ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа № 914/2203/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М. Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" №000464 від 23.02.2017 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2017 р.

у справі №914/2203/16

за позовом: ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", м. Миколаїв Львівської області

про зобов'язання здійснити викуп простих акцій шляхом укладення договору викупу цінних паперів

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 - представник;

від відповідача - Чебачова Ю.О. - представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/2203/16 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.03.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 16.03.17.

У судовому засіданні 16.03.17 оголошено перерву до 10.04.17.

Судове засідання призначене на 10.04.17 не відбулося у зв'язку з відпусткою судді члена колегії Гриців В.М.

Ухвалою суду від 18.04.17 розгляд справи призначено на 18.04.17, про що сторони повідомлені належним чином.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.02.17 у справі №914/2203/16 (головуючий суддя Щигельська О.І., судді Мороз Н.В., Сухович Ю.О.) в задоволенні позову відмовлено.

При цьому, місцевй господарський суд виходив з того, що попереднє схвалення Загальними зборами акціонерів товариства значних правочинів свідчить про надання згоди на вчинення значного правочину, який потенційно може бути укладено акціонерним товариством в майбутньому.

Оскільки відповідний значний правочин, укладення якого попередньо схвалено Загальними зборами акціонерів, вчинено, відтак, настав реальний юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення в акціонерного товариства обов'язку здійснити викуп акцій акціонера, який голосував "проти" прийняття такого рішення.

Разом з цим, суд першої інстанції вказав на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що прості іменні акції, здійснення обов'язкового викупу яких вимагає позивач та акції, щодо яких проведено торги на фондовій біржі ПАТ "Українська біржа" 12.03.2014р., емітовано (випущено) в межах одного випуску акцій, а відтак відсутні належні та допустимі докази на підтвердження визначення ринкової вартості акцій, що є предметом договору, у відповідності до встановленого законодавством порядку, а відтак не обґрунтовано таку його істотну умову як ціна договору.

Місцевий господарський суд також зазначив, що зважаючи на правову природу зобов'язання щодо обов'язкового викупу належних акціонеру голосуючих акцій, яке виникає у зв'язку з прийняттям загальними зборами рішення, що відповідно до закону є підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій, порядок оплати вартості акцій, що є предметом договору, також є його істотною умовою.

Проте, у запропонований позивачем проект договору не містить такої істотної умови як порядок оплати вартості акцій, тобто виконання емітентом зобов'язання.

Крім того, судом зазначено, що серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів в редакції, що пропонується іншим контрагентом, а тому місцеий господарський суд самостійно кваліфікував правовідносини, із яких виник спір, дійшов висновку про те, що за наявності підстав, порушене право підлягає захисту, згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, шляхом визнання договору укладеним судом на відповідних умовах. Однак, виключно позивач вправі визначати предмет та підстави своїх позовних вимог.

З огляду на наведені вищі обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погодившись з мотивувальною частиною рішення місцевого господарського суду, ПАТ «Миколаївцемент» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.17 у справі №914/2203/16, а саме виключити з мотивувальної частини рішення суду наступний висновок: «Оскільки відповідний значний правочин, укладення якого попередньо схвалено Загальними зборами акціонерів, вчинено, відтак, настав реальний юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення в акціонерного товариства обов'язку здійснити викуп акцій акціонера, який голосував "проти" прийняття такого рішення».

Подану апеляційну скаргу, апелянт обгрунтовує тим, що на загальні збори акціонерів, що відбулися 15.04.14, жодного з питань передбачених ч.1 ст.68 ЗУ «Про акціонерні товариства» не виносилось, таких рішень не приймалося, відсутній юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення в акціонерного товариства обов'язку здійснити викуп акцій акціонера.

При цьому, як зазначено скаржником, рішення про попереднє схвалення значних правочинів не має наслідком реального настання юридичного факту, з яким закон пов'язує виникнення в акціонерного товариства обов'язку здійснити викуп акцій акціонера.

16 березня 2017 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про правильність висновку місцевого господарського суду стосовно виникнення в відповідача обов'язку викупити акції акціонера у зв'язку із прийняттям рішення про попереднє схвалення значного правочину.

Вказану позицію, позивач обгрунтовує також тим, що відповідачу, станом на момент прийнття рішення про попереднє схвалення значного правочину, було відомо який саме правочин буде вчинено, оскільки, як зазначає позивач, сторони кредитного договору вели перемовини, щодо отримання кредиту задовго до прийняття вказаного рішення.

3 квітня 2017 року позивачем подано додаткові пояснення, в яких він зазначає пр те, що на загальних зборах 15.04.14 було прийнято саме рішення про укладення кредитного договору, а не попереднє схвалення будь - якого іншого правочину.

5 квітня 2017 року скаржником подано клопотання про долучення до матеріалів справи листа НКЦПФР №12/04/3077 від 16.02.17, який наданий відповідачу у відповідь на звернення ПАТ «Миколаївцемент» та яким відповідач обгрунтовує позицію викладену в апеляційній скарзі стосовно обов'язку викупу акцій лише у разі прийнття рішення про вчинення значого правочину, при цьому прийняття загальними зборами рішення про попереднє схвалення значного правочину не є підставою для обов'язкового викупу акцій товариством.

Неможливість подання вказаного листа до суду першої інстанції, апелянт обгрунтовує тим, що вказану відповідь ним отримано лише після прийняття рішеня у справі.

За клопотанням відповідача здійснюється технічна фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу.

У судовому засіданні присутні представники сторін навели свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні присутніх представників, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, ОСОБА_1 є акціонером Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" та зареєструвався для участі у Загальних зборах акціонерів ПАТ "Миколаївцемент", які призначені на 15.04.2014р. У реєстраційній картці зазначено код реєстрації - 53. Кількість належних ОСОБА_1 простих іменних акцій - 420000 штук.

ПАТ "Миколаївцемент" проведено зазначені Загальні збори акціонерів, а прийняті ними рішення оформлено протоколом №19 Загальних зборів акціонерів ПАТ "Миколаївцемент" від 15.04.2014р.

За наслідками проведення зборів, зокрема, прийнято рішення попередньо схвалити укладання товариством протягом не більш як одного року з моменту прийняття цього рішення Загальними зборами акціонерів значних правочинів, ринкова вартість кожного з яких перевищує 25% вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства, та гранична сукупна вартість яких не може перевищувати 140% від вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства, та які відповідають наступним критеріям: отримання товариством кредитів, позик; придбання товариством сировини, енергоресурсів, інших ресурсів, продукції, робіт, послуг для потреб виробництва та/або діяльності товариства.

Уповноважити керівника виконавчого органу товариства або особу, що виконує його обов'язки, підписувати дані договори, додатки, додаткові угоди, специфікації, інші необхідні документи тощо до даних договорів та вчиняти інші необхідні дії.

При цьому, проти прийняття вказаного рішення голосували 580238 простих іменних голосуючих акцій, що складає 0,364446% від кількості акцій товариства, зареєстрованих для участі у Загальних зборах.

Місцевим господарським судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_4 голосував проти прийняття зазначеного рішення всією кількістю належних йому акцій.

З огляду на це, 08.05.2014р. ОСОБА_1 звернувся із вимогою до ПАТ "Миколаївцемент" про викуп акцій, вважаючи, що у нього є право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій на підставі ч.1 ст.68 Закону України "Про акціонерні товариства".

Проте, листом №000585 від 26.05.2014р. товариство повідомило ОСОБА_1 про те, що не вбачає наявність законних підстав для здійснення обов'язкового викупу належних йому акцій у відповідності із чинним законодавством України.

Наведена обставина стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до ПАТ «Миколаївцемент» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" здійснити обов'язковий викуп у ОСОБА_1 належних йому 420000 (чотириста двадцять тисяч) простих іменних акції Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" за ціною 30,00 гривень за 1 акцію на загальну суму 12600000,00 гривень (дванадцять мільйонів шістсот тисяч гривень 00 копійок), шляхом укладення договору викупу акцій у запропонованій ним редакції.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Пунктом другим частини першої статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції Закону № 514-VI від 11.04.14, чинній на момент прийняття рішення загальних зборів про попереднє схвалення значного правочину) передбачено, що кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про вчинення товариством значного правочину.

Згідно з частиною третьою цієї статті у такому випадку акціонерне товариство зобов'язане викупити належні акціонерові акції.

Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" якщо на дату проведення загальних зборів неможливо визначити, які значні правочини вчинятимуться акціонерним товариством у ході поточної господарської діяльності, загальні збори можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної сукупної вартості.

Як вбачається з матеріалів справт та встановлено місцевим господарським судом, на порядок денний загальних зборів акціонерів ПАТ "Миколаївцемент" , які відбулися 15.04.14 винесено питання 9 "Прийняття рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятись товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, та уповноваження особи на їх підписання від імені товариства та на вчинення інших необхідних дій".

При цьому, з метою забезпечення ефективного управління компанією органами товариства, пропонувалось попередньо схвалити укладання товариством протягом не більш як одного року з моменту прийняття цього рішення Загальними зборами акціонерів значних правочинів, ринкова вартість кожного з яких перевищує 25% вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства, та гранична сукупна вартість яких не може перевищувати 140% від вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства, та які відповідають наступним критеріям: отримання товариством кредитів, позик; придбання товариством сировини, енергоресурсів, інших ресурсів, продукції, робіт, послуг для потреб виробництва та/або діяльності товариства.

В подальшому, а саме 28.04.2014р. між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (кредитор) та Відкритим акціонерним товариством "Подільський цемент" (позичальник-1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Цемент" (позичальник-2) Публічним акціонерним товариством "Миколаївцемент" (позичальник-3) укладено генеральний кредитний договір №1 про кредитування, за яким кредитор зобов'язався надати позичальнику, а позичальник - прийняти кредит на визначених умовах (умови кредитування №0 від 28.04.2014р.). Зокрема погоджено, що дозволена сума - 50000000,00 доларів США (п.1).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, укладений 28.04.2014р. кредитний договір є значним правочином в розумінні ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства".

При цьому, покликання ПАТ «Миколаївцемент» на те, що вчинений правочин не є значним з огляду на те, що товариство використало кредитну лінію частково, шляхом отримання у 2014 році трьох траншів та отримання у 2015 році одного траншу, а тому фактично товариство використовувало відновлювальну кредитну лінію відповідно до генерального договору кредитування №1 від 28.04.2014 року в розмірі, що не перевищував 25% вартості активів ПАТ "Миколаївцемент" станом на 01.01.2014 року: в період з 13.05.- 09.10.2014 року - 14,697%; в період з 09.10.2014- 28.01.2015 - 7,35%; в період з 27.01.2015-28.01.2015 - 15,61%; в період з 28.05.2015 -13.05.2015 - 8,26% правильно спростовано місцевим господарським судом, оскільки відповідно до ч.5 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства", забороняється ділити предмет правочину з метою ухилення від передбаченого цим Законом порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину.

Крім того, в відповідно до вимог Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженим Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.12.2013р. №2826, в редакції, що діяла на час укладення зазначеного генерального кредитного договору, зокрема пп.4 п.1, пп.1 п.5 розділу ІІІ, ПАТ "Миколаївцемент" 16.05.2014р. надруковано звіт для Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, супровідним листом до якого засвідчено, що інформація про одержання кредиту на суму, що перевищує 25% активів емітента, в електронній та паперовій формах, що додаються, належним чином заповнені; відомості, зазначені в ній, відповідають дійсності.

Наведеним додатково підтверджено обставини щодо укладення товариством 28.04.14 кредитного договору який є значним правочином.

Як зазначено вище, з огляду на встановлену обставину щодо вчинення товариством значного правочину, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що попереднє схвалення Загальними зборами акціонерів товариства значних правочинів свідчить про надання згоди на вчинення значного правочину, який потенційно може бути укладено акціонерним товариством в майбутньому. Оскільки відповідний значний правочин, укладення якого попередньо схвалено Загальними зборами акціонерів, вчинено, відтак, настав реальний юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення в акціонерного товариства обов'язку здійснити викуп акцій акціонера, який голосував "проти" прийняття такого рішення.

Оцінивши доводи апеляційної скарги, якими відповідач обгрунтовує невідповідність такого висновку місцевого господарського суду вимогам чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне:

Як правильно зазначено апелянтом, Верховний Суд України у постанові від 21.05.2013 у справі N 07/5026/796/2012 зазначив, що законодавець розмежовує такі поняття, як "рішення про вчинення значного правочину" та "рішення про попереднє схвалення значних правочинів". При цьому прийняття загальними зборами акціонерів рішення про вчинення значного правочину кореспондує виконавчому органу товариства обов'язок вчинити конкретний значний правочин. У той же час, прийняття загальними зборами акціонерів рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть ним вчинятися протягом року, означає лише згоду на можливість вчинення значних правочинів у майбутньому. І це не має наслідком реального настання юридичного факту, з яким закон пов'язує виникнення в АТ обов'язку здійснити викуп акцій акціонера.

Відповідно до ч.3,4 ст.82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді даної категорії спорів вбачається за доцільне дослідити питання, чи надає попереднє схвалення значного правочину всі правові підстави для вчинення значного правочину виконавчим органом товариства, або чи необхідно для вчинення значного правочину ще одне рішення вищого органу акціонерного товариства (яке саме і є за своєю природою рішенням про вчинення правочину).

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що якщо таке попереднє схвалення не потребує будь-яких додаткових волевиявлень вищого органу товариства і дає всі правові підстави для вчинення значного правочину виконавчим органом товариства, то слід дійти висновку, що у акціонера-позивача після ухвалення такого рішення виникло право вимагати викупу АТ своїх акцій. Адже з моменту надання виконавчому органу права вчиняти значні правочини об'єктивно змінюються економічні відносини між товариством та міноритатними акціонерами, що впливає на вартість акцій.

У разі якщо рішення про попереднє схвалення сформульоване таким чином, що для вчинення значного правочину необхідне ще одне рішення вищого органу АТ, то у акціонера виникає право вимоги викупу акцій після прийняття такого наступного рішення про вчинення значного правочину.

Судом апеляційної інстанції з'ясовано та пояснено представником відповідача у судовому засіданні, що у даному випадку, для вчинення значного правочину достатньо було прийняття загальними зборами товариства лише рішення про попереднє схвалення значного правочину, при цьому жодних інших рішень про вчинення такого правочину не приймалося.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у долучених ПАТ "Миколаївцемент" відомостях про одержання кредиту на суму, що перевищує 25 відсотків активів емітента, надано, серед іншого, інформацію про дату прийняття рішення черговими річними Загальними зборами акціонерів Товариства про одержання кредиту на суму, що перевищує 25% активів Товариства, - 15.04.2014р. (протокол № 19) (Т.1, а.с.191).

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду стосовно того, що в акціонерного товариства виник обов'язок здійснити викуп акцій акціонера, який голосував "проти" прийняття такого рішення, оскільки відповідний значний правочин, вчинено саме на підставі рішення загальних зборів товариства про попереднє схвалення значних правочинів від 15.04.14.

Таким чином, наведеним вище спростовуються протилежні доводи апеляційної скарги.

При цьому, не зважаючи на подання апеляційної скарги відповідачем лише у зв'язку з незгодою з мотивувальною частиною рішення суду, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 101 ГПК України зобов'язаний перевірити законність та обгрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до припису частини другої статті 101 ГПК доводи, викладені в апеляційній скарзі, не є обов'язковими для господарського суду апеляційної інстанції. Останній перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. Отже, якщо в апеляційній інстанції оскаржується лише частина судового рішення, суд зобов'язаний перевірити законність і обґрунтованість й тієї його частини, щодо якої відсутні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. Це правило стосується перевірки законності і обґрунтованості лише того судового рішення, яке оскаржено в апеляційному порядку, і не поширюється на решту судових рішень, ухвалених господарським судом у конкретній справі( п. 6 інформаційного листа від 02.06.2006 р. N 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році").

Таким чином, перевіривши обгрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке:

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено позов про зобов'язання здійснити викуп простих акцій шляхом укладення договору викупу цінних паперів.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.3 ст.179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При цьому, при укладенні господарських договорів, відповідно до ч.4 цієї норми, зміст договору визначається на основі, зокрема: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Статтею 68 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що акціонерне товариство у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, зобов'язане викупити належні акціонерові акції .

Перелік акціонерів, які мають право вимагати здійснення обов'язкового викупу належних їм акцій відповідно до частини першої та другої цієї статті, складається на підставі переліку акціонерів, які зареєструвалися для участі в загальних зборах, на яких було прийнято рішення, що стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій .

Згідно з ст.180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ст.69 Закону України "Про акціонерні товариства" ціна викупу акцій не може бути меншою, ніж їх ринкова вартість. Ціна викупу акцій розраховується станом на день, що передує дню опублікування в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів, на яких було прийнято рішення, яке стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій. Ринкова вартість акцій визначається в порядку, встановленому статтею 8 цього Закону. Договір між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій укладається в письмовій формі.

Протягом 30 днів після прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій, акціонер, який має намір реалізувати зазначене право, подає товариству письмову вимогу. У вимозі акціонера про обов'язковий викуп акцій мають бути зазначені його прізвище (найменування), місце проживання (місцезнаходження), кількість, тип та/або клас акцій, обов'язкового викупу яких він вимагає.

Протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов'язковий викуп акцій товариство здійснює оплату вартості акцій за ціною викупу, зазначеною в повідомленні про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що належать акціонеру, а відповідний акціонер повинен вчинити усі дії, необхідні для набуття товариством права власності на акції, обов'язкового викупу яких він вимагає. Оплата акцій здійснюється у грошовій формі, якщо сторони в межах строків, установлених у цій статті, не дійшли згоди щодо іншої форми оплати.

Пунктом 10 Роз'яснення від 10.08.2010р. №7 "Про порядок застосування розділу XII Закону України "Про акціонерні товариства" щодо здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством розміщених ним акцій", затвердженого згідно з рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.08.2010р. №1264, передбачено, що виходячи зі змісту частини третьої статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства", ціна викупу акцій, яка є обов'язковим реквізитом повідомлення про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що належать акціонеру, є також істотною умовою договору, який укладається між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій.

З матеріалів справи, а саме листа ТзОВ "УПР-ФІНАНС" вих.№0512/1 від 05.12.2016р. вбачається, що на рахунку ОСОБА_1 відповідно до умов договору про обслуговування рахунку в цінних паперах №403253-UА10101010/13 від 12.10.2013р., рахунок №403253-UА10101010 станом на 05.12.2016р. зберігаються іменні цінні папери ПАТ "Миколаївцемент" (UА) у кількості 420000 штук простих іменних акцій.

В період з 01.01.2014р. по 01.12.2016р. щодо вищевказаних цінних паперів будь-які операції, в тому числі зарахування, списання, блокування прав на цінні папери/розблокування прав на цінні папери для участі в торгах (організаторі торгівлі) в т.ч. на користь клірингової установи ПАТ "Розрахунковий центр" не проводились.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевимгосподарським судом, у запропонованій редакції договору викупу цінних паперів позивачем у п.п. 1, 7 визначено предмет та ціну договору, а саме 420000 простих іменних акцій ПАТ "Миколаївцемент", номінальна вартість однієї такої акції - 0,25грн., а ціна викупу (вона ж ринкова, вона ж договірна) - 30,00грн.

При цьому, зазначаючи в договорі вищенаведену ціну викупу акції, позивач виходив з того, що 12.03.2014р. ПАТ "Українська біржа" проведено біржові торги цінними паперами ПАТ "Миколаївцемент". За інформацією по торгах - у цей день укладено 5 угод, з яких 3 за безадресними заявками на загальну суму 23703,90грн. та 2 угоди репо на загальну суму 21600,00грн., із визначенням ціни відкриття на рівні 30,00грн. та ціни закриття - 30,01грн.

Дослідивши наведену обставину щодо визначення ринкової ціни на акції ПАТ «Миколаївцемент» за якою позивач вимагає їх викупу, колегія суддів зазначає наступне:

У п.3 Роз'яснення від 10.08.2010р. №7 зазначено, що відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" акції належать до емісійних цінних паперів.

Частиною другою статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що емісійні цінні папери - це цінні папери, що посвідчують однакові права їх власників у межах одного випуску стосовно особи, яка бере на себе відповідні зобов'язання (емітент).

Пунктом 4 Роз'ясненння від 10.08.2010р. №7 визначено, що відповідно до законодавства про цінні папери та фондовий ринок ринковою вартістю емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, є їх біржовий курс.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" випуском є сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і розміщення на фондовому ринку.

Відтак, судом першої інстанції правильно зазначено, що спосіб визначення ринкової вартості емісійних цінних паперів залежить від перебування всієї сукупності цінних паперів або її частини в межах одного випуску в обігу хоча б на одній фондовій біржі.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про акціонерні товариства» ринкова вартість емісійних цінних паперів визначається:

1) для емісійних цінних паперів, які не перебувають в обігу на фондових біржах, - як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність;

2) для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, - як середній біржовий курс таких цінних паперів на відповідній фондовій біржі, розрахований такою фондовою біржею за останні три місяці їх обігу, що передують дню, станом на який визначається ринкова вартість таких цінних паперів.

Таким чином, у разі, якщо будь-яка частина випуску акцій акціонерного товариства перебуває в обігу на фондовій біржі, то ринкова вартість всіх акцій цього випуску визначається відповідно до пункту другого частини другої статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства", а у разі, якщо акції в межах одного випуску акціонерного товариства не перебувають в обігу на фондовій біржі, ринкова вартість всіх акцій цього випуску визначається відповідно до пункту першого частини другої статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства".

Разом з цим, як встановлено місцевим господарським судом, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що прості іменні акції, здійснення обов'язкового викупу яких вимагає позивач та акції, щодо яких проведено торги на фондовій біржі ПАТ "Українська біржа" 12.03.2014р., емітовано (випущено) в межах одного випуску акцій.

Таким чином, позивачем не обгрунтовано таку істотну умову як ціна договору, оскільки не обгрунтовано визначення ринкової вартості акцій, що є предметом договору, у відповідності до встановленого законодавством порядку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що відповідно до п.8 запропонованого позивачем проекту договору зазначено, що покупець зобов'язується сплатити вказані кошти продавцю протягом тридцяти днів з дати вимоги продавця щодо здійснення обов'язкового викупу акцій емітентом (якщо в цей проміжок часу продавець підпише цей договір, або іншим законодавчо коректним чином прийме пропозицію емітента).

Разом з цим, ОСОБА_1 подано позов про зобов'язання ПАТ "Миколаївцемент" здійснити обов'язковий викуп у належних йому 420000 простих іменних акції ПАТ "Миколаївцемент" за ціною 30,00грн. за 1 акцію на загальну суму 12600000,00грн., шляхом укладення договору викупу акцій у запропонованій ним редакції, після спливу строку, встановленого ч.3 ст.69 Закону України "Про акціонерні товариства" для виконання емітентом обов'язку із викупу акцій, при цьому не визначено іншого порядку та строків оплати, а тому зважаючи на правову природу зобов'язання щодо обов'язкового викупу належних акціонеру голосуючих акцій, яке виникає у зв'язку з прийняттям загальними зборами рішення, в договорі відсутня така його істотна умова як порядок оплати вартості акцій.

При цьому, підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає також про те, що відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання товаристовом права учасника на укладення договору про викуп акцій у зв'язку з прийняттям рішення про вчинення значного правочину проти якого він голосував, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним, на умовах, що відповідають вимогам чинного законодавства та не порушують прав іншої сторони (правовий висновок Верховного Суду України, зроблений при перегляді справу № 6-110цс12 у постанові від 10.10.2012р.).

Таким чном, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом заявлення позову про зобов'язання ПАТ "Миколаївцемент" здійснити обов'язковий викуп у ОСОБА_1 належних йому 420000 простих іменних акції Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" за ціною 30,00 гривень за 1 акцію на загальну суму 12600000,00грн., шляхом укладення договору викупу акцій у запропонованій ним редакції не відповідає передбаченим процесуальним законом способам захисту, у зв'язку з чим місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність у даному випадку підстав для обов'язкового викупу товариством акцій належних учаснику ОСОБА_1 та відмову у позову з підстав неправильно обраного позивачем способу захисту порушеного права та відсутності в запропонованому проекті договору істотних умов необхідних для його укладення.

При цьому, доводи на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені доказами, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для її задоволення та зміни рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.17 у даній справі шляхом виключення з неї правомірного висновку суду про виникнення в товариства обов'язку щодо викупу акцій у зв'язку з прийняттям рішення про попереднє схвалення значного правочину.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на відповідача в порядку вимог ст.ст. 49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 06.02.17 у справі № 914/2203/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ «Миколаївцемент» - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.04.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.