ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Справа № 915/122/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства Стивідорна компанія Ольвія (54052, м. Миколаїв, Корабельний район, а/с 170)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Югекотоп (54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, буд. 20/8)

про: стягнення 187454,70 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 01-9/27-06 від 11.01.2017,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 05.04.2017,

Суть спору:

Державне підприємство Стивідорна компанія Ольвія 20.02.2017 звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Югекотоп: пеню в сумі 170673,83 грн.; 3% річних в сумі 16780,87 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі пунктів 2.1.2, 2.2.2, 2.2.3, 6.4, 6.5 умов договору № 59П-2016 від 17.03.2016; 36-ти рахунків на оплату послуг; претензії № 01-2/3320 від 22.12.2016; норм ст. ст. 525, 526, 629, 509, 611, 625, 530 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 218, 216 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що відповідач зазначені рахунки оплатив з порушенням встановленого пунктом 3.10 договору строку, що є підставою для нарахування неустойки та трьох відсотків річних за прострочення грошових зобов'язань.

Відповідач у відзиві від 06.04.2017 проти позову заперечує частково та наголошує на наступному: позивачем зазначено, що рахунок № 371 від 30.05.2016 на загальну суму 3080157,13 грн., який мав бути оплачений відповідачем у строк до 13.06.2016, фактично був сплачений 24.06.2016 у розмірі 2000000,00 грн., та 29.06.2016 у розмірі 1080157,13 грн. Проте ця інформація не відповідає дійсності. Кошти в сумі 1080157,13 грн. були також сплачені відповідачем 24.06.2016, що підтверджується платіжним дорученням № 611459975, а тому нарахування пені в розмірі 4869,56 грн., 3% річних в розмірі 442,69 грн. за період з 24.06.2016 по 28.06.2016 є неправомірним.

Також відповідач, посилаючись на свій майновий стан та обставини справи просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки на 90% та задовольнити позовні вимоги частково на суму 18214,25 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити.

11.04.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2016 року між Державним підприємством Спеціалізований морський порт Октябрьск (згідно з новою редакцією Статуту Державного підприємства Стивідорна компанія Ольвія, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.10.2016 № 354, ДП Стивідорна компанія Ольвія є правонаступником реорганізованого Державного підприємства Спеціалізований морський порт Октябрьск у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчого балансу. Підприємство змінило найменування з: державне підприємство Спеціалізований морський порт Октябрьск на державне підприємство Стивідорна компанія Ольвія), як портовим оператором, та Товариством з обмеженою відповідальністю Югекотоп, як замовником, був укладений договір № 59П-2016, предметом якого визначено порядок та умови надання послуг портовим оператором по виконанню вантажних операцій, за замовленням замовника, з вантажами, які прибули для замовника, що перевозяться водним, залізничним, автомобільним видами транспорту та повязаних з цим робіт і послуг. Варіанти вантажних операцій, послуги, їх вартість, строки завезення, обєм робіт та інше стосовно вантажу окремої номенклатури наводяться у додатках до цього договору, які є його невідємною частиною (п. п. 1.1, 1.2).

Розділом 2 договору сторони обумовили свої зобов'язання. Так, зокрема, до обов'язків позивача увійшло: проводити своєчасну перевалку вантажів замовника з одного виду транспорту на інший своїми силами і засобами згідно з діючими на території портового оператора правилами і нормами та згідно чинного законодавства України (пп. 2.1.2), а до обов'язків замовника: отримувати рахунки та акти надання послуг в бухгалтерії портового оператора відповідно до п. 3.10 цього договору; своєчасно сплачувати портовому оператору платежі за виконані ним роботи та послуги за цим договором (підпункти 2.2.2, 2.2.3).

Згідно пунктів 3.3, 3.10 та 3.11 договору сторони дійшли згоди про таке: розрахунки за роботи/послуги портового оператора проводяться замовником шляхом здійснення оплати робіт/послуг згідно рахунків портового оператора.

Оплата здійснюється згідно з рахунками портового оператора, які попередньо направляються разом з актами надання послуг факсом або по електронній пошті на адресу замовника, з наступним врученням протягом трьох робочих днів представнику замовника під розпис у спеціальному журналі обліку видачі первинних бухгалтерських документів контрагентам/клієнтам, який знаходиться в бухгалтерії портового оператора. При цьому представник замовника повинен бути належним чином уповноважений для одержання від портового оператора документів (для замовника).

У разі якщо представник замовника не отримав рахунок в бухгалтерії портового оператора протягом визначеного терміну, бухгалтерія портового оператора направляє рахунок поштою на адресу замовника.

Оплата здійснюється замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надання послуг, а дата надання послуг є дата зазначена портовим оператором в акті наданих послуг.

Оплата повинна здійснюватись з обовязковим посиланням у платіжному дорученні на цей договір та рахунки.

В пункті 9 сторони зазначили, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє з 17.03.2016 по 31.12.2016, при цьому умови цього договору зберігають силу протягом усього строку дії цього договору, а в частині зобовязань замовника щодо оплати заборгованості та інших зобовязань замовника до виконання зобовязань. В частині зобовязань портового оператора до повного виконання зобовязань по суднам та вантажам у роботі.

До договору сторонами в подальшому були укладені додаткові угоди № 1 від 01.09.2016 (якою припинено дію додатку № 3 від 27.04.2016 до договору та викладено додаток № 2 від 25.03.2016 у новій редакції) та № 2 від 03.11.2016 (якою замінено найменування портового оператора та викладено у новій редакції реквізити портового оператора у розділі 10 договору).

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив наступне.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені та трьох відсотків річних внаслідок порушення останнім договірних зобов'язань по своєчасній оплаті послуг.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про надання послуг.

Так, відповідно до приписів статей 901, 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання умов договору № 59П-2016 від 17.03.2016 надав відповідачу, а останній прийняв послуги в період з травня по грудень 2016 року на загальну суму 17389413,78 грн., що не заперечується відповідачем як з усних пояснень, так і з наданого акту звірки (а. с. 124), та підтверджується наданими суду позивачем наступними актами надання послуг: з № 372 від 30.05.2016 на суму 3080157,13 грн. по № 1233 від 31.12.2016 на суму 38054,62 грн. (всього в кількості 36 актів).

За змістом статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно здійснював оплати за виконані позивачем послуги. Так, згідно виставлених портовим оператором 36-ти рахунків (копії яких містяться в матеріалах справи), оформлених без зауважень та підписаних обома сторонами актів надання послуг, банківських довідок вбачається порушення відповідачем умов пункту 3.10 договору, у відповідності з яким оплата здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з дати надання послуг.

Позивач на виконання вимог ухвали суду від 14.03.2017 надав суду розрахунок, який містить дані про виникнення основної заборгованості по оплаті за вищенаведеними актами наданих послуг. Цей розрахунок узгоджується з первинною документацією, яка міститься в матеріалах справи.

Водночас, відповідач зі свого боку не погоджується з даними позивача щодо дат оплати послуг за актом № 372 від 30.05.2016 (рахунок № 371 від 30.05.2016 на загальну суму 3080157,13 грн.).

Так, відповідач наголошує, що оплата рахунку № 371 від 30.05.2016 на загальну суму 3080157,13 грн. була здійснена 24.06.2016 шляхом оформлення двох платіжних доручень на суму 2000000,00 грн. та 1080157,13 грн., на підтвердження чого надає акт звіряння взаємних розрахунків за період з 30.05.2016 по 20.01.2017 по рахунках, що є предметом розгляду судової справи № 915/122/17 (а. с. 124), та платіжне доручення № 611459975 від 24.06.2016 на суму 1080157,13 грн. (а. с. 123).

Позивач у свою чергу наполягає на тому, що згідно даних бухгалтерського обліку ДП Стивідорна компанія Ольвія зарахування суми 1080157,13 грн. на рахунок одержувача відбулося 29.06.2016, що відображено в акті звіряння взаємних розрахунків, а тому фактична сплата суми цих коштів за рахунком № 371 від 30.05.2016 відбулася саме цією датою.

Суд, за результатами дослідження наведених обставин, вважає позицію відповідача хибною, а отже недоведеною.

Так, пунктом 3.17 договору № 59П-2016 від 17.03.2016 сторони встановили, що фактом сплати у повному обсязі по наданому портовим оператором замовнику рахунку за надані послуги/роботи вважається зарахування грошових коштів на поточний рахунок портового оператора.

За перевіркою суду встановлено, що рахунок № 371 від 30.05.2016 на суму 3080157,13 грн. мав бути оплачений 13.06.2016, платіжні доручення на суми 2000000,00 грн. та 1080157,13 грн. оформлені позивачем 24.06.2016, а фактичні оплати були здійснені 24.06.2016 та 29.06.2016.

Суд приймає до уваги, що міжбанківський переказ виконується банками в строк, визначений правилами платіжної системи, який не може перевищувати трьох операційних днів відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Оскільки платіжне доручення № 611459975 на суму 1080157,13 грн. оформлене відповідачем 24.06.2016 (пятниця), то наступним операційним днем є саме 29.06.2016 середа), оскільки 25.06.2016 (субота) та 26.06.2016 (неділя) були вихідними днями, 28.06.2017 (вівторок) був святковим днем (ОСОБА_3 України), а робочий день з понеділка 27.06.2017 був перенесений на суботу, 02.07.2016, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 1155-р «Про перенесення робочих днів у 2016 році».

Згідно офіційного повідомлення Національного банку України від 25.02.2016 «Про робочі дні банківської системи у 2016 році» відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 1155-р Про перенесення робочих днів у 2016 році Національний банк України інформує, що робочі дні банківської системи у 2016 році переносяться з: понеділка 07 березня на суботу 12 березня; понеділка 27 червня на суботу 02 липня. У звязку з цим, з 05 до 08 березня (включно) і з 25 до 28 червня (включно) 2016 року система електронних платежів Національного банку України (далі ? СЕП), система електронної пошти Національного банку України, депозитарій Національного банку України, Система підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України, Система з купівлі та продажу кредитних ресурсів у національній валюті на міжбанківському кредитному ринку України КредІнфо2, Система реєстрації кредитних договорів з нерезидентами Реєстр договорів з нерезидентами 2 не працюватимуть, кліринг за операціями національної платіжної системи на базі відкритих міжнародних стандартів, здійсненими через Центральний маршрутизатор та розрахунково-кліринговий центр, не проводиться.

Отже інформація позивача вважається судом підтвердженою та такою, що відповідає дійсності.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, виходячи з наведених норм та обставин, відповідач був зобовязаний сплатити надані відповідачем рахунки у передбачений договором № 59П-2016 від 17.03.2016 строк протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надання послуг. Однак відповідач взяті на себе зобовязання виконував неналежно.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 6.4 договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати встановлених цим договором, портовий оператор має право стягнути з винної сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, яка діяла у період прострочення.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім наведеного, за приписами норм ст. 610, п. 1 ст. 612, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, вчасно не оплативши отримані послуги, порушив взяті на себе договірні зобовязання.

За змістом п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм та обставин справи, суд перевірив нарахування, здійснені позивачем до стягнення з боржника господарських санкцій, і дійшов висновку, що розрахунок суду повністю узгоджується з розрахунками позивача та складає: 16780,87 грн. 3% річних, 170673,83 грн. пеня.

Відповідач у відзиві від 06.04.2017, посилаючись на свій майновий стан та обставини справи, просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки на 90%.

Позивач у наданих суду запереченнях просить відмовити відповідачу в зменшенні розміру нарахованих 3% річних і пені, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Підпунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із останніми змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого господарського суду № 7 від 14.07.2016) передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідачем не доведено суду винятковості даного випадку порушення взятих на себе договірних зобовязань, не наведено і не підтверджено належними і допустимими доказами обєктивних причин неможливості своєчасного виконання цих зобовязань. Крім того, наявні в матеріалах справи докази свідчать про систематичне порушення відповідачем взятих на себе договірних зобовязань.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Югекотоп (54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, буд. 20/8; ідентифікаційний код 35674119) на користь Державного підприємства Стивідорна компанія Ольвія (54052, м. Миколаїв, Корабельний район, а/с 170; ідентифікаційний код 19290012) 170673,83 грн. пені, 16780,87 грн. 3% річних та 2811,82 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 18 квітня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова