РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 Справа №910/1837/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

До Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

2. Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»

про відновлення становища, яке існувало до порушення права, та стягнення збитків в розмірі 10 858 662, 53 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Кравчик С.М. - по дов.

від відповідача: Сергієнко Р.В. - по дов.

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: Бєлячкова О.В. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про відновлення становища, що існувало до порушення прав; скасування опративно-господарської санкції, що застосована Публічним акціонерним товариством «Київгаз» у вигляді донарахування об`єму природного газу 1 857,600 тис. куб. м., відповідно до акту розрахунку від 08.12.2016 та включення цього об`єму 1 857,600 тис. куб. м. до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016 до договору від 02.02.2015 № 167-15 та стягнення збитків у сумі 11 384 338,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/1837/17, розгляд справи призначено на 27.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 розгляд справи відкладено на 13.03.2017; залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» і Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

28.02.2017 позивач через відділ діловодства суду подав клопотання про долучення доказів надіслання копії позовної заяви з додатками на адреси третіх осіб.

13.03.2017 третя особа-1 через відділ діловодства суду подала клопотання про здійснення фіксації судового процесу і клопотання про зобов`язання відповідача направити на їх адресу відзив на позовну заяву з додатками, розгляд справи просила відкласти.

У судовому засіданні 13.03.2017 оголошено перерву до 27.03.2017.

17.03.2017 позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши у судовому засіданні 27.03.2017 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд визнав її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, 27.03.2017 третя особа-2 через відділ діловодства суду подала письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 27.03.2017 третя особа-1 подала суду клопотання про залучення до участі у справі постачальників Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання у зв`язку із його необґрунтованістю та безпідставністю.

У судовому засіданні 27.03.2017 представники учасників процесу надали пояснення по справі; суд оголосив перерву у судовому засіданні до 03.04.2017.

03.04.2017 через відділ діловодства суду відповідач подав додаткові пояснення до відзиву на позов.

У судовому засіданні 03.04.2017 представники учасників процесу надали пояснення по справі.

Ухвалою від 03.04.2017р. на підставі приписів ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору продовжено на 15 днів. Згідно норми ст.77 вказаного нормативно-правового акту в судовому засіданні 03.04.2017р. оголошено перерву до 10.04.2017р.

У судовому засіданні 10.04.2017р. представниками сторін та третьої особи 2 було підтримано раніше висловлену правову позицію по суті спору.

Третя особа 1 у судове засідання 10.04.2017р. не з'явилась, представника не направила, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористалась, проте, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду спору з урахуванням такого.

За приписами п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони про час і місце наступного судового засідання.

Отже, враховуючи, що присутність представника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у минулому судовому засіданні підтверджується протоколом від 03.04.2017р. судового засідання, суд дійшов висновку, що третя особа 1 була обізнана про час та місце наступного слухання справи.

Наразі, з огляду на неявку у судове засідання представника третьої особи 1 господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.Аналогічними правами у відповідності до ст.27 Господарського процесуального кодексу України наділено і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що розгляд справи №910/1837/17 здійснюється з 03.03.2017р., а отже, подальше відкладення може призвести до порушення приписів господарського процесуального законодавства України та вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду спору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, незважаючи на те, що третя особа 1 в процесі розгляду справи 10.04.2017р. скористалась всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з огляду на приписи ст.69 вказаного нормативно-правового акту, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/1837/17.

В судовому засіданні 10.04.2014р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи 2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначено Законом України «Про ринок природного газу».

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Як свідчать матеріали справи, 02.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (газорозподільне підприємство) було укладено договір №167-15 про розподіл природного газу, відповідно до п.2.1 якого газорозподільне підприємство зобов'язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Пунктом 2.2 договору №167-15 від 02.02.2015р. передбачено, що замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

За умовами п.3.1 договору №167-15 від 02.02.2015р. договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку до договору по кожному об'єкту замовника або його споживачів за формою, наведеною у додатку №1 до договору.

У п.4.2 укладеного між сторонами правочину вказано, що облік обсягів природного газу, що транспортується на умовах договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими Наказом №618 від 27.12.2005р. Міністерства палива та енергетики України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2006р. за №67/11941.

Обсяг протранспортованого газу визначається в пунктах призначення за допомогою комерційних вузлів обліку, визначених у додатку до договору (п.4.4 договору №167-15 від 02.02.2015р.).

Згідно п.5.1 вказаного правочину розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м, встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики.

Загальна сума договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу, розрахованого на умовах, визначених у розділі ІV договору та додатках до нього (п.5.4 договору №167-15 від 02.02.2015р.).

Відповідно до п.5.5 договору №167-15 від 02.02.2015р. оплата вартості послуг за транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначений сторонами у договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

У п.6.3.4 договору №167-15 від 02.02.2015р. передбачено обов'язок замовника, в тому числі, забезпечити дотримання дисципліни відбору природного газу в пунктах призначення та в обсягах і на умовах, визначених договором; забезпечити збереження і цілісність комерційних вузлів обліку та пломб на них і на газовому обладнанні, зокрема, відключеному від систем газопостачання, що знаходяться на території об'єктів замовника.

У п.7.1 укладеного між сторонами правочину вказано, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині транспортування газу з 01.01.2015р. до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11.1 договору №167-15 від 02.02.2015р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №167-15 від 02.02.2015р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

З представлених суду документів вбачається, що у додатку №1 до договору №167-15 від 02.02.2015р. контрагентами було погоджено договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ на 2015р.; у додатку №2 до договору визначено перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживчого обладнання.

Додатковою угодою №1 від 28.12.2015р. сторонами погоджено внесення змін до договору №167-15 від 02.02.2015р., зокрема, визначено, що останній набирає чинності з дати його підписання і діє в частині транспортування газу з 01.01.2015р. до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Доповнено договір додатком 3 «Договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ на 2016р.».

30.11.2016р. представниками Публічного акціонерного товариства «Київгаз» складено акт про порушення №20, в якому зазначено, що за наслідками проведення огляду на об'єкті Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - котельні, розміщеної за адресою: м.Київ, вул.Верховинна, 80-Б, встановлено пошкодження пломби №R15981312 на блоці живлення.

В акті №20 від 30.11.2016р. вказано, що комісія оператора ГРМ з розгляду цього акта буде проводити засідання 08.12.2016р. за адресою: м.Київ, вул.Руслана Лужевського, 15, визначено контактний телефон.

Означений акт підписано представниками Публічного акціонерного товариства «Київгаз». Одночасно, останній містить надпис щодо прийняття акту представником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - старшого майстра ОСОБА_1 для передачі керівництву.

05.12.2016р. проведено засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу Публічного акціонерного товариства «Київгаз», результати якого оформлені протоколом №27.

Рішенням комісії, яке оформлено протоколом, яке оформлено протоколом №27 від 05.12.2016р., на засіданні комісії був присутнім представник позивача - заступник головного інженера Публічного акціонерного товариства «Київенерго» Шелест О.І.

Відповідно до протоколу №27 від 02.12.2016р. протокол №20 від 30.11.2016р. про порушення було затверджено. Комісією вирішено здійснити донарахування обсягів газу відповідно до Кодексу газорозподільних систем.

З відмітки на останньому аркуші протоколу №27 від 02.12.2016р. вбачається, що представник заявника був ознайомлений зі змістом означеного протоколу.

Супровідним листом №269 від 13.12.2016р. Публічним акціонерним товариством «Київгаз» було направлено позивачу акт-розрахунок необлікованого об'єму природного газу від 08.12.2016р., рахунок на оплату №295905/8087 від 30.11.2016р. та два примірники акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016р.

Згідно акту-розрахунку відповідачем було донараховано 1857, 600 тис.куб.м природного газу.

Представниками сторін було підписано та скріплено печатками юридичних осіб акт від 30.11.2016р. приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою. Відповідно до змісту вказаного акту за листопад 2016. Публічним акціонерним товариством «Київгаз» надано, а Публічним акціонерним товариством «Київенерго» прийнято послуги з розподілу природного газу газорозподільною системою оператора у кількості 241 021, 0620 тис. куб.м на загальну суму 57 989 667, 94 грн. (з урахуванням податку на додану вартість). У вказаному акті зазначено, що останній підписано позивачем із зауваженнями, зокрема, замовником висловлено непогодження із включенням до обсягів газу 955, 20 тис.куб.м.

На думку позивача, дії відповідача по донарахуванню обсягів природного газу на підставі акту про порушення за своєю правовою природою є застосуванням оперативно-господарської санкції, яка умовами договору №167-15 від 02.02.2015р. не передбачена. До того ж, заявником наголошено, що акт про порушення та рішення комісії про його затвердження є необгрунтованими та такими, що складені не у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами про відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме скасування оперативно-господарської санкції, застосованої шляхом включення до акту від 30.11.2016р. донарахованого об'єму природного газу.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 вказаної статті Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у Листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У ст.54 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

Тобто, звертаючись з позовними вимогами про відновлення становища, що існувало до моменту порушення шляхом скасування оперативно-господарських санкцій, позивачем повинно бути доведено, насамперед, обставини застосування такого виду господарської відповідальності, а також порушення умов договору та чинного законодавства при застосуванні певних наслідків порушення господарських зобов'язань.

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи поданий позов, Публічне акціонерне товариство посилалось на те, що відповідачем безпідставно застосовано до заявника оперативно-господарську санкцію у вигляді донарахування об'єму природного газу 1857, 600 тис.м3 на підставі акту про порушення №20 від 30.11.2016р. та рішення від 05.12.2016р. комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» шляхом включення донарахованого об'єму до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016р. При цьому, заявником наголошено на тому, що протокол та рішення комісії про нарахування були складені з грубими порушеннями Кодексу газорозподільних систем, який затверджено Постановою №2494 від 30.09.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Наразі, твердження позивача про те, що дії відповідача по донарахуванню обсягів природного газу на підставі акту про порушення за своєю правовою природою є застосуванням оперативно-господарської санкції суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

За приписами ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1, 2 ст.217 Господарського кодексу України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.235 вказаного нормативно-правового акту господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: 1) одностороння відмова від виконання свого зобов'язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов'язання другою стороною; відмова від оплати за зобов'язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони; відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо; 2) відмова управненої сторони зобов'язання від прийняття подальшого виконання зобов'язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов'язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо); 3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо; 4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов'язання. Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Наразі, слід зауважити, що за своєю правовою природою з урахуванням характеру спірних правовідносин донарахування об'єму природного газу є одним з засобів обліку протранспортованого природного газу, який застосовується у чітко визначеному чинним законодавством порядку. Тобто, у даному випадку таке донарахування не має на меті настання для замовника несприятливих екомічних чи правових наслідків, а пов'язане насамперед, з необхідністю обґрунтованого визначення обсягів наданих за договором про роподіл природного газу послуг.

Одночасно, посилання позивача на позицію Вищого господарського суду України, яку наведено у п.11 Інформаційного листа №01-06/249 від 15.03.2011р., згідно якої У спорах у сфері надання послуг з електропостачання, водовідведення та газопостачання: рішення постачальника електричної енергії про донарахування споживачу вартості спожитої електроенергії є оперативно-господарською санкцією, у разі незгоди із застосуванням якої заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням, суд до уваги не приймає, оскільки у даному випадку мають місце інші правовідносини.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що у ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» вказано, що розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Тоді як, як вказувалось вище, між позивачем (замовником) та відповідачем (газорозподільним підприємством) виникли правовідносини, згідно яких газорозподільне підприємство зобов'язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Тобто, у даному випадку позивач по відношенню до відповідача не є споживачем природного газу.

До того ж, представленими суду документами підтверджується, що відносини з газопостачання у Публічного акціонерного товариства «Київенерго» у спірний період існували з Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а відповідач здійснював лише його транспортування газорозподільними мережами.

За таких обставин, у даному випадку між позивачем та відповідачем відсутні відносини з газопостачання, а отже посилання заявника на Інформаційний лист Вищого господарського суду №01-06/249 від 15.03.2011р. в якості обґрунтування того, що донарахування газорозподільним підприємством об'ємів газу на підставі акту про порушення є оперативно-господарською санкцією, є юридично неспроможними.

Одночасно, виходячи з принципу повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, суд також вважає безпідставними твердження заявника про те, що акт №20 від 30.11.206р. та рішення комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу Публічного акціонерного товариства «Київгаз», результати якого оформлені протоколом №27, є такими, що вчинені з порушенням вимог чинного законодавства. При цьому, суд зазначає наступне.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб'єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення: 1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб'єктів ринку природного газу відповідної якості; 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об'ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб'єктів ринку природного газу; 3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об'єктів будівництва або існуючих об'єктів (умови технічного доступу); 4) доступу суб'єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); 5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб'єктами ринку природного газу, визначені Кодексом газорозподільних систем, який затверджено Постановою №2494 від 30.09.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п.7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем суміжні суб'єкти ринку природного газу, зокрема Оператор ГРМ та споживач, під час введення в експлуатацію або протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових, у тому числі в разі позаштатної ситуації чи виникнення спірних питань щодо результатів вимірювань об'єму природного газу, мають право здійснювати з дотриманням вимог цього Кодексу перевірку комерційного ВОГ та його складових щодо: 1) відповідності умовам експлуатації та узгодженій проектній документації чи умовам договору; 2) працездатності та/або придатності ЗВТ до застосування на підставі результатів перевірки їх метрологічних характеристик, зокрема загальної похибки вимірювання; 3) відсутності ознак пошкодження ЗВТ та/або пошкодження пломб; 4) відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та/або несанкціонованого газопроводу; 5) перевірки стану підвідного газопроводу, зокрема способу прокладання та відсутності можливості відбору газу поза вузлом обліку, в тому числі шляхом обстеження газопроводів приладовим методом на предмет відсутності підключень до підземних та надземних підвідних, розподільчих та транзитних газових мереж поза комерційним ВОГ, візуального обстеження способів монтажу і обв'язки газового та газорегулюючого обладнання; 6) відсутності несанкціонованого підключення газових приладів, внаслідок чого може перевищуватися діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу).

Пунтком 7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення, зокрема про: 1) пошкодження пломб; 2) пошкодження ЗВТ (лічильника газу); 3) наявність зміни параметрів параметризації обчислювача чи коректора об'єму газу; 4) непрацездатність комерційного ВОГ чи його складових та/або його (їх) невідповідність умовам експлуатації чи узгодженій проектній документації або умовам договору; 5) наявність ознак несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ; 6) наявність несанкціонованого газопроводу; 7) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок чого перевищується діапазон обчислення лічильника газу (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення лічильником газу). Розрахунок необлікованого або облікованого частково об'єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі ХІ цього Кодексу.

Під пошкодженням пломб у Кодексі газорозподільних систем розуміється пошкодження пломб - відсутність чи пошкодження цілісності пломб, пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломби (дріт, кордова нитка тощо), гвинтів, на яких закріплено пломбувальний матеріал, у тому числі відсутність чи пошкодження на ЗВТ (лічильнику газу) пломб з відбитками тавр про їх повірку або індикаторів дії впливу постійного магнітного поля (далі - магнітні індикатори), або підтверджений факт підробки пломби за умови наявності акта про пломбування (іншого документа, що підтверджує факт пломбування і передачу на збереження ЗВТ/лічильника газу та установлених пломб і магнітних індикаторів.

Згідно п.п.1,2 глави 5 розділу ХІ Кодексу у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред'явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.

Як вказувалось вище, 30.11.2016р. представниками Публічного акціонерного товариства «Київгаз» складено акт про порушення №20, в якому зазначено, що за наслідками проведення огляду на об'єкті Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - котельні, розміщеної за адресою: м.Київ, вул.Верховинна, 80-Б, встановлено пошкодження пломби №R15981312 на блоці живлення.

В акті №20 від 30.11.2016р. вказано, що комісія оператора ГРМ з розгляду цього акта буде проводити засідання 08.12.2016р. за адресою: м.Київ, вул.Руслана Лужевського, 15, визначено контактний телефон.

Означений акт підписано представниками Публічного акціонерного товариства «Київгаз». Одночасно, останній містить надпис щодо прийняття акту представником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - старшого майстра ОСОБА_1 для передачі керівництву.

При цьому, у даному випадку суд звертає увагу заявника на те, що нормами чинного законодавства не передбачають обов'язку газорозподільного підприємства при проведенні перевірки та складанні акту порушення визначати обсяг повноважень особи - представника замовника (споживача), а отже, у даному випадку твердження заявника про відсутність у ОСОБА_1 повноважень представляти Публічне акціонерне товариство «Київенерго» не вказує на невідповідність акту №20 від 30.11.2016р. нормам Кодексу газорозподільних систем, а отже, не нівелює доказової сили останнього.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського кодексу України докази вчинення позивачем дій щодо висловлення Публічному акціонерному товариству «Київгаз» будь-яких зауважень щодо змісту вказаного протоколу з моменту його складення.

Одночасно, з приводу тверджень заявника про те, донарахування обсягів газу є безпідставним, оскільки встановлене в акті пошкодження пломби не вказує на несанкціонований відбір природного газу, а відповідачем не було доведено несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, а саме навіть не вилучено з об'єкту пломбу №R15981312, суд зазначає таке.

Відповідно до п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об'єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу; несанкціонований відбір природного газу - відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу.

Відповідно до п.6 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем у разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) із зафіксованим в акті про порушення порушенням, яке стосується пошкодження пломб (крім факту їх відсутності або спрацювання магнітного індикатора), пошкодження ЗВТ/лічильника газу (крім явних ознак навмисного в них втручання), він може вимагати проведення їх експертизи чи позачергової або експертної повірки у порядку, визначеному цим Кодексом. У такому разі в акті про порушення робиться відповідний запис, при цьому представник Оператора ГРМ здійснює заходи щодо пакування пошкодженої пломби та/або лічильника газу (ЗВТ) та складає відповідний акт про направлення їх на експертизу чи позачергову або експертну повірку. До отримання їх результатів нарахування, передбачені цим Кодексом, не застосовуються.

Проте, за твердженнями відповідача, які з боку позивача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, представниками заявника у порядку, визначеному Кодексом газорозподільних систем, вимог про проведення експертизи не заявлялось, а отже, у Публічного акціонерного товариства «Київгаз» було відсутньою необхідність вилучення порушеної пломби.

При цьому, суд повторно звертає увагу, що спірний акт про порушення містить надпис щодо прийняття акту представником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - старшого майстра ОСОБА_1 для передачі керівництву, а отже, позивач в процесі розгляду справи обставин своєчасного отримання акту не заперечував, а отже, останній мав право та можливість заявити відповідачу про свої непогодження з його змістом.

Слід також зауважити, що до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об'ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об'єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу (п1 гл.2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.

Отже, виходячи встановленого газорозподільним підприємством порушення, а саме пошкодження пломби, слід дійти висновку, що донарахування здійснено саме з огляду на несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу), а отже, посилання позивача на те, що відповідачем не наведено доказів несанкціонованого відбору заявником природного газу ніяким чином не вказує на безпідставність здійснення Публічним акціонерним товариством «Київгаз» оспорюваного донарахування обсягів природного газу.

З приводу тверджень позивача про порушення прийняття комісією з розгляду актів про порушення вимог Кодексу Публічного акціонерного товариства «Київгаз» рішення про затвердження акту №20 від 30.11.2016р. та донарахування об'ємів газу, яке оформлене протоколом №27, слід зауважити наступне.

Згідно п.8 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. При складанні акта про порушення представник Оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: 1) місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; 2) дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення; 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії).

Судом вказувалось, що в акті №20 від 30.11.2016р. було зазначено, що комісія оператора ГРМ з розгляду цього акта буде проводити засідання 08.12.2016р. за адресою: м.Київ, вул.Руслана Лужевського, 15, визначено контактний телефон.

З представлених до матеріалів справи позивачем документів вбачається, що Публічним акціонерним товариством «Київгаз» листом №286 від 02.12.2016р. було запрошено представників Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозподільних систем, в тому числі, акт №20 від 30.11.2016р., яке відбудеться 05.12.2016р.

У даному випадку, посилання заявника на те, що фактично в акті про порушення було наведено іншу дату засідання комісії, ніяким чином не порушує прав Публічного акціонерного товариства «Київенерго», оскільки зі змісту протоколу №27 від 05.12.2016р. вбачається, що представник позивача був присутнім на засіданні комісії, а отже, не може свідчити про незаконність прийнятого на засіданні комісії рішення.

Одночасно, твердження позивача про те, що фактично донарахування було здійснено заявником 30.11.2016р., суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються представленими до матеріалів справи документами, зокрема, судом зауважувалось, що супровідним листом №269 від 13.12.2016р. Публічним акціонерним товариством «Київгаз» було направлено позивачу акт-розрахунок необлікованого об'єму природного газу від 08.12.2016р., рахунок на оплату №295905/8087 від 30.11.2016р. та два примірники акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2016р. Тобто, розрахунок необлікованого об'єму було здійснено 08.12.2016р., про що складено відповідний акт, тобто, вже після затвердження акту №20 від 30.11.2016р., а визначення вартості донарахованого обсягу в рахунку від 30.11.2016р. фактично пов'язано з відповідним обліковим періодом, в який здійснювалось нарахування.

Отже, враховуючи все наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо безпідставності та доказової необґрунтованості позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про відновлення становища, що існувало до моменту порушення шляхом скасування оперативно-господарської санкції, а отже, останні підлягають залишенню без задоволення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з відповідача збитків також підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. Вказану позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків». При цьому, необхідно виходити з презумпції вини правопорушника, тобто позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що збитки завдано не з його вини. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Судом неодноразово зазначалось, що за приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, при зверненні до суду з позовом про відшкодування збитків позивачем повинно бути доведено наявність всіх складових, а саме протиправну поведінку, розмір збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення збитків, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» посилалось на неправомірне застосування позивачем оперативно-господарської санкції у вигляді донарахування об'ємів газу, внаслідок чого такі обсяги було включено до вартості спожитого позивачем газу, постачальником якого є третя особа 1.

Проте, висновки суду щодо обґрунтованості здійснення Публічним акціонерним товариством «Київгаз» донарахування об'ємів природного газу на підставі акту №20 від 30.11.2016р. у даному випадку спростовують твердження заявника про наявність протиправної поведінки відповідача.

До того ж, заявником також не представлено суду належних та допустимих доказів оплати вартості донарахованих відповідачем обсягів газу на рахунок Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Тобто, недоведення заявником обставин протиправної поведінки відповідача та понесення збитків, їх розміру вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про стягнення збитків в сумі 10 858 662, 53 грн.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування позивача відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З приводу розподілення судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в розмірі 164 479, 94 грн. за подання позову про відновлення становища, що існувало до порушення права, та стягнення збитків в розмірі 10 858 662, 53 грн.

За приписами ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в тому числі, в разі зменшення розміру позовних вимог.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач просив повернути судовий збір в сумі 7885, 14 грн.

Статтею 4 вказаного Закону України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з розглядуваним позовом) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017р. становив 1600 грн.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000 грн.).

Отже, при заявленні позову про стягнення з відповідача грошових кошів в сумі 10 858 662, 53 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) позивачем повинно було бути сплачено судовий збір в розмірі 162 879,94 грн.

Як встановлено судом, при звернені до суду з розглядуваним позовом позивачем було внесено до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 170 765, 08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 01.02.2017р.

Отже, на підставі п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку із зменшенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 7885, 14 грн., сплачений Публічним акціонерним товариством «Київенерго» на підставі платіжного доручення № від 01.02.2017р., підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м.Київ, Площа Івана Франка, будинок 5, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7885, 14 грн., сплачений на підставі платіжного доручення № від 01.02.2017р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.2017р.

Суддя Трофименко Т.Ю.