ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.04.2017 Справа № 904/1051/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 5 342 грн. 76 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 2248 від 27.10.2016р.; ОСОБА_2, дов. № 2685 від 30.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 5 від 25.01.2017р.; ОСОБА_4, дов. №7 від 25.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Дзержинського" заборгованість зі сплати збору за повідомлення про прибуття вантажів у розмірі 5 342 грн. 76 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив збір за повідомлення про прибуття вантажів на станцію Правда за період з липня по вересень 2016р. в сумі 1 678 грн. 08 коп., а також збір за повідомлення про прибуття вантажів на станцію Дніпродзержинськ за період з липня по вересень 2016р. в сумі 3 664 грн. 68 коп., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в загальній сумі 5 342 грн. 76 коп.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов від 15.02.2017р. № М029-590 зазначив, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо порядку повідомлення про прибуття вантажів на станціях Дніпродзержинськ та Правда, отже, нарахування вказаного збору є неправомірним. Крім того, відповідач наголошує на тому, що він не має необхідності в отриманні повідомлення про прибуття вантажів телефонним зв'язком, оскільки інформація про прибуття вантажу відображається у графи 49 електронної накладної (електронного перевізного документа) з засвідченням електронного цифрового підпису працівника залізниці. Вважає, що позивач, використовуючи своє монопольне становище на ринку відповідних послуг, намагається навязати підприємству відповідача послуги, у яких останній не має потреби. Просив в позові відмовити.

15.03.2017р. позивач надав заперечення на відзив відповідача від 14.03.2017р. № ДКМЮ-02/173, в яких, зокрема, зазначив, що повідомлення про прибуття вантажу встановлено Статутом залізниць України та Правилами видачі вантажів, та є обовязковою послугою для всіх підприємств і відповідач не може відмовитись від надання залізницею цієї послуги, так як саме від неї залежить нарахуванням плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів. Крім того, вказує, що відмітка в графі 49 електронної накладної є реєстрацією повідомлення про прибуття вагонів в електронному вигляді та не є належним способом повідомлення одержувача про прибуття вантажу, оскільки Правилами видачі вантажів передбачені лише такі способи передачі повідомлення: телефоном, поштовим зязком, телеграфом, факсом, посланцем, електронною поштою.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалася перерви з 16.02.2017р. по 16.03.2017р., з 16.03.2017р. по 11.04.2017р., з 11.04.2017р. по 18.04.2017р.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі статтею 71 Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором; порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

12.11.2012р. між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", правонаступником якого згідно уставних документів є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (залізниця) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (власник колії) укладений договір № ПР/М-13-1/22-809/НЮдч про експлуатацію залізничної під'їзної колії Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", яка примикає до станцій Дніпродзержинськ, Правда Придніпровської залізниці, в якому сторони визначили умови експлуатації під'їзної колії, яка належить відповідачу.

В пункті 21 договору сторони погодили, що договір укладається терміном на 5 років - з 01.01.2013р. до 31.12.2017р. включно.

Крім того, 13.12.2012р. між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (залізниця) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (вантажовласник) укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № ПР.ДН-1-12497/НЮп/12-1940-02 (далі - договір) предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

11.12.2015р. у зв'язку з проведенням реєстрації ПАТ "Укрзалізниця", яке згідно з Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", сторони уклали додаткову угоду № 9 до договору та дійшли згоди викласти назву договору, преамбулу та абзац третій п. 2.3 договору в новій редакції.

У пункті 3.5. договору сторони визначили, що вартість за перевезення, додаткових зборів та розмір штрафів, визначається Статутом залізниць України, Тарифним керівництвом № 1 з урахуванням підвищуючих коефіцієнтів, в тому числі калькуляціями, додатковою угодою № 1 про погодження вільних тарифів по послугах, наказами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Укрзалізниці та іншими нормативно-правовими актами і документами. На вартість послуг нараховується у встановленому законодавством порядку.

В той же час, у пункті 6.1. договору сторони передбачили, що усі спірні питання з виконання умов договору вантажовласник вирішує шляхом переговорів, а у разі недосягнення домовленості - у претензійно-позовному порядку.

Так, за період з липня по вересень 2016р. позивач нарахував відповідачу до сплати збір за повідомлення про прибуття вантажів на станцію Правда в сумі 1 678 грн. 08 коп., а також збір за повідомлення про прибуття вантажів на станцію Дніпродзержинськ за вказаний період в сумі 3 664 грн. 68 коп.; всього 5 342 грн. 76 коп.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції. Одержувач може визначити спосіб повідомлення.

У відповідності до пункту 1 розділу 8 Правил видачі вантажів: про прибуття вантажу на станцію призначення залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу, але не пізніше 12-ї години наступного дня, із зазначенням найменування та кількості вантажу, а також роду й кількості вагонів (контейнерів); порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції спільно з одержувачем; одержувач письмово повідомляє начальнику станції прізвища працівників, відповідальних за приймання в узгодженому порядку повідомлень, і номери телефонів (факсів) та адреси електронної пошти, за якими надаються повідомлення.

Позивач зазначає, що залізниця зобов'язана здійснювати повідомлення про прибуття вантажів та повідомлення про подачу вагонів, а повідомлення про подачу вагонів не може замінити повідомлення про прибуття вантажів. Позивач здійснював реєстрацію повідомлень про прибуття вантажів в книги форми ГУ-2, оскільки Інструкцією з ведення станційної комерційної звітності (затвердженої наказом Укрзалізниці № 147-ц від 04.06.2003) передбачена можливість реєстрації в книзі ГУ-2 повідомлень одержувача про прибуття вантажу окремим рядком.

05.02.2016р. позивач направив відповідачу лист ДС № 51 від 04.02.2016р. (т. 1 а.с. 136), в якому зазначив, що сторонам необхідно встановити порядок та спосіб повідомлення про прибуття вантажів на адресу відповідача, у звязку із чим направив для погодження розроблений порядок повідомлення працівників ПАТ «ДМКД» про прибуття вантажів на його адресу (т. 1 а.с. 137). Зазначив, що відповідачу необхідно надати на станцію Дніпродзержинськ прізвища працівників, відповідальних за приймання повідомлень.

Листом № М029-467 від 10.02.2016р. (т. 2 а.с. 81) відповідач повідомив позивача про те, що власник під'їзної колії ПАТ «ДМКД» - є основним одержувачем та відправником вантажів, які надходять на станцію примикання Дніпродзержйнськ. Близько 98% прибуваючих вантажів на ст. Дніпродзержинськ адресовані ПАТ "ДМКД" і для ведення безперебійної цілодобової роботи працівники комбінату знаходяться безпосередньо на станції примикання, де десятиліттями орендують службове приміщення і ведуть приймально-здавальні операції разом з робітниками залізниці. Тому потреби у послузі «повідомлення про прибуття вантажу» у комбінату немає, як не мало і раніше, а питання щодо порядку передачі самого повідомлення на сьогоднішній день не є актуальним. Зі свого боку ПАТ «ДМКД» письмового погодження на послугу «повідомлення про прибуття вантажу» не надає з причини відсутності такої необхідності, а згідно п.1 розділу 8, частини 1 Правил перевезень вантажів: «Порядок і способи повідомлень встановлюються начальником станції спільно з одержувачем. Одержувач письмово повідомляє начальнику станції відповідальних за приймання в узгодженому порядку повідомлень". До того ж, з введенням в дію електронного перевізного документа (ЕПД) «повідомлення про прибуття вантажу» відображається у графі 49 електронної накладної (ЕПД) з засвідченням електронного цифрового підпису (ЕЦП) працівника залізниці. Таким чином наданий «Порядок повідомлення ПАТ "ДМКД" про прибуття вантажів на його адресу» суперечить умовам існуючих між підприємствами договору, ЄТП, а також Правил видачі вантажів тому комбінат повертає без узгодження та без підписання, так як у послузі «повідомлення про прибуття вантажу" не має потреби.

Листом № 408 від 19.04.2016р. (т. 1 а.с. 138) позивач повторно звертався до відповідача з метою погодження Порядку повідомлення працівників ПАТ «ДМКД про прибуття вантажів на його адресу та просив направити один примірник погодженого Порядку направити позивачу для подальшої роботи.

Але, як стверджує позивач, відповідач «Порядок повідомлення працівників ПАТ «ДМКД» про прибуття вантажів на його адресу» не підписав, у відповідях на вказані звернення відповідач вказав на відсутність потреби в наданні вказаної послуги.

Позивач зазначає, що фактично повідомлення відповідальних працівників ПАТ «ДМК ім. Дзержинського» здійснюється працівниками станцій Правда та Дніпродзержинськ за телефонами. Працівниками станції Правда та Дніпродзержинськ з липня по вересень 2016р. по телефонами передавались повідомлення відповідальним працівникам ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» про вантажі, що прибули на адресу одержувача, що підтверджується записами в книгах повідомлень ф. ГУ-2 з реєстрацією в книгах прізвищ працівників, що прийняли повідомлення. Повідомлення передавались відповідальним працівниками підприємства за телефонами, зазначеними в довіреностях. За надані послуги станціями Дніпродзержинськ, Правда на підставі таблиці 3 пункту 10 розділу ІІІ Тарифного керівництва № 1, нараховано збір за повідомлення на загальну суму 5 342 грн. 76 коп. з ПДВ. Правомірність застосованого тарифу, а також коефіцієнтів 2,002 та 2,302, підтверджується визначеними у затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009р. (у редакції наказів Міністерства інфраструктури України № 13 від 26.01.2015р. та № 161 від 26.04.2016р.) Коефіцієнтах, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги. А отже, додаткового узгодження між сторонами у вигляді укладення договору не потребує. Відмітка в графі 49 електронної накладної є реєстрацією повідомлень про прибуття вагонів в електронному вигляді, при цьому, сама відмітка не є способом повідомлення одержувача про прибуття вантажу. Відмітка в графі 49 накладної підтверджує факт повідомлення відповідача про прибуття вантажу, а також те, що вказана послуга була фактично надана залізницею та отримана відповідачем. Отже, долучені до матеріалів справи накладні, на думку позивача, підтверджують факт надання послуг повідомлення про прибуття вантажів на станцію Правда та Дніпродзержинськ за період з липня по вересень 2016 року, оскільки в графі 49 містять відповідну відмітку, яка є підтвердженням фактичного надання вказаних послуг.

В свою чергу, відповідач не погоджується з правомірністю надання позивачем послуг повідомлення про прибуття вантажів на станцію Правда та Дніпродзержинськ телефонним зв'язком та вважає необґрунтованим нарахування позивачем збору за надання вказаних послуг, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо порядку повідомлення про прибуття вантажів на станціях Дніпродзержинськ та Правда та відповідач не узгоджував з позивачем номерів телефонів, факсу та адреси електронної пошти, за якими здійснюється повідомлення про прибуття вантажів, у звязку із чим начальники станцій Дніпродзержинськ та Правда не мали права самостійно визначати порядок передачі повідомлень про прибуття вантажів. Наразі, відповідач не має необхідності в отриманні повідомлення про прибуття вантажів телефонним зв'язком, оскільки з графи 49 електронної накладної (електронного перевізного документа) він отримує інформацію про прибуття вантажу без додаткового повідомлення. Відповідно до статті 42 Статуту залізниць України за угодою між одержувачем і станцією вагони (контейнери) можуть подаватися без попереднього повідомлення. Як наслідок, відповідач вважає безпідставними вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді збору за повідомлення про прибуття вантажів у загальному розмірі 5 342 грн. 76 коп.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Так, у статті 42 Статуту залізниць України залізниця визначено, що залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції. Одержувач може визначити спосіб повідомлення. Якщо залізниця не повідомить про прибуття вантажу, одержувач звільняється від внесення плати за користування вагонами (контейнерами) і за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано повідомлення. За угодою між одержувачем і станцією вагони (контейнери) можуть подаватися без попереднього повідомлення.

Суд зазначає, що підзаконні нормативно-правові акти видаються у сферах, які потребують більш детального і конкретизуючого нормативного регулювання з метою оперативного вирішення питань в окремих сферах життєдіяльності суспільства.

В даному випадку таким актом є Правила видачі вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила).

У пункті 1 розділу 8 вказаних Правил визначено таке:

- про прибуття вантажу на станцію призначення залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу, але не пізніше 12-ї години наступного дня, із зазначенням найменування та кількості вантажу, а також роду й кількості вагонів (контейнерів);

- порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції спільно з одержувачем. Одержувач письмово повідомляє начальнику станції прізвища працівників, відповідальних за приймання в узгодженому порядку повідомлень, і номери телефонів (факсів) та адреси електронної пошти, за якими надаються повідомлення. В окремих випадках повідомлення може здійснюватися шляхом вивішування оголошень у товарній конторі або через посильних тощо.

Отже, вказаний пункт Правил не містить вичерпний перелік способів повідомлення одержувача про прибуття вантажу.

А з системного аналізу наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо порядку і способів повідомлення одержувача про прибуття вантажу; одержувачем не було визначено та повідомлено залізниці прізвища працівників, відповідальних за приймання в узгодженому порядку повідомлень, і номери телефонів (факсів) та адреси електронної пошти, за якими надаються повідомлення.

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу статей 901, 903 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору про надання послуг є предмет та ціна, які не були узгоджені сторонами спору.

Так, відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до частини 1 статті 189 Господарського кодексу України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Згідно зі статтею 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Враховуючи, що Правила не містять вичерпного переліку способів повідомлення одержувача про прибуття вантажу, можна дійти висновку, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо вартості таких послуг. Оскільки Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги передбачає тариф за надання одержувачам інформації про вантажу, що прибули на їхню адресу на станції призначення лише на визначені у ньому способи повідомлення.

В той же час, у пункті 6.1. договору про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом України послуги № ПР.ДН-1-12497/НЮп/12-1940-02 від 13.12.2012р. сторони передбачили, що усі спірні питання з виконання умов договору вантажовласник вирішує шляхом переговорів, а у разі недосягнення домовленості - у претензійно-позовному порядку.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, спір між позивачем та відповідачем щодо порядку і способів повідомлення одержувача (відповідача) про прибуття вантажу на станції Правда та Дніпродзержинськ так і не було вирішено.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також із наступного.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Слід зазначити, що частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України також закріплено принцип свободи договору, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Отже, цивільно-правовий договір є правовою формою узгодження волі сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків і з моменту укладення договору всі його умови стають однаково обовязковими для виконання сторонами.

Суд враховує, що згідно з частиною 2 статті 5 Господарського кодексу України серед конституційних основ правового господарського порядку в Україні визначено, зокрема, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку.

Відповідно до частини 5 статті 27 Господарського кодексу України органам державної влади, у тому числі судам, як органам державної судової влади, забороняється приймати акти або вчиняти дії, спрямовані на економічне посилення існуючих суб'єктів господарювання-монополістів, зокрема, позивача, який діє у сфері залізничних перевезень.

На думку суду, також заслуговують на увагу заперечення відповідача в частині того, що відповідно до додаткової угоди № 2 до договору № ПР.ДН-1-12497/12-19440-02 від 13.12.2012, сторони дійшли згоди доповнити діючу редакцію договору розділом 11 "Організація електронного документообігу між залізницею та вантажовласником", зокрема:

11.1. Для організації електронного документообігу вантажовласником використовується програма забезпечення:

- АС Клієнт УЗ, надане Головним інформаційно-обчислювальним центром Укрзалізниці, яке функціонує за узгодженими реквізитним складом та структурою, що відповідають встановленим вимогам до форми електронних перевізних документів, що застосовуються під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні;

- АС Месплан;

11.2. Електронний документообіг між залізницею та вантажовласником включає електронні документи: перевізні та супроводжувальні документи;

11.4. Наданням електронної копії перевізного документа є передача вантажовласником замовнику електронних даних накладної без застосування ЕЦП. Вантажовласник надає електронну копію перевізного документу на кожне перевезення в усіх видах сполучень;

11.5. Подання залізниці електронної копії накладної або електронної накладної здійснюється вантажовласником не пізніше часу пред'явлення вантажу для приймально-здавальних операцій. (пункт 11.5. додаткової угоди)

11.7. Інформацію про прибуття вантажу за електронною накладною залізниця надає вантажовласнику одночасно з повідомленням про прибуття вантажу.

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 20.03.2013 до договору № ПР.ДН-1-12497/12-19440-02 від 13.12.2012 сторони узгодили, пункт 11.2. діючого договору викласти в наступній редакції: "Електронний документообіг між залізницею та вантажовласником включає наступні електронні документи: перевізні та супроводжувальні документи (електронна накладна СМГС - це електронний документ, заповнений відповідно до вимог Додатку 12.5. до СМГС, з наявністю по відправленню ЕЦП у графах 16, 87, 96; з наявністю по прибуттю ЕЦП у графах 89, 96, 97, 98 та електронної печатки ГІОЦ УЗ "достовірно "ЕП ГІВЦ УЗ дата накладення ЕП" у графах 16, 87).

Так, у наданих відповідачем до матеріалів справи накладних в графі 49 міститься відмітка залізниці про повідомлення одержувача вантажу (т. 2 а.с.51-52).

При цьому, суд, аналізуючи вказані докази в їх системному зв'язку з іншими матеріалами справи, приходить до висновку про відсутність підстав вважати належним наданням позивачем послуг: саме телефонним зв'язком; передачу вказаних повідомлень особам, яких, як вказує відповідач, він не уповноважував на їх отримання; як наслідок, застосування тарифу, визначеного Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги.

Оскільки, як було вказано вище, Правила не містить вичерпного переліку способів повідомлення одержувача про прибуття вантажу, відповідно, автоматичне та безумовне застосування лише тих способів повідомлення, на які Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги їх вартість, є таким, що суперечить засадам цивільного законодавства щодо добросовісності, розумності та справедливості.

Тим більше, після того, як протягом тривалого часу між сторонами існувала переписка та виник спір щодо потреби відповідача у цих послугах саме у такий спосіб. Вказане підтверджується претензіями та листами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши норми законодавства та фактичні відносини сторін, проаналізувавши їх у системному зв'язку, надавши оцінку всім цим доказам у сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збору за повідомлення про прибуття вантажів на станцію Правда за період з липня по вересень 2016р. в сумі 1 678 грн. 08 коп., а також збору за повідомлення про прибуття вантажів на станцію Дніпродзержинськ за період з липня по вересень 2016р. в сумі 3 664 грн. 68 коп. є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 20.04.2017