ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. Справа № 922/3493/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників:

позивача - Діденко Л.І. (дов. № 20 від 04.01.2017);

відповідача - Невольніченко Н.С. (дов. № 1 від 03.01.2017)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Промислово-виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" (вх. № 627 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 19.12.16 у справі № 922/3493/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Промислово-виробниче підприємство "Кривбасвибухпром", м. Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожня карта", смт. Бабаї Харківської області

про стягнення 10439,67 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.12.2016р. у справі №922/3493/16 (суддя Байбак О.І.) відмовлено ПАТ "Примислово-виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "Дорожня карта" 10439,67 грн.

Відповідач з вказаним рішенням не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 19.12.2016р. у справі №922/3493/16, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ "ПВП "Кривбасвибухпром" до ТОВ "Дорожня карта" у повному обсязі, стягнути з ТОВ "Дорожня карта" грошові кошти у розмірі 10439,67 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки позивач про судові засідання 13.12.2016 та 19.12.2016 був повідомлений з запізненням, тобто після проведення судового засідання.

Позивач вважає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам у справі, та вважає, що висновки за результатами технічної експертизи ДП "Центр з сертифікації шин і гумотехнічних виробів "СЕПРОшинаГТВ" від 26.11.2015 № ТЕ 299-2015, № ТЕ 300-2015, № ТЕ 301-2015 є офіційним підтвердженням неякісних шин, придбаних у ТОВ "Дорожня карта" за договором купівлі-продажу від 19.10.2012 № 407. Позивач також стверджує, що на теперішній час ним не отримано жодного листа від ТОВ "Дорожня карта" щодо врегулювання спору та направлення на адресу позивача офіційних листів з вимогою про направлення неякісних шин на адресу відповідача, заперечуючи при цьому факт отримання листів від 10.09.2015, від 11.03.2016, від 06.04.2016.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, посилаючись на неналежність доказів в підтвердження заявлених позовних вимог. Зокрема відповідач вказує на те, що позивач не надав на огляд оригінали документів, якими підтверджує позовні вимоги, в т.ч. актів дефектації шин, висновок за результатами розгляду технічних експертиз шин, сертифікатів на право проведення експертизи, тощо. Також відповідач наполягає на тому, що ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ", яке надало експертні висновки щодо шин, не має права проводити такого виду експертизи. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 19.10.2012 між відповідачем, як продавцем, та позивачем, як покупцем, укладено договір № 407 (далі - договір; а.с. 10), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар, та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1.).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що в рамках зазначеного договору відповідач, за видатковою накладною № 874 від 05.05.2014 поставив позивачу автомобільні шини 11.00R20 150/146R И- 68А 16 сл з камерою у кількості 4 шт. на загальну суму 12 654,14 грн.

Позивач при зверненні до господарського суду з позовом по даній справі зазначає, що під час експлуатації вказаних шин 3 (три) з них вийшли з ладу через порушення технології виробництва у процесі виготовлення шини, що підтверджується висновками технічної експертизи ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ" від 26.11.2015 № ТЭ 299-2015, № ТЭ 300-2015, ТЭ 301-2015, актами дефектації автошин від 17.07.2015 № 9, 10, 11. Вартість шин, які визнані, як такі, що мають виробничий брак, складає 9 490,61 грн.

Позивач звертався до відповідача з листами № 1630/221 від 20.07.15 р. (а.с. 39), №3142/22.1 від 24.12.2015, №516/22.1 від 16.03.2016 р. (а.с. 22-23) з питання обміну вказаних шин. Також у порядку досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №886/13 від 28.04.2016, з вимогою щодо здійснення обміну неякісного товару. Проте, зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення.

Враховуючи те, що відповідачем було відмовлено в обміні бракованих шин, ПАТ "ПВП "Кривбасвибухпром" звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 9490,61 грн. за товар неналежної якості (тобто вартість трьох шин) та штраф у розмірі 949,06 грн. за передачу товару неналежної якості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту неякісності поставлених відповідачем шин, а так само факту того, що їх не якість мала місце через виробничий брак підприємства виготовлювача, та як наслідок має місце гарантійний випадок та обов'язок відповідача відшкодувати вартість поставлених шин.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 9490,61 грн. - суми, сплаченої за товар неналежної якості на підставі ст. 678 ЦК України та штрафу в розмірі 949,06 грн. за передачу товару неналежної якості, нарахованого на підставі п. 7.3 договору.

Так, дослідженням матеріалів справи встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонам на підставі договору № 407 від 19.10.2012, відповідно до умов якого відповідач, як продавець зобов'язався передати у власність позивача (покупця) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар, та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. договору, асортимент, кількість товару, ціна вказуються в специфікації № 1 (додатка № 1). Сума договору складає 43466,52 грн.

Пунктами 2.1.-2.2. договору передбачено, що якість товару повинна відповідати діючим технічним умовам, ДСТУ, сертифікату якості або відповідності заводу-виробника. Продавець гарантує, що товар є новим і до моменту передачі покупцю не експлуатувався.

Згідно з п. 2.3. договору, строк гарантії: 48 місяців з дати продажу.

Відповідно до пункту 7.1 договору, неякісний товар підлягає поверненню або обміну на якісний, за рахунок продавця на протязі 14 робочих днів.

Згідно з пунктом 7.3 договору, за передачу товару неналежної якості продавець сплачує штраф у розмірі 10% від вартості неякісного товару.

Додатковою угодою № 11 до договору № 407 від 19.10.2012 сторонами доповнено п. 1.2. договору специфікацією № 12, згідно з якою сторонами, зокрема, узгоджено до поставки шини 11.00R20 150/146R И- 68А 16 сл з камерою у кількості 4 шт. за ціною 2674,38 грн. кожна, тобто на загальну суму 10697,52 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що в рамках зазначеного договору відповідач, за видатковою накладною № 874 від 05.05.2014 поставив позивачу автомобільні шини 11.00R20 150/146R И- 68А 16 сл з камерою у кількості 4 шт.

Позивач зазначає, що під час експлуатації вказаних шин 3 (три) з них вийшли з ладу через порушення технології виробництва у процесі виготовлення шини, та вимагає повернення грошової суми на підставі ст. 678 ЦК України.

Згідно зі ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Положеннями статті 680 ЦК України передбачено, що покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Системний аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що покупець, має право на обмін або відшкодування вартості отриманого товару тільки у випадку доведеності того, що такий товар на момент передачі мав недоліки (був неякісним), і що його недоліки мають місце не в зв'язку з порушенням правил його експлуатації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору (пункт 2.3) передбачений строк гарантії 48 місяців з дати продажу. Враховуючи те, що шини поставлено 05.05.2014, гарантійний строк, встановлений в договорі на час виявлення відповідачем недоліків та на час вирішення даного господарського спору не сплинув

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами відбувалась тривала переписка з приводу обміну неякісного товару.

Так, листом від 20.07.2015 № 1630/22.1 позивач повідомив відповідача про вихід з ладу 6 шин. та просив останнього обміняти неякісні шини на якісні. До листів позивач додавав зокрема вищезазначені акти дефектації, фотокартки (а.с. 39).

У відповідь відповідач своїм листом б/н від 10.09.2015 (а.с. 40) повідомив позивача про не гарантійний випадок щодо 4 з 6 шин, навівши технічне обґрунтування, а щодо інших 2 шин відповідач зазначив про необхідність уточнення.

Позивач листом №3142/22.1 від 24.12.2015 направив відповідачу висновки технічної експертизи ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ" від 26.11.2015 для вирішення питання щодо обміну шин (а.с. 20).

У відповідь на зазначений лист відповідач листом б/н від 11.03.2016 повідомив про відмову в обміні 2 шин, оскільки у наданому позивачем акті дефектації № 11 від 17.07.2015 і копії експертного висновку № ТЭ 300-2015 від 26.11.2015 зазначені відмінні дата і серійний номер (804583) шини, а також шини зазначив про те, що шина за серійним номером 6293306 не могла бути відвантажена за накладною від 06.02.2014, оскільки була виготовлена у травні 2014 року. Третю шину відповідач запропонував обміняти, для чого повідомив позивача про необхідність надіслати її на відділення нової пошти № 4 у м. Харків - за рахунок відповідача, який має договір з даною поштовою службою и провадить безготівкові розрахунки (а.с. 41).

Проте позивач не надіслав шину № 5033013 для обміну, а направив наступного листа від 16.03.2016, в якому вимагав заміни 3 шин, а також повідомив про допущену в експертному висновку № ТЭ 300-2015 від 26.11.2015 механічну помилку в даті виготовлення шини, додавши копію нового висновку ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ" від 26.11.2015 (а.с. 42).

У відповідь на зазначений лист відповідач листом б/н від 06,04.2016 повідомив, що для прийняття остаточного рішення та підтвердження висновку від ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ" необхідно надати дані дефектних шин для огляду фахівцем з боку ТОВ "Дорожня карта". Відповідач знову прохав надіслати шини кур'єрською доставкою. (а.с.43).

Позивач знову не надіслав шини для огляду та підтвердження висновку від ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ", а направив претензію від 28.04.2016 № 886 з вимогою щодо здійснення обміну неякісного товару (а.с. 22-23).

При цьому, позивачем жодним чином не відреагував на пропозицію відповідача щодо направлення дефектних шин з метою їх огляду спеціалістами підприємства відповідача та з метою вирішення питання про їх обмін.

У відповідь на претензію № 886/13 від 28.04.2013 відповідач повідомив про те, що висновки технічної експертизи не засвідчені належним чином, а також про відсутність самих матеріалів технічної експертизи шин, що не дає уявлення про нормативи та інші правові акти, які ураховувались експертом під час здійснення експертизи, питання щодо наявності дозволів у експертної установи та безпосередньо експерта щодо здійснення відповідного виду вишукувань, термін дії дозвільних документів, тощо.

Крім того, відповідачем звернуто увагу на неодноразові звернення та ухилення позивача від надання дефектних шин відповідачу. Відповідач також повідомив позивача про дотримання гарантійних зобов'язань щодо розгляду спірного питання в разі усунення позивачем зазначених недоліків.

Проте, позивач залишив викладену відповідачем позицію щодо необхідності надання для огляду шин та всіх матеріалів технічної експертизи шин без реагування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 709 ЦК України продавець, або виготовлювач (чи уповноважені ним представники) зобов'язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимогу про заміну товару або усунення недоліків. Доставка товару продавцеві та його повернення покупцеві здійснюється продавцем або виготовлювачем, а в разі невиконання ними цього обов'язку або відсутності продавця чи виготовлювача в місцезнаходженні покупця повернення товару може бути здійснене покупцем за їхній рахунок.

За таких обставин, вимоги відповідача про необхідність надання неякісного товару для вирішення питання щодо його заміни ґрунтується на вимогах закону, тем більш, що про таку необхідність відповідач неодноразово повідомляв позивача в направлених листах, а в своїх запереченнях проти позову зазначив про те, що відповідач готовий одержати товар від позивача і розглянути питання про його заміну (а.с. 38).

В свою чергу позивач не надав до суду належних доказів на підтвердження виконання або неможливості виконання вимог відповідача щодо повернення йому шин неналежної якості.

Отже, питання щодо заміни шин залишилось між сторонами неузгодженим.

В обґрунтування факту поставки відповідачем неякісних шин позивач посилається на акти дефектації автошин від 17.07.2015 та висновки висновками за результатами технічної експертизи ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ" № ТЭ 299-2015, № ТЭ 300-2015, ТЭ 301-2015.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що акти дефектації автошин від 17.07.2015 складені представниками позивача в односторонньому порядку, без залучення до їх складення уповноважених представників відповідача. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення відповідача про виявлення неякісності шин, та необхідності прибуття його представника на їх огляд, та складення за результатами огляду відповідного акту.

До того ж, акти дефектації автошин від 17.07.2015 не містять висновків щодо причин, що призвели до виходу шин з ладу.

Що стосується Висновків за результатами технічної експертизи ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ" № ТЭ 299-2015, № ТЭ 300-2015, ТЭ 301-2015, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6 розділу XV "Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі», затверджених міністерством інфраструктури України Наказом № 549 від 26.07.20136, що має назву «Взаємовідносини між виробниками, продавцями, виконавцями робіт з гарантійного обслуговування та/або ремонту КТЗ і складників пневматичних коліс», експертизу з питань втрати споживчих властивостей складників пневматичних коліс проводять юридичні і фізичні особи, які мають право на таку діяльність згідно з Порядком проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи, затвердженим наказом міністерства освіти і науки України 26 січня 2004 року № 12, зареєстрованим у міністерстві юстиції України 26 січня 2004 року № 110/8709.

За п. 1.4 Порядку акредитації державну акредитацію здійснює державне агентство з питань науки, інновацій та інформатизації України.

Проте, матеріали справи не містять жодного доказу наявності в гр. ОСОБА_3 та в безпосередньо ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ", повноважень на проведення такого виду експертизи, по-друге, матеріали справи не містять відомостей, на підставі яких документів та матеріалів робився даний висновок, які нормативні акти гр. ОСОБА_3 використовувалися, чи враховувався останнім вимоги щодо дотримання позивачем правил експлуатації шин, та інші необхідні для проведення експертизи обставини.

За загальним правилом встановленим господарським процесуальним кодексом України, обов'язок наявності обставин покладається на ту із сторін, яка наполягає на їх існуванні. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, акти дефектації автошин від 17.07.2015 та висновки висновками за результатами технічної експертизи ДП "Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів "Сепрошина ГТВ" № ТЭ 299-2015, № ТЭ 300-2015, ТЭ 301-2015, на які посилається позивач, не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту неякісності поставлених відповідачем шин, та те що їх не якість мала місце через виробничий брак підприємства виготовлювача, та як наслідок має місце гарантійний випадок та обов'язок відповідача відшкодувати вартість поставлених шин, що, враховуючи встановлені обставини справи, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог .

Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку та є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.11.2016. Зобов'язано зокрема позивача надати докази виходу з ладу шин під час їх експлуатації; докази наявності права на обмін шин або відшкодування їх вартості.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.11.2016 розгляд справи відкладено на 22.11.2016 та зобов'язано позивача надати до суду письмові пояснення щодо виконання умов договору; докази виконання або неможливості виконання вимог відповідача щодо повернення йому шин неналежної якості; докази залучення відповідача до складання акту дефектації шин; сертифікат (ліцензію) на право проведення технічної експертизи шин на ім'я ОСОБА_3 за результатами технічної експертизи шин; надати для огляду в судовому засіданні оригінали заключень за результатами технічної експертизи шин.

Зазначені ухвали були направлені сторонам у справі, у тому числі позивачу та отримані останнім (а.с. 33).

В судовому засіданні 22.11.2016 оголошено перерву до 06.12.2016 у зв'язку із необхідністю надання сторонами додаткових доказів у справі, у тому числі позивачу: докази того, що відповідач не реагував на відповідні звернення з приводу гарантійних зобов'язань; належним чином завірені копії технічних заключень за результатами технічної експертизи шин, про що зазначено в протоколі судового засідання від 22.11.2016 (а.с. 64-65).

Позивач вимоги суду щодо надання додаткових доказів не виконав, але звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи (№ 2454 від 05.12.2016) в зв'язку з неможливістю прибуття його уповноваженого представника через несприятливі погодні умови.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 06.12.2016 та від 13.12.2016 розгляд справи відкладався та зобов'язано сторони виконати вимоги попередніх ухвал.

Отже, судом першої інстанції були створені належні умови для всебічного та об'єктивного розгляду справи, а позивач був достеменно обізнаний про необхідність надання додаткових документальних доказів, які були витребувані судом 19.10.2016, 08.11.2016, 22.11.2016 (під час оголошення перерви за участю позивача), 06.12.2016.

Однак, позивач правом на участь при розгляді справи в судових засіданнях 06.12.2016, 13.12.2016, 19.12.2016 не скористався, витребуваних судом документів не надав.

Колегія суддів звертає увагу, що ст. 69 ГПК України визначено строк вирішення спору господарським судом - не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, який спливає у даній справі саме 19.12.2016. Проте, позивач не звертався до суду з відповідним клопотанням про продовження строку вирішення спору та не виявляв ініціативи щодо заявленого позову, ігнорував ухвали суду про витребування доказів, що свідчить про недобросовісне використання позивачем прав, передбачених ст. 22 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§ 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі "Красношапка проти України").

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 р. № 1-5/45 зазначено, що критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних), якими є складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Зазначені обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж України на міжнародному рівні, а й призводить до значних втрат державного бюджету.

Крім того, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Приймаючи до уваги викладене та обставини справи, які свідчать про те, що судом першої інстанції на протязі 2-х місяців було вжито всі належні заходи для об'єктивного розгляду справи, враховуючи граничний строк вирішення даного господарського спору, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права та вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано визнав можливим розглянути справу в судовому засіданні 19.12.2016 у відсутності представника позивача, оскільки перевищення визначених ГПК України процесуальних строків розгляду справи становить порушення норм закону та прав, гарантованих п. 1 ст. 6 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, позивач ні під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав жодного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності заявлених вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Харківської області від 19.12.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Промислово-виробниче підприємство "Кривбасвибухпром", м. Кривий Ріг залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.12.2016 у справі № 922/3493/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Медуниця О.Є.