ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа № 909/1169/16

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.П. Дубник

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача ОСОБА_3С.( довіреність №2040 від 25.10.2016);

відповідача- Дутки Р.В. (договір про надання правової допомоги б/н від 13.02.2017),

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Опрон-Плюс, б/н від 24.02.2017 (вх. №01-05/1160/17 від 13.03.2017)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.2017

у справі №909/1169/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Опрон-Плюс, м. Калуш Івано-Франківської області

про стягнення 65 770,00грн штрафу

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ Опрон-Плюс про стягнення 65 770,00грн штрафу за неправильно вказану у накладній адресу одержувача вантажу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у червні 2016року зі станції ОСОБА_1 залізниці по накладній № 37220175 відповідач здійснив відправку вагона №62253828 на станцію Вільногірськ Придніпровської залізниці одержувачу вантажу - ТОВ «Вільногірське скло». У накладній відповідач вказав код і адресу одержувача: код - 6870 (графа 5), адреса м. Вільногірськ, Дніпропетровська область (графа 4). При прибутті вагона на станцію призначення виявлено, що адреса одержувача не відповідає коду 6870, у звязку з чим 21.06.2016 на станцію відправлення була надіслана телеграма про уточнення адреси одержувача, на яку надійшла факс-відповідь №09 від 21.06.2016. На підставі цього факсу-відповіді у накладній № 37220175 зроблено виправлення адреси вантажоодержувача з невірної адреси: м. Вільногірськ, Дніпропетровська область на вірну: м. Вільногірськ, вул. Промислова,31. Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача був засвідчений актом загальної форми № 102 від 21.06.2016. Посилаючись на ст.ст. 6,23,118,122, 129 Статуту залізниць України (далі - Статут), Правила перевезення вантажів, п.5.5 розділу 4 « Правила оформлення перевізних документів», позивач вказує, що при неправильному зазначенні у накладній адреси одержувача з відправника стягується штраф у 5-кратному розмірі від провізної плати( ст. 118 Статуту). Виходячи із розміру провізної плати 13 154,00грн, позивач просив стягнути з відповідача штраф в сумі 65 770, 00грн (13 154,00 х 5).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.2017 у справі №909/1169/16 (суддя Цюх Г.З.) позов задоволено.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що неправильно вказана хоча б одна відомість у накладній вважається окремим порушенням і відповідно до ст.ст. 118 та 122 Статуту підлягає стягненню штраф за сам факт порушення, незалежно від того, чи завдано залізниці у звязку з цим збитків. Підставою для покладення відповідальності на відправника за неправильне зазначення ним адреси одержувача є акт загальної форми. Відтак суд дійшов висновку про обгрунтованість позову та його задоволення.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідач вважає, що судом неповно зясовано обставини справи та невірно застосовані норми матеріального права. Вказує, що твердження позивача про невідповідність адреси одержувача його коду суперечить фактичним обставинам справи, оскільки у накладній код і адреса одержувача вантажу - ТОВ «Вільногірське скло» були вказані такі, які були надані відповідачу самим одержувачем (ТОВ «Вільногірське скло»). Відповідач також посилається договір № 6-16 від 03.03.2016, укладений ним із залізницею, згідно з яким залізниця зобовязується організовувати транспортно-експедиційне обслуговування замовника. При оформленні накладної № 37220175 від 17.06.2016 всі дані щодо вантажоодержувача були взяті із автоматизованої системи «Клієнт УЗ», які були надані перевізником, тобто залізницею. Зазначає, що акт загальної форми № 102 від 21.06.2016 складений в присутності представника вантажоодержувача Гуленка. Відтак, посилаючись на ст. 125 Статуту, стверджує, що у такому випадку всю відповідальність щодо цього перевезення несе одержувач.

Звертає увагу суду на те, що 08.06.2016 зі станції ОСОБА_1 залізниці по накладній № 37092061 відповідач здійснив відправку вагона №65949687 на станцію Вільногірськ Придніпровської залізниці одержувачу вантажу - ТОВ «Вільногірське скло». По цій відправці документи заповнювали працівники станції ОСОБА_1, якими код і адреса одержувача вантажу вказані аналогічні тим, що і в накладній від 17.06.2016, а саме: код - 6870( графа 5), адреса м. Вільногірськ, Дніпропетровська область (графа 4), у графі 55 проставлений цифровий підпис працівника Калуської станції ОСОБА_1 залізниці ОСОБА_4 та зазначено про підтвердження правильності внесених даних. При цьому жодних актів загальної форми щодо зазначення у накладній від 08.06.2016 неправильної адреси одержувача, яка є аналогічною із вказаною у накладній від 17.06.2016, залізниця не складала. Скаржник просить скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Поряд з тим, до апеляційної скарги відповідач додав клопотання від 24.02.2017 про зменшення розміру штрафу у 5 разів. У клопотанні відповідач посилається на ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, а також на відсутність збитків чи негативних наслідків для позивача, оскільки порушення було негайно усунене і одержувач отримав вантаж вчасно без затримки.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 16.03.2017 у даній справі апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.03.2017.

Ухвалою від 28.03.2017 розгляд справи відкладено до 25.04.2017.

25.04.2017 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи скаржника та зазначає, зокрема, що використання автоматизованої системи з оформлення та обробки перевізних документів вантажовідправниками через мережу Інтернет (далі- АС Клієнт УЗ) визначається «Керівництвом користувача», яке знаходиться у вільному доступі на офіційному веб-сайті Укрзалізниці. Згідно з п.5.1.1 «Керівництва користувача» в графі «одержувач» вказується 4-х значний залізничний код одержувача, найменування та адреса одержувача. При введені залізничного коду одержувача дані підставляються з довідника, що створюється користувачем власноруч шляхом заповнення даних полів і додавання їх в довідник. Тобто, дані про найменування та адресу одержувача вносилися до АС власноруч відповідачем.

В судовому засіданні 25.04.2017 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, надав усні пояснення, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Водночас підтримав клопотання про зменшення розміру штрафу.

Представник позивача заперечив проти доводів скаржника та проти його клопотання про зменшення розміру штрафу, посилаючись на їх необгрунтованість, просив залишити рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд встанови наступне.

Згідно з накладною № 37220175 від 17.06.2016 зі станції ОСОБА_1 залізниці відповідач здійснив відправку вагона №62253828 на станцію Вільногірськ Придніпровської залізниці одержувачу вантажу - ТОВ «Вільногірське скло». У накладній відповідач вказав код і адресу одержувача: код - 6870( графа 5), адреса м. Вільногірськ, Дніпропетровська область (графа 4). У графі 55 проставлений 17.06.2016 електронний цифровий підпис ОСОБА_5 (директора ТОВ Опрон-Плюс) про підтвердження правильності внесених до накладної відомостей. Вагон прибув на станцію призначення 21.06.2016.

21.06.2016 із станції Вільногірськ на станцію ОСОБА_1 була надіслана телеграма про те, що в накладній № 37220175 не вказана поштова адреса одержувача- ТОВ «Вільногірське скло» та прохання її підтвердити. У відповідь на цю телеграму станція ОСОБА_1 надіслала факс №09 від 21.06.2016, в якому вказала код одержувача 6870 та його адресу: м. Вільногірськ, вул. Промислова,31, у звязку з чим у накладній № 37220175 зроблено виправлення, у графі 4 від руки дописано: вул. Промислова,31.

Представниками станції Вільногірськ за участю представника одержувача вантажу - ТОВ «Вільногірське скло» Гуленка складено акт загальної форми №102 від 21.06.2016, згідно з яким у накладній № 37220175 неправильно вказана адреса одержувача. В акті зазначено, що він складений для нарахування штрафу у 5-кратному розмірі провізної плати.

Штраф нарахований в сумі 65 770,00грн, виходячи із суми провізної плати 13 154,00грн, яка вказана у накладній № 37220175 від 17.06.2016.

Дослідивши матеріали справи, доводи скаржника та заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

Згідно з ч.2 ст. 1 Статуту залізниць України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457, з наступними змінами і доповненнями (далі - Статут), Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує , зокрема, Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи (ст.5).

В силу ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно із ст. 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

За приписами ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року N 644 «Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за N 861/5082, затверджені окремі розділи Правил перевезення вантажів, зокрема, Правила оформлення перевізних документів.

Правилами оформлення перевізних документів, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 N 138, з наступними змінами і доповненнями, встановлено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил ( п.2.1).

Додатком 3 до названих Правил визначено заповнення таких відомостей у накладній щодо одержувача вантажу юридичної особи (графа4): найменування, код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти. Код одержувача 4 значний( графа5).

Матеріалами справи підтверджено, що у накладній № 37220175 від 17.06.2016 в графі 4 відповідач вказав поштову адресу одержувача вантажу - ТОВ «Вільногірське скло», а саме: м. Вільногірськ, Дніпропетровська область, в той час як поштовою адресою одержувача вантажу є : м. Вільногірськ, вул. Промислова,31. Ці обставини не спростовані відповідачем та не заперечуються ним.

Статтею 24 Статуту встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

За приписами ст. 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно з п.5.5 Правил оформлення перевізних документів якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України для засвідчення невідповідності обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, під час залізничних перевезень фіксуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Факт неправильного зазначення у залізничній накладній адреси одержувача вантажу засвідчений актом загальної форми №102 від 21.06.2016.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку , що акт загальної форми є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст. 118 Статуту, у розмірі п'ятикратної провізної плати за неправильне зазначення ним адреси одержувача та про задоволення позову.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо того, що таку адресу одержувача вантажу, яка вказана у накладній, надав йому сам одержувач, а також, що ця адреса була взята із автоматизованої системи «Клієнт УЗ», яка були надана перевізником, тобто залізницею, з огляду на те, що в долученому відповідачем до апеляційної скарги повідомленні ТОВ «Вільногірське скло» (а.с.73) вказана його поштова адреса, а саме: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова,31. Щодо даних автоматизованої системи, то довідник цієї системи створюється та заповнюється не залізницею, а користувачами цієї системи (а.с. 78).

Суд не бере до уваги посилання скаржника на іншу накладну від 08.06.2016 № 37092061, оскільки ця накладна, правильність її заповнення не є предметом даного спору.

Інші доводи скаржника, зокрема посилання на ст. 125 Статуту залізниць України, апеляційний суд вважає необгрунтованими, виходячи з наведених вище норм законодавства та обставин даної справи.

Таким чином, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Щодо клопотання скаржника про зменшення у 5 разів суми штрафу, яка підлягає стягненню, заявленого апеляційному суду, колегія суддів відхиляє його з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічне право суду визначено ст. 233 ГК України, яка встановлює, що суд має право зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Крім того, в силу ч. 2 вказаної норми, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Положення наведених норм кореспондуються з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, відповідно до якої при прийнятті рішення господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, при вирішенні спору судом першої інстанції відповідач не заявляв суду клопотання про зменшення розміру штрафу, належного до стягнення, таке клопотання заявлено суду апеляційної інстанції.

З наведених вище норм законодавства випливає, що розмір штрафу може бути зменшений судом у виняткових випадках, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими є, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Однак, крім посилання на відсутність у позивача збитків, відповідач у своєму клопотанні не навів жодних інших обставин, які мають істотне значення та які згідно з законом можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу, як і не подав жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Відтак апеляційний суд вважає клопотання відповідача необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 104 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.2017 у справі № 909/1169/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 26.04.2017

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич