ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Справа № 923/124/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Р-ГРУПП", м. Баштанка, Миколаївська область

до: Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Херсон

про стягнення 1 121 956,51 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповн. представник, довіреність від 23.02.2017р.;

від відповідача - не прибув.

Обставини справи: справу порушено та розглянуто за позовом Приватного підприємства "Р-ГРУПП" (позивач) до Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач) з вимогами про стягнення 983 209,98 грн. заборгованості з оплати товару та послуг, та 138746,53 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договорами від 23.10.2015р. № 24 та від 27.11.2015р. № 25 щодо поставки бітуму дорожнього та мазуту паливного, а також, за договором від 01.07.2015р. № 17 про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом.

В судовому засіданні 14.03.2017р. оголошено перерву до 11.04.2017р. о 09-30 год.

Відповідач належним чином повідомлений судом про місце, дату та час розгляду справи: представнику відповідача в судовому засіданні 14.03.2017р. (протокол (т.2 а.с.9)) повідомлено про оголошення вказаної перерви в засіданні. Відповідач, всупереч вимог суду за ухвалою про порушення справи, не надав суду відзив на позовну заяву та інших витребуваних від відповідача документів, а представник відповідача у судове засідання 11.04.2017р. не прибув. Заяви та клопотання сторін щодо судового засідання не надійшли.

Відповідно до ст. 75 ГПК України у разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за відсутності представника сторони неможливо розглянути справу. Неявка представника відповідача не унеможливлює розгляд справи. Розгляд справи за відсутності представника відповідача, при тому, що відповідача належним чином повідомлено судом про місце, дату та час розгляду справи, не є порушенням процесуальних прав відповідача.

Після закінчення розгляду справи, в судовому засіданні 11.04.2017р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

У другій половині 2015 року Приватне підприємство "Р-ГРУПП" (надалі - позивач) та Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (надалі - відповідач) уклали між собою наступні договори:

- договір від 01.07.2015р. № 17 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі - договір № 17);

- договір від 23.10.2015р. № 24 щодо поставки мазуту паливного М-100 (надалі - договір № 24);

- договір від 27.11.2015р. № 25 щодо поставки бітуму дорожнього БНД 60/90 (90/130) (надалі - договір № 25).

Відповідно до п.1.1.-п.1.2. договору № 17 позивач зобов'язався надавати відповідачу, в період починаючи з дати підписання договору та до 31.12.2015р., послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом (з перевезення нафтопродуктів автоцистернами чи напівпричепами), а відповідач зобов'язався приймати та оплачувати такі послуги позивача, згідно рахунків позивача та на підставі калькуляції одного тонно/кілометра до даного договору. Згідно з п.4.1.-п.4.3. договору № 17 розрахунки за послуги проводяться після надання рахунку на оплату послуг та на підставі підписаних обома сторонами даного договору акту надання послуг та передачі супровідних документів (податкова та товарно-транспортна накладні, з реєстрами до них), не раніше, ніж через 45 (сорок п'ять) календарних днів з моменту отримання відповідачем вказаних документів.

Відповідно до п.1.1.-п.1.2. договору № 24 та п.1.1.-п.1.2. договору № 25 позивач зобов'язався передавати у власність відповідача, згідно його заявок, окремими партіями, в період починаючи з дати підписання цих договорів та до 31.12.2015р.,товар, відповідно, мазут паливний М-100 орієнтовною кількістю 300 тонн та бітум дорожній БНД 60/90 (90/130) орієнтовною кількістю 300 тонн, а відповідач зобов'язався приймати та оплачувати вказаний товар позивача.

Згідно з п.4.1.-п.4.2. договору № 24 розрахунки за товар проводяться протягом 60-ти банківських днів після отримання товару, на підставі рахунку-фактури та передачі супровідних документів на товар (видаткова та товарно-транспортна накладні, сертифікат якості товару). При затримці надання відповідачеві повного комплекту вказаних рахунку та супровідних документів на товар, відлік строку оплати товару розпочинається з дати отримання відповідачем вказаних документів.

Згідно з п.4.1.-п.4.2. договору № 25 розрахунки за товар проводяться протягом 90-та банківських днів після отримання товару, на підставі рахунку-фактури та передачі супровідних документів на товар (видаткова та товарно-транспортна накладні, сертифікат якості товару). При затримці надання відповідачеві повного комплекту вказаних рахунку та супровідних документів на товар, відлік строку оплати товару розпочинається з дати отримання відповідачем вказаних документів.

На виконання умов договору № 17, протягом періоду його дії, позивач надав відповідачеві, а відповідач, в свою чергу, прийняв від позивача, за актами здачі-приймання робіт (надання послуг), зокрема, транспортні послуги загальною вартістю 38804,22 грн. (з ПДВ), з яких послуги вартістю 4539,60 грн. за актом від 03.11.2015р. №10, послуги вартістю 6505,20 грн. за актом від 26.11.2015р. № 13, послуги вартістю 5662,80 грн. за актом від 30.11.2015р. № 14, послуги вартістю 4539,60 грн. за актом від 01.12.2015р. № 16, послуги вартістю 4563,00 грн. за актом від 03.12.2015р. № 18, послуги вартістю 4359,42 грн. за актом від 23.12.2015р. № 19, послуги вартістю 4329,00 грн. за актом від 24.12.2015р. № 20, послуги вартістю 4305,60 грн. за актом від 26.12.2015р. №21, з товарно-транспортними накладними до цих актів.

У позовній заяві стверджується про здійснення відповідачем часткової оплати вказаних послуг, після чого розмір заборгованості відповідача за договором № 17 з оплати цих послуг складає, за обліком позивача, 35 073,20 грн. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення відповідачем часткової (у будь-якій сумі) оплати послуг за договором № 17. Разом з тим суд зазначає, що спір вирішується судом, виходячи з вказаного (визначеного) позивачем розміру позовних вимог. Визначення розміру позовних вимог є виключним правом позивача. Виходячи з обставин справи заявлення позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача 35 073,20 грн. заборгованості з оплати послуг за договором № 17, обєктивно, не призводить та не може призвести до порушення прав та ущемлення інтересів відповідача.

Розмір заборгованості відповідача за договором № 17, саме, як 35073,20 грн., додатково уточнено бухгалтерськими службами позивача та відповідача згідно з складеним станом на 11.01.2017р. актом звірки взаєморозрахунків за цим договором.

На виконання умов договору № 24, протягом періоду його дії, згідно складених до нього специфікацій. позивач передав відповідачеві, а відповідач, в свою чергу, прийняв від позивача, товар мазут паливний М-100 загальною вартістю 1 174 854,60 грн. (з ПДВ), з урахуванням вартості послуг доставки цього товару, на підставі видаткової накладної № 170 від 12.11.2015р. на суму 97 232,00 грн., з товарно-транспортною накладною № 170 від 12.11.2015р. до неї; видаткової накладної № 185 від 02.12.2015р. на суму 188 800,00 грн., з товарно-транспортною накладною № 185 від 02.12.2015р. до неї; видаткової накладної № 186 від 02.12.2015р. на суму 216 884,00 грн., з товарно-транспортною накладною № 186 від 02.12.2015р. до неї; видаткової накладної № 202 від 11.12.2015р. на суму 99 969,60 грн., з товарно-транспортною накладною № 202 від 11.12.2015р. до неї; видаткової накладної № 196 від 15.12.2015р. на суму 277 536,00 грн., з товарно-транспортною накладною № 196 від 15.12.2015р. до неї; видаткової накладної № 208 від 28.12.2015р. на суму 99 969,00 грн., з товарно-транспортною накладною № 208 від 28.12.2015р. до неї; видаткової накладної № 209 від 28.12.2015р. на суму 194464,00 грн., з товарно-транспортною накладною № 209 від 28.12.2015р. до неї.

У позовній заяві стверджується про здійснення відповідачем часткової оплати вказаного товару, після чого розмір заборгованості відповідача за договором № 24 з оплати цього товару складає, за обліком позивача, 787 798,00 грн. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення відповідачем часткової (у будь-якій сумі) оплати товару за договором № 24. У зв'язку з цим, суд вдруге зазначає, що спір вирішується судом, виходячи з вказаного (визначеного) позивачем розміру позовних вимог. Визначення розміру позовних вимог є виключним правом позивача. Виходячи з обставин справи заявлення позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача 787798,00 грн. заборгованості з оплати товару за договором № 24, обєктивно, не призводить та не може призвести до порушення прав та ущемлення інтересів відповідача.

Розмір заборгованості відповідача за договором № 24, саме, як 787 798,00 грн., додатково уточнено бухгалтерськими службами позивача та відповідача згідно з складеним станом на 11.01.2017р. актом звірки взаєморозрахунків за цим договором.

На виконання умов договору № 25, згідно складених сторонами договору специфікацій до нього, протягом періоду дії даного договору, позивач передав відповідачеві, а відповідач, в свою чергу, прийняв від позивача, товар бітум дорожній БНД 60/90 загальною вартістю 160 338,78 грн. (з ПДВ), з урахуванням вартості послуг доставки цього товару, на підставі видаткової накладної № 188 від 03.12.2015р. на суму 125 994,78 грн., з товарно-транспортною накладною № 188 від 03.12.2015р. до неї, та видаткової накладної № 207 від 25.12.2015р. на суму 34344,00 грн., з товарно-транспортною накладною № 207 від 25.12.2015р. до неї. Оплату вказаного товару відповідач не здійснив а ні повністю, а ні частково. Докази іншого у справі відсутні.

Розмір заборгованості відповідача за договором № 25 саме, як 160 338,78 грн., додатково уточнено бухгалтерськими службами позивача та відповідача згідно з складеним станом на 11.01.2017р. актом звірки взаєморозрахунків за цим договором.

За результатами проведеного судом аналізу положень договорів № 24 та № 25 предметом яких є передача позивачем відповідачеві, за плату, відповідно, мазуту паливного та бітуму дорожнього, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою вказані договори є, фактично, договорами поставки. Також, за результатами аналізу положень договору № 17 предметом яких є перевезення автотранспортом позивача вантажів між структурними підрозділами відповідача, за плату, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є, фактично, договором про надання послуг, оскільки юридична особа - замовник перевезень, виступає одночасно як відправником, так і одержувачем вантажу, в особі своїх структурних підрозділів, які не мають статусу юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, неврегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний сплатити продавцю повну ціну отриманого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово. Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Аналогічне визначення терміну "первинний документ", а саме, - "документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення", містить у собі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в редакціях цієї норми протягом другого півріччя 2015 року - період дії договорів №/№ 17, 24, 25 та період здійснення між сторонами поставок товару за цими договорами). Згідно з п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення обов'язковими реквізитами первинного документу є: найменування підприємства, від імені якого складено документ; назву документа (форми); дату складання документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 03.11.2015р. № 10, від 26.11.2015р. № 13, від 30.11.2015р. № 14, від 01.12.2015р. № 16, від 03.12.2015р. № 18, від 23.12.2015р. № 19, від 24.12.2015р. № 20, від 26.12.2015р. № 21, а також, видаткова накладна № 170 від 12.11.2015р., з товарно-транспортною накладною № 170 від 12.11.2015р. до неї, видаткова накладна № 185 від 02.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 185 від 02.12.2015р. до неї, видаткова накладна № 186 від 02.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 186 від 02.12.2015р. до неї, видаткова накладна № 202 від 11.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 202 від 11.12.2015р. до неї, видаткова накладна № 196 від 15.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 196 від 15.12.2015р. до неї, видаткова накладна № 208 від 28.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 208 від 28.12.2015р. до неї, видаткова накладна № 209 від 28.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 209 від 28.12.2015р. до неї, видаткова накладна № 188 від 03.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 188 від 03.12.2015р. до неї, видаткова накладна № 207 від 25.12.2015р., з товарно-транспортною накладною № 207 від 25.12.2015р. до неї, оформлено у відповідності до вказаних вимог ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення. Усі вказані акти та накладні підписано сторонами договору, з скріпленням підписів сторін відбитками печаток сторін.

Усі вказані видаткові накладні підписано відповідачем без будь-яких заперечень щодо кількості та якості товару, а за текстами усіх вказаних актів здачі-приймання робіт (надання послуг) сторонами договору вказано, що відповідач не має претензій до позивача по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг).

Під час розгляду справи, відповідач не надав будь-яких заперечень щодо отримання відповідачем від позивача передбачених п.5.6. договорів №/№ 24, 25 рахунку-фактури та супровідних документів на товар (видаткова та товарно-транспортна накладні, сертифікат якості товару) та передбачених п.4.2. договору № 17 документів, а саме, акт надання послуг, рахунок на оплату, податкова та товарно-транспортна накладні, з реєстрами до них.

Також, відповідачем не доведено, в порядку ст.ст.32-34 ГПК України, поданими суду доказами того, що відповідач звертався до позивача з вимогами надати вказані акти, рахунки та інші супровідні документи до них, з підстав, що вказані документи не було надано відповідачу позивачем при передачі послуг та/або товару.

Умовами ж договорів №/№ 17, 24, 25 не передбачено, що передача позивачем відповідачеві вказаних у п.5.6. договорів №/№ 24, 25 та п.4.2. договору № 17 документів має бути оформлена у письмовій формі.

Таким чином, слідує вважати, що строки для оплати відповідачем послуг та товару позивача, які надано (передано) позивачем відповідачеві у другому півріччі 2015 року на умовах договорів №/№ 17, 24, 25, об'єктивно, минули.

Висновки суду про те, що станом на час розгляду даної справи 35 073,20 грн. несплаченої відповідачем вартості послуг, які надано позивачем відповідачеві на підставі договору № 17, 787 798,00 грн. несплаченої відповідачем вартості товару, який передано позивачем відповідачеві на підставі договору № 24, та 160 338,78 грн. несплаченої відповідачем вартості товару, який передано позивачем відповідачеві на підставі договору № 25, набули статусу заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними договорами підтверджуються складеними сторонами актами звіряння взаєморозрахунків за даними договорами, за якими за станом на 11.01.2017р. вказані несплачені відповідачем на користь позивача грошові суми визначено як заборгованість відповідача на користь позивача (т.1 а.с.54, 89, 102).

Відповідач не надав заперечень щодо наявності у нього 35 073,20 грн. заборгованості з оплати послуг за договором № 17, 787 798,00 грн. заборгованості з оплати товару за договором № 24 та 160 338,78 грн. заборгованості з оплати товару за договором № 25, що у загальній сумі складає 983 209,98 грн. Також, відповідач не надав суду доказів сплати, повністю або частково, на користь позивача вказаних 983 209,98 грн. заборгованості з оплати послуг та робіт за договорами №/№ 17, 24, 25.

Поряд з позовними вимогами про стягнення 983 209,98 грн. основної (з оплати послуг та товару) заборгованості відповідача за вказаними договорами, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 138746,53 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договорами №/№ 24, 25.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з роз'ясненнями за п.6.1. та п.6.2. від 17.12.2013р. № 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" стягнення процентів річних за ст.625 Цивільного кодексу України є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто, зобовязанням сплатити кошти, тоді як, проценти, що зазначені у ст.536 Цивільного кодексу України це плата за користування чужими коштами. Підставами для застосування до правовідносин сторін ст.536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад ст.ст.1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 231 "Розмір штрафних санкцій" Господарського кодексу України визначено порядок визначення розміру штрафних санкцій за порушення господарських зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами договорами №/№24, 25 не встановлений.

Статтею 231 Господарського кодексу України не врегульовано відносини щодо поставки товару, а визначено розмір штрафних санкцій. Разом з тим, згідно з розясненнями за п.6.1. та п.6.2. від 17.12.2013р. № 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачені ст. 536 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями. Відповідно, за відсутності визначення договором розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, визначення розміру таких процентів, у порядку, що встановлений законом для визначення розміру штрафних санкцій, не має під собою достатніх правових підстав.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 983 209,98 грн. основної (з оплати товару та послуг) заборгованості за договорами від 23.10.2015р. № 24 та від 27.11.2015р. № 25 щодо поставки бітуму дорожнього та мазуту паливного, за договором від 01.07.2015р. № 17 про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 138746,53 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог про стягнення 138746,53 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами має бути відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задовольняється на 87,63 %.

87,63 % = ((983 209,98 грн. (розмір задоволених позовних вимог)/(1 121 956,51 грн. (розмір заявлених позовних вимог)) х 100 %

У звязку з цим 87,63 % або 14 747,56 грн. судового збору має бути покладено на відповідача, решта на позивача.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (місцезнаходження: 73036, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Поповича, буд.23; ідентифікаційний код юридичної особи 31918234) на користь Приватного підприємства "Р-ГРУПП" (місцезнаходження: 56100, Одеська область, Баштанський район, м. Баштанка, вул. Ювілейна, буд.83-А; ідентифікаційний код юридичної особи 39465476) 983 209 (дев'ятсот вісімдесят три тисячі двісті десять) грн. 98 коп. основного боргу, 14 747 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок сім) грн. 56 коп. компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.04.2017р.

Суддя К.В. Соловйов