РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017Справа №910/1040/17

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

про відшкодування 2 987,14 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Мостовик О.С. - представник за довіреністю № 02/669-66 від 03.01.17

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 19.04.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про відшкодування 2 987,41 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТдВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №06-MR2/02-207-00363 від 05.09.2016, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1166, Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Ford», державний номер НОМЕР_1, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ «Європейський страховий альянс», позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача несплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 2 987,14 грн. в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 порушено провадження у справі № 910/1040/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.02.2017.

02.02.2017 до Господарського суду м. Києва надійшов на запит суду лист від Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідно до якого транспортний засіб «Ford», державний номер НОМЕР_1, застрахований в ПрАТ «Європейський страховий альянс».

21.02.2017 через загальний відділ діловодства суду позивачем подано довідку про підтвердження відсутності у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, та відсутність рішення цих органів з такого спору.

Крім того, 21.02.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача перебуватиме у іншому судовому засіданні по іншій справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.02.17 задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 22.03.17.

16.03.17 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач зазначає, що сума відшкодування має бути зменшена на суму ПДВ, якщо у позивача відсутні докази відновлення транспортного засобу на СТО, що є платником ПДВ, тому відповідач вважає, що сума страхового відшкодування з вирахуванням ПДВ становить 13 796,86 грн.

22.03.2017 за клопотанням позивача, суд продовжив строк вирішення спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 05.04.17.

22.03.17 через загальний відділ діловодства суду відповідач подав клопотання про призначення експертизи, в якому просив суд призначити автотоварознавчу експертизу, яку доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та поставити експерту питання про розмір матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «Фольксваген», д.н. НОМЕР_2, внаслідок ДТП 21.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.17 судом відмовлено у клопотанні відповідача про призначення експертизи у справі, відкладено розгляд справи на 19.04.2017.

У судове засідання, призначене на 19.02.2017, з'явився представник позивача, який надав суду письмові пояснення та докази по справі, зі змісту яких вбачається, позивач вважає, що вартість відновлювального ремонту без ПДВ складає 16 784,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № НОМЕР_3 від 28.09.2016, а тому відповідач має здійснити доплату в порядку регресу у розмірі 2 987,14 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

05 вересня 2016 року за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06-MR2/02-207-00363 ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (далі - позивач) було застраховано автомобіль марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 страхувальник та вигодонабувач за договором - ОСОБА_2.

З Довідки про ДТП від 28.09.2016р. вбачається, що 21.09.2016р. на проспекті ОСОБА_3, 41 в місті Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Ford», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 13.1, 2.3 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19.10.2016р. у справі № 760/16635/16-п.

22.09.16 страхувальник повідомив позивача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку-фактури № НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_5 від 28.09.2016 становить 16 784,00 грн.

За страховим випадком - ДТП, що сталась 21.09.2016р. за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2, згідно страхового акту №СТ/16/0145 від 12.10.16, позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 16 784,00 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № ID-85628 від 12.10.16 на суму 16 784,00 грн.

Частиною 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія, який керував автомобілем «Ford», державний номер НОМЕР_1, підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19.10.2016р. у справі № 760/16635/16-п.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_6, як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 21.09.2016 (Поліс АІ/9068109), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Ford», державний номер НОМЕР_1, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 510,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 06-MR2/02-207-00363 від 05.09.2016, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідачем виплачено частково суму страхового відшкодування у розмірі 13 796,86 грн., а оскільки не виплаченою залишається сума у розмірі 2 987,14 грн., позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача не виплаченої суми страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до полісу АІ/9068109, ліміт страхового відшкодування становить 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. В свою чергу сума франшизи становить 510,00 грн. (2 987,14 (сума боргу) - 510,00 (франшиза) = 2 477,14 грн.).

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач посилається на п. 2 ст. 36.2 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та вважає, що виплата страхового відшкодування за страховим випадком від 21.09.2016р. позивачем була здійснена на рахунок ФОП ОСОБА_5, який не є платником ПДВ, а тому податок фактично не був сплачений. Таким чином, відповідач стверджує, що сума страхового відшкодування за вирахуванням ПДВ становить 13 796,86 грн.

Так, відповідно до п. 2 ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідно до рахунку - фактури складеної ФОП ОСОБА_5 № НОМЕР_3 від 28.09.2016р, ремонтні роботи пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 складають 16 784,00 грн. без врахування податку на додану вартість та матеріали справи не містять доказів, які підтверджуються сплату позивачем ПДВ на рахунок ФОП ОСОБА_5, а тому твердження відповідача щодо зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ, судом не приймається до уваги.

Отже, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків на суму 2 477,14 грн.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

В матеріалах справи наявна заява про виплату страхового відшкодування № 3579 від 20.10.2016р., що були направлені відповідачу. Доказів сплати страхового відшкодування у повному обсязі, відповідачем суду не надано.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 2 477,14 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 33-37, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) суму заборгованості у розмірі 2 477 (дві тисячі чотириста сімдесят сім) грн. 14 коп. та судовий збір у розмірі 1 326 (одна тисяча триста двадцять шість) грн. 83 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.04.2017

Суддя Пукшин Л.Г.