ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа № 911/350/17

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/350/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБ-Транс Євро»,

м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Бровари

про стягнення 7 199,30 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АБ-Транс Євро» (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 7 199,30 грн. за виконане перевезення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Заявки-договору № 650 від 29.06.2016, в частині своєчасної оплати за здійснене позивачем перевезення вантажу за маршрутом Санкт-Петербург (Російська Федерація) - Київ (Україна), у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 7 199,30 грн.

Ухвалою суду від 07.02.2017 порушено провадження у справі № 911/350/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 01.03.2017 об 11 год. 00 хв.

В судове засідання 01.03.2017 позивач не з`явився, через канцелярію суду надав клопотання (вх. № суду 4029/17 від 22.02.2017) про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача за наявними матеріалами, а також заяву (вх. № суду 4030/17 від 22.02.2017), якою надав на виконання вимог ухвали суду від 07.02.2017 документи.

Відповідач або його представник в судове засідання 01.03.2017 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 07.02.2017 не виконав, відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою суду від 01.03.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи був відкладений на 05.04.2017 о 10 год. 00 хв.

Відповідач або його представник в судове засідання 05.04.2017 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 07.02.2017 та від 01.03.2017 не виконав, відзив на позовну заяву не надав.

Ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Конверти з ухвалами суду повернуті підприємством зв`язку із зазначенням "за закінченням терміну зберігання».

Як зазначено в п.п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

29 червня 2016 року між позивачем («виконавець») та відповідачем («експедитор») підписана Заявка-договір № 650, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, за маршрутом: м. Санкт-Петербург (Російська Федерація) - м. Київ (Україна), а відповідач зобов`язався прийняти такі послуги та здійснити оплату отриманих послуг в сумі 27 000,00 грн. протягом 10 банківських днів.

На підставі вказаної заявки-договору, позивачем надані відповідачу послуги з перевезення вантажу за маршрутом: м. Санкт-Петербург (Російська Федерація) - м. Київ (Україна), про що свідчить наявна в матеріалах справи міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) А№ 386234 від 20.06.2016, засвідчена печатками та штампами вантажовідправника, перевізника, вантажоотримувача та митних органів.

Однак в порушення взятих на себе зобов`язань, вартість отриманих послуг з перевезення, сплачена відповідачем лише частково в сумі 19 800,70 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії меморіальних ордерів, засвідчених банком, № @2PL621959 від 29.07.2016 на суму 4 950,00 грн., № @2PL978994 від 02.09.2016 на суму 7 920,70 грн., № @2PL588746 від 05.10.2016 на суму 6 930,00 грн., вартість послуг в сумі 7 199,30 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідач прийняв без зауважень надані послуги з перевезення вантажу за маршрутом: м. Санкт-Петербург (Російська Федерація) - м. Київ (Україна), здійснені позивачем за Заявкою-договором № 650 від 29.06.2016, укладеним між позивачем та відповідачем, що підтверджується відсутністю заперечень (відзиву) з боку відповідача, а також останній визнав отримані послуги та відповідний обов`язок щодо оплати отриманих послуг, здійснивши часткову оплату отриманих послуг.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судові засідання 01.03.2017 та 05.04.2017 не з`явився, письмових пояснень чи доказів оплати послуг не надав, факт порушення відповідачем зобов`язань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані, згідно з умовами Заявки-договору № 650 від 29.06.2016 послуги з перевезення на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 7 199,30 грн. визнається судом та підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Стосовно покладення витрат на правову допомогу, які поніс позивач в розмірі 1 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АБ-Транс Євро" («довіритель», надалі - позивач) та ОСОБА_2 («повірений»), що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008, було укладено Договір доручення, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався від імені і за рахунок позивача надати правову допомогу у спорі, що виник з ФОП ОСОБА_1, за участі чи без особистої участі ОСОБА_2 в судових засіданнях, а позивач в свою чергу зобов'язався сплатити винагороду ОСОБА_2 в момент передачі останнім підготовленої позовної заяви у розмірі 1 500,00 грн.

На підтвердження виконання сторонами своїх зобов'язань за вказаним Договором позивачем надана квитанція до прибуткового касового ордера № 03-01 від 27.01.2017 на суму 1 500,00 грн., а також акт приймання-передачі наданих послуг від 27.01.2017, згідно з яким адвокат ОСОБА_2 надав послуги ТОВ "АБ-Транс Євро" у вигляді правової допомоги у спорі що виник з ФОП ОСОБА_1, вартість послуг складає 1 500,00 грн.

В матеріалах справи також наявна копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008.

У п.п. 6.3 і 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката, а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Таким чином, з урахуванням обставин даної справи суд приходить до висновку, що витрати позивача по оплаті послуг адвоката в сумі 1 500,00 грн. є співрозмірними заявленим позовним вимогам, є документально підтвердженими та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБ-Транс Євро» (69041, м. Запоріжжя, бул. Вінтера, буд. 26, каб. 4.3, ) 7 199 (сім тисяч сто дев'яносто дев`ять) грн. 30 коп. заборгованості, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору та 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. за послуги адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 18.04.2017

Суддя О.О. Христенко