількості про яку зазначає позивач. Позивачем був наданий до суду розрахунок заборгованості, з яким не погоджується відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

З огляду на те, що обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, суд призначив у даній справі судову економічну експертизу на вирішення якої поставив питання щодо поставки Позивачем на адресу Відповідача товару у період з 01.07.2016 року по 23.08.2016 року згідно договору №117 від 02.01.2014 р. на суму 35603,76 грн. та на яку суму взагалі було поставлено товар у спірний період та якими первинними документами це підтверджується, а також питання стосовно того, чи підтверджується матеріалами справи та документами первинного бухгалтерського обліку заборгованість Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Томаш" (код 25189475) по оплаті вартості поставленого товару у період з 01.07.2016 року по 23.08.2016 року згідно договору №117 від 02.01.2014 р. заявлена до стягнення в розмірі 35603,76 грн.

Проведення експертизи було доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

По матеріалам справи експертами Харківського НДІ судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса було надано висновок від 27.02.2017, відповідно до якого було встановлено наступне:

По першому питанню

В обсязі наданих на дослідження документів, в межах компетенції судового експерта-економіста, здійснення господарських операцій з постачання товару (медикаменти, лікарські засоби, вироби медичного призначення) ТОВ «Томаш» на адресу ФОП ОСОБА_2 в період з 01.07.16 по 23.08.16, документально підтверджується в загальній сумі 36207,25 грн.

По другому питанню

В обсязі наданих на дослідження документів, в межах компетенції судового експерта-економіста, здійснення господарських операцій з постачання товару (медикаменти, лікарські засоби, вироби медичного призначення) ТОВ «Томаш» на адресу ФОП ОСОБА_2 в період з 01.07.16 по 23.08.16, документально підтверджується в загальній сумі 36207,25 грн.

По третьому питанню

В обсязі наданих на дослідження документів, в межах компетенції судового експерта-економіста, без урахування дебетового сальдо станом на 02.01.2014р. по рахункам ТОВ «Томаш» за №361/1 та 361/2 в загальній сумі 73819,78 грн. (у т.ч. в сумі 73225,98 грн. по рахунку №361/1 та в сумі 593,80 грн. по рахунку 361/2), по взаємовідносинам ТОВ «Томаш» з ФОП ОСОБА_2 за Договором №117 від 02.01.2014р., станом на 23.08.2016 року встановлена кредиторська заборгованість (переплата) за поставлений товар в загальній сумі 37515,64 грн.

Експертний висновок - це письмовий виклад експертом відомостей про обставини, що мають значення для справи, встановлені експертом на підставі його спеціальних знань і отриманих у результаті проведеного дослідження матеріалів справи, яке ґрунтується на сформульованому в ухвалі суду про призначення експертизи завданні.

Дослідивши висновок наданий судовим експертом, суд встановив його відповідность вимогам ст. 42 Господарського процесуального кодексу України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 р. N 53/5.

Під час дослідження судом висновку експертизи з'ясувано, що він є повним та достатньо ясним.

Питання про призначення додаткової або повторної експертизи на вирішення суду не ставилось сторонами, клопотань про призначення повторної або додаткової експертизи заявлено не було, пояснень та заперечень стосовно обставин, встановлених у висновку експерта, також не надано.

Суд зазначає, що висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів. Висновок експерта не є обов'язковим для суду, оскільки жоден доказ не має заздалегідь установленої сили. Експертний висновок оцінюється судом сукупно з іншими доказами.

Частиною 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття ст. 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Позивач в установленому ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, на які він посилається в позовній заяві не довів, наявність заборгованості у Відповідача перед Позивачем за період та за накладними на які посилається Позивач спростовується експертим висновком, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору та вартості проведення експертизи покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 42, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.04.2017 р.

Суддя С.А. Прохоров