РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

24 квітня 2017 року Справа № 10/174-08

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. у справі №10/174-08 (суддя Тісецький С.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД"

до 1) Cелянського (фермерського) господарства "Лаванда",

2) Державного підприємства "Барський спиртовий комбінат"

про визнання договору недійсним

за участю представників:

прокурор: Прищепа О.М. (посвідчення №017284 від 30.05.2013р.);

позивача: Березюк О.М. (довіреність №б/н від 17.02.2017р.),

відповідача-1: Задарко О.М. (договір про надання правової допомоги від 27.02.2017р.), Володівський І.В. (довіреність б/н від 18.10.2016р.), керівник Cелянського (фермерського) господарства "Лаванда" - Кондратюк О.М. (паспорт НОМЕР_1 виданий від 13.04.1998р.), (в режимі відеоконференції);

відповідача-2: Назаренко А.І. (довіреність №5 від 16.01.2017р.);

В С Т А Н О В И В:

В провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №10/174-08 за заявою Управління Пенсійного фонду України у Барському районі про банкрутство Державного підприємства "Барський спиртовий комбінат".

Провадження у даній справі перебуває на стадії розпорядження майном.

Зокрема, ухвалою суду від 17.01.2017 року продовжено строк розпорядження майном Державного підприємства "Барський спиртовий комбінат" та повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна ДП "Барський спиртовий комбінат") Сокола О.Ю. на шість місяців - до 18.07.2017 року та призначено судове засідання на 18.07.2017 року.

17.02.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом б/н від 17.02.2017р. (вх.№06-54/35/17 від 17.02.2017р.) до селянського (фермерського) господарства "Лаванда" та державного підприємства "Барський спиртовий комбінат" про визнання недійсним договору оренди №6 від 01.09.2013р.

06.03.2017 року від ДП "Барський спиртовий комбінат" (відповідач-2) до суду першої інстанції надійшла заява № 18 від 24.02.2017 року про визнання позову, в якій повідомляється, що договір оренди № 6 від 01.09.2013р. укладений з порушенням вимог ч.13 ст.13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому позовні вимоги про визнання такого договору недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За результатами розгляду позову, ухвалою господарського суду Вінницької області від 06.03.2017 р. у справі №10/174-08 відмовлено в задоволенні позовної заяви б/н від 17.02.2017 року (вх.№06-54/35/17 від 17.02.2017 року) товариства з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" до селянського (фермерського) господарства "Лаванда" та державного підприємства "Барський спиртовий комбінат" про визнання недійсним договору оренди №6 від 01.09.2013 року по справі №10/174-08 (арк.мат.оск.61-65).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (арк.мат.оск.72-80).

В скарзі апелянт зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст. 64 ГПК України, суд першої інстанції не надіслав копію ухвали від 06.03.2017 року №10/174-08 усім сторонам по справі №10/174-08 про банкрутство ДП «Барський спиртовий комбінат», чим грубо порушив норму процесуального права та позбавив сторони права на захист своїх законних прав і інтересів.

Звертає увагу, що від ДП «Барський спиртовий комбінат» до суду було подано заяву про визнання повністю позову ТОВ «Мальта ЛТД».

У відповідності до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

В зв'язку з цим, ст.78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

Проте суд, всупереч нормам Господарського процесуального кодексу України, не прийняв до уваги заяви відповідача-2 про визнання позову.

Згідно даних Балансу (Звіт про фінансовий стан) ДП «Барський спиртовий комбінат» на 30.06.2013р., балансова вартість активів становить 9427000,00 грн. Один відсоток балансової вартості активів становить 94 270,00 грн.

Якщо підрахувати, то укладаючи Договір оренди №6 від 01.09.2013р., ДП «Барський спиртовий комбінат» брало на себе обов'язок по сплаті орендної плати, за період на який укладався договір (10 років), у розмірі 9 222 600,00 грн., що у свою чергу перевищує не те що 1% балансової вартості активів боржника, а становить майже 100% балансової вартості активів.

Додатково зазначає, що згідно п. 9.1.4. Договору оренди № 6 від 01.09.2013р., у випадку втрати орендованого майна, Орендар відшкодовує вартість обладнання у розмірі загальної балансової вартості, яка становить 3 362 480,00 грн., що у свою чергу перевищує 1 % балансової вартості активів боржника.

Оскільки немає прямої норми, яка б передбачала як визначити загальну суму договору оренди при його укладенні, то необхідно застосувати аналогію закону. Таким чином, щоб підтвердити правомірність своєї позиції стосовно того, що укладаючи Договір оренди № 6 від 01.09.2013р. сума правочину становила 9222600,00 грн. потрібно застосувати норму (аналогічну) Наказу Мінфіну, від 07.07.2012р., № 811 "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита", а саме п.1 ч.І Глави 5, яка передбачає, що «За посвідчення договорів, платежі за які провадяться періодично (наприклад, за договорами оренди майна), сума, з якої обчислюється і сплачується державне мито, визначається виходячи із загальної суми платежів за договір за весь час його дії. Якщо договір укладено на невизначений строк, то державне мито обчислюється і сплачується виходячи із загальної суми платежів за договором, але не більше ніж за три роки.».

Також, звертає увагу, що згідно ч.13 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника. Так, в Балансі ДП «Барський спиртовий комбінат» від 30.06.2013р. в Розділі II «Оборотні активи» міститься рядок під кодом 1165 «Гроші та їх еквіваленти», що в свою чергу підтверджує той факт що гроші як вид майна підприємства формують активи боржника.

Таким чином, Договір оренди № 6 від 01.09.2013р. укладений з порушенням вимог ч.13 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», так як не міг бути укладений керівником ДП «Барський спиртовий комбінат» без погодження з розпорядником майна, а тому має бути визнаний недійсним.

На підставі викладеного просить суд скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. по справі № 10/174-08, за позовом ТОВ «Мальта ЛТД» до Селянського (фермерського) господарства «Лаванда» та ДП «Барський спиртовий комбінат» про визнання договору недійсним та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним Договір оренди №6 від 01.09.2013р. укладений між Селянським (фермерським) господарством «Лаванда» та Державним підприємством «Барський спиртовий комбінат».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.03.2017р. прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" до провадження, розгляд скарги призначено на "12" квітня 2017р. о 15:20 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 в залі судових засідань №4.

Ухвалою від 05.04.2017р. задоволено клопотання розпорядника майна відповідача-2 арбітражного керуючого Сокола Олексія Юрійовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Дніпропетровської області (49600, м.Дніпро, вул. В.Винниченка, 1).

07.04.2017р. на адресу суду від відповідача-1 - Селянського (фермерського) господарства «Лаванда» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10006/17, арк.мат.оск.121-131).

У відзиві відповідач-1 зазначає, що оскільки спірні правовідносини виникли навколо оскарження Договору оренди №6 поряд із триваючою справою про банкрутство відповідача -ДП «Барський спиртовий комбінат», то це вносить певні процесуальні особливості щодо розгляду даного позову.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Таким чином, з врахуванням предмету спору дана справа вірно судом розглядалась в порядку позовного провадження та у господарському суді Вінницької області.

Кредитори у справі про банкрутство не стають автоматично сторонами у справі, що розглядається в порядку позовного провадження.

Дана норма стосується ухвали про відкриття провадження, якою вирішується питання про відкриття провадження. Однак, позивач посилаючись на цю статтю веде мову не про ухвалу про відкриття провадження, а про ухвалу суду якою вирішено спір по суті справи, відтак такий аргумент некоректний та не заслуговує на увагу. А всі інші учасники у справі брали участь та були присутні у судовому засіданні.

Щодо ініціативи суду про вирішення даного питання, то як вбачається з оскаржуваного рішення судом не встановлено, що рішення у даній справі може вплинути на чиїсь права та обов'язки, а відтак підстав залучати таких осіб для участі у справу у суду не було.

Також відповідач-1 зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Таким чином, визнання позову відповідачем-2 може мати наслідком ухвалення рішення на користь позивача лише за умови, що таке визнання не порушує прав інших осіб. Дану умову позивач взагалі не бере до уваги. Важливо зробити акцент на тому, що у справі брали участь два відповідача, одним з яких є СФГ «Лаванда» якому належить майно, що передавалось у оренду ДП «Барський спиртовий комбінат». Відтак, таке визнання відповідачем-2 позову прямо порушує права власності відповідача-1 у справі.

Вищенаведені обставини вказують, що судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги заяву відповідача-2 про визнання позову та прийнято рішення без її врахування.

Стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла на момент виникнень спірних правовідносин) встановлює як виключний перелік підстав, які можуть слугувати для визнання правочинів недійсними, так і коло суб'єктів, які можуть звернутись з цих підстав з позовом до суду. Підстава, якою позивач обґрунтовує недійсність не входить до даного переліку.

Таким чином, з позовом про визнання недійсним правочинів з тих підстав, що укладення договору щодо розпорядження майном боржника балансова вартість, якого перевищує 1 відсоток балансової вартості активів боржника не погоджена з розпорядником, може звертатись лише розпорядник майна.

В даному випадку позивач є кредитором, відповідно неналежним позивачем у даній справі.

Більш того, такі вимоги Закону стосуються лише розпорядження майном боржника, яке обліковується на його балансі. В даному випадку майно, що передавалось у оренду належить СФГ «Лаванда» та на балансі ДП «Барський спиртовий комбінат» не рахувалось, не рахується та до ліквідаційної маси не входить.

Відповідач-1 вважає, що ч.13 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» взагалі не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки мова йде про майно яке не належить ДП «Барський спиртовий комбінат».

На підставі викладеного просить суд ухвалу господарського суду Вінницької області по справі №10/174-08 від 06.03.2017р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 07 квітня 2017 року у справі №10/174-08 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Огородніка К.М., та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Тимошенко О.М.

Ухвалою від 07.04.2017р. призначено розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 06 березня 2017 року у справі №10/174-08 колегією суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Тимошенко О.М.

Ухвалою від 07.04.2017р. задоволено клопотання селянського (фермерського) господарства "Лаванда" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Вінницької області (21000, м.Вінниця, вул.Пирогова, 29).

24.04.2017р. на адресу суду від ТОВ «Мальта ЛТД» надійшли додаткові пояснення (арк.мат.оск.236-239), в яких апелянт наводить судову практику, викладену у постанові Рівненського апеляційного господарський суд від 11.04.2017р. у справі №902/95/17.

У судових засіданнях апеляційної інстанції 12.04.2017р., 24.04.2017р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. по справі №10/174-08 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір оренди №6 від 01.09.2013р., укладений між Cелянським (фермерським) господарством "Лаванда" та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат".

Представник відповідача-1 заперечила проти доводів апеляційної скарги в повному обсязі та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить оскаржувану ухвалу по справі №10/174-08 від 06.03.2017р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник та керівник Cелянського (фермерського) господарства "Лаванда" підтримують позицію представника відповідача-1 в повному обсязі.

Представник відповідача-2 підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. у справі №10/174-08 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Кредитор - ТОВ "Фінансова компанія "Авістар" (у судовому засіданні 12.04.2017р.) підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. по справі №10/174-08 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розпорядник майна ДП "Барський спиртовий комбінат" Сокол О.Ю. (у судовому засіданні 12.04.2017р.), підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. по справі №10/174-08 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Прокурор щодо розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. по справі №10/174-08 покладається на розсуд суду, вважає, що суд винесе законне та обгрунтоване рішення.

Розглядом матеріалів оскарження ухвали встановлено:

01.09.2013р. між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" (орендодавець) в особі голови Криштофора А.М. та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" (орендар) в особі т.в.о. директора Гуцола О.А. укладено договір оренди № 6 на слідуючих умовах:

- пункт 1.1 Договору - орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання згідно додатків 1 та 2 (надалі по тексту - обладнання), яке є об'єктом власності орендодавця. Орендар використовує отримане за цим договором обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього договору;

- пункт 1.2 Договору - орендодавець передає нове обладнання, яке ще не було у використанні, комплектність обладнання, яке передається орендарю за цим договором, та його вартість зазначаються в додатках 1 та 2 до даного договору, що є невід'ємною частинною даного договору;

- пункт 2.1 Договору - орендар використовує орендоване за цим договором обладнання за його технічним призначенням;

- пункт 3.2 Договору - підписанням цього договору орендодавець надає згоду на встановлення обладнання;

- пункт 3.3 Договору - з моменту підписання цього договору орендар забезпечує вільний доступ представника орендодавця для проведення монтажних робіт по встановленню обладнання та введення його в експлуатацію;

- пункт 3.4 Договору - орендодавець зобов'язується передати обладнання орендарю, а орендар - прийняти обладнання протягом одного календарного місяця з моменту його встановлення (монтажу);

- пункт 3.5 Договору - при передачі орендарю обладнання за цим договором сторони підписують акт приймання - передачі, який містить наступні необхідні умови: дата підписання акту та дату початку нарахування орендної плати; назва обладнання, вартість переданого в оренду обладнання; інші умови, які сторони вважають необхідними при підписанні акту;

- пункт 4.2 Договору - строк оренди обладнання за цим договором складає 10 (десять) років з моменту підписання акту приймання - передачі такого обладнання;

- пункт 4.3 Договору - у випадку, якщо за один календарний місяць до закінчення строку оренди обладнання жодна із сторін не повідомить іншу про намір розірвання даного договору, договір вважається продовжений на той самий строк та на тих самих умовах;

- пункт 5.1 Договору - орендар повинен повернути обладнання в день закінчення строку оренди, зазначеного в договорі, іншому двосторонньому документі сторін, підписаному до цього договору, в разі письмового попередження орендодавцем про повернення обладнання у визначений строк, за 30 календарних днів до настання такого строку. Витрати по демонтажу обладнання та доставці його орендодавцю несе орендар;

- пункт 6.1 Договору - орендар сплачує орендну плату на розрахунковий рахунок орендодавця, починаючи з дати підписання акту приймання - передачі обладнання в оренду згідно п. 3.2 даного договору і закінчуючи датою підписання акту повернення обладнання орендодавцю згідно п. 5.10 даного договору;

- пункт 6.2 Договору - орендна плата розраховується з урахуванням податку на додану вартість за ставкою 20%;

- пункт 6.3 Договору - період розрахунків становить 1 (один) місяць, в якому здійснюється оренда обладнання. По закінченні кожного місяця сторони підписують акт, яким засвідчують факт здійснення (надання) оренди обладнання за вказаний період;

- пункти 6.4, 6.4.1, 6.4.2 Договору - розмір орендної плати за один місяць з урахуванням податку на додану вартість складає: в разі простою виробництва (проведення ремонтних, пусконалагоджувальних та інших робіт) - 500,00 (п'ятсот) грн. 00 коп. в місяць; у разі використання обладнання в процесі виробництва готової продукції - 76 855,00 (сімдесят шість тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. в місяць;

- пункт 15.1 Договору - договір набирає чинності з дати його підписання, вказаної у правову верхньому куті першої сторінки цього договору та діє до 31.08.2023 року.

01.09.2013р. між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" (орендодавець) в особі голови Криштофора А.М. та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" (орендар) в особі т.в.о. директора Гуцола О.А. підписано акт приймання-передачі за договором № 6 від 01.09.2013 року про передачу в тимчасове платне користування наступного обладнання : царга багатоковпачкова діаметром 2000 мм у кількості 4 шт., дефлегматор площею 100 кв.м. у кількості 2 шт., спиртоловушка площею 20 кв.м. у кількості 1 шт., загальною балансовою вартістю 3 362 480,00 грн. (додаток № 1 до договору № 6 від 01.09.2013 року).

Також, між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" підписано Специфікацію від 01.09.2013 року (додаток №2 до договору №6 від 01.09.2013 року).

18.12.2014р. між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" (орендодавець) та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" (орендар) підписано акт здачі - прийняття послуг з оренди обладнання згідно договору №6 від 01.09.2013 року на загальну суму 8000,00 грн..

25.12.2014р. між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" (орендодавець) та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" (орендар) підписано акт здачі - прийняття послуг з оренди обладнання згідно договору №6 від 01.09.2013р. на загальну суму 6000,00 грн..

04.07.2016р. між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" (орендодавець) та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" (орендар) підписано акт здачі - прийняття послуг з оренди обладнання згідно договору № 6 від 01.09.2013 року на загальну суму 13 000,00 грн..

Відповідні акти з боку орендодавця підписані Криштофором А.М., Кондратюком О.М., а з боку орендаря - Гуцолом О.А.

01.02.2016р. між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" (орендодавець) в особі голови Кондратюка О.М. та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" (орендар) в особі т.в.о.директора Гуцола О.А. укладено додаткову угоду про зміну договору оренди № 6 від 01.09.2013р. на таких умовах:

- Змінити положення договору, виклавши його наступні пункти в такій редакції: орендна плата розраховується з урахуванням єдиного податку (п. 6.2); розмір орендної плати за один місяць з урахуванням єдиного податку складає : в разі простою виробництва (проведення ремонтних, пусконалагоджувальних та інших робіт) - 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. в місяць; у разі використання обладнання в процесі виробництва готової продукції - 138244,00 (сто тридцять вісім тисяч двісті сорок чотири) грн. в місяць (п.п.6.4, 6.4.1, 6.4.2) (п.2).

- Ця додаткова угода з моменту набрання нею чинності є невід'ємною частиною договору (п. 3). Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами (п.4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, додаткових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ч. 1 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 9 інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011р. N4212-VI)" від 28.03.2013р. N01-06/606/2013, визначено, що частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Щодо твердження скаржника про порушення вимог ч.1 ст. 64 ГПК України судом першої інстанції, оскільки останній не надіслав копію ухвали від 06.03.2017р. усім сторонам по справі №10/174-08 про банкрутство ДП «Барський спиртовий комбінат», чим грубо порушив норму процесуального права та позбавив сторони права на захист своїх законних прав і інтересів, колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки спірні правовідносини виникли навколо оскарження Договору оренди №6 поряд із триваючою справою про банкрутство відповідача - ДП «Барський спиртовий комбінат», то це вносить певні процесуальні особливості щодо розгляду даного позову.

Так, відповідно до ч.7 ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновий вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

З врахуванням предмету спору дана справа вірно судом розглядалась в порядку позовного провадження та у господарському суді Вінницької області.

Враховуючи, що дана категорія справ має розглядатись в порядку позовного провадження, відповідно до норм ГПК України підстав для залучення для участі у даній справі кредиторів боржника, які є учасниками справи про банкрутство у суду не було.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що кредитори у справі про банкрутство не стають автоматично сторонами у справі, що розглядається в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст.27 ГПК, позивач, якщо вважає, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки інших осіб не був позбавлений можливості подати до суду відповідне клопотання та поставити на розсуд суду питання про залучення таких осіб в якості третіх осіб, які це заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Щодо ініціативи суду при вирішення даного питання, то як вбачається з оскаржуваного рішення судом не встановлено, що рішення у даній справі може вплинути на чиїсь права та обов'язки, а відтак підстав залучати таких осіб для участі у справу у суду не було. Скаржник також не наводить доводів на підтвердження того, як дане рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки інших осіб.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарським судом Вінницької області розглянуто справу з правильним складом учасників та у чіткій відповідності до норм ГПК України, які врегульовують здійснення позовного провадження.

Щодо тверждення позивача про необхідність погодження керівником боржника із розпорядником майна укладення оспорюваного правочину, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено, 01.09.2013р. між селянським (фермерським) господарством "ЛАВАНДА" (орендодавець) в особі голови Криштофора А.М. та Державним підприємством "Барський спиртовий комбінат" (орендар) в особі т.в.о. директора Гуцола О.А. укладено договір оренди №6 від 01.09.2013р., згідно якого відповідачем-1 передано відповідачу-2 обладнання вказане у Специфікації від 01.09.2013р. загальною вартістю 3362480,00 грн., що підтверджується актом приймання - передачі від 01.09.2013р.

Згідно п.1-1 ч.1 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній з 19.01.2013 року), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Беручи до уваги, що провадження у справі №10/174-08 порушено до набрання чинності даного Закону в редакції чинній з 19.01.2013р., в зв'язку з чим застосуванню підлягають норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції чинній до 19.01.2013 року.

В силу ч.13 ст.13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013р.), керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Наведена норма Закону стосується укладення правочинів керівником боржника за погодженням з розпорядником майна, які стосуються майна боржника.

При цьому, за умовами п.1.1 договору оренди №6 від 01.09.2013р., орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання згідно додатків 1 та 2, яке є об'єктом власності орендодавця.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки майно, яке було передано в оренду ДП "Барський спиртовий комбінат" не являється власністю останнього, тому були відсутні підстави для погодження керівником боржника із розпорядником майна укладення оспорюваного правочину.

Щодо твердження позивача про перевищення розміру орендної плати 1% балансової вартості активів боржника, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Пунктом 6.5 договору оренди №6 від 01.09.2013р., сторони визначили, що орендна плата вноситься орендарем в безготівковій формі на рахунок орендодавця не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним місяцем оренди, на підставі та в розмірі згідно виставленого рахунку та акту приймання - передачі наданих послуг.

Згідно наданих актів здачі - прийняття наданих послуг з оренди обладнання від 18.12.2014р., від 25.12.2014р. та від 04.07.2016р., загальна сума по орендній платі складає 27000,00 грн., яка є меншою розміру 1% балансової вартості активів боржника.

Окрім того, пунктом 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів оскарження, відповідачами на виконання оспорюваного договору були підписані Специфікація, акт приймання - передачі обладнання, акти здачі - прийняття наданих послуг з оренди обладнання та було укладено додаткову угоду про зміну договору оренди.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ДП "Барський спиртовий комбінат" було схвалено укладений договір оренди №6 від 01.09.2013р., а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Також, колегія суддів звертає увагу на положення ст.22 ГПК України, відповідно до якої господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Оскільки ДП "Барський спиртовий комбінат" було схвалено укладений договір оренди №6 від 01.09.2013р., а визнання позову відповідачем-2 - ДП "Барський спиртовий комбінат" порушують права і охоронювані законом інтереси відповідача-1 - СФГ "Лаванда" судом першої інстанції правомірно відмовлено у заяві №18 від 24.02.2017р. про визнання позову.

Згідно абз.5 п.2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N11, у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Доказів на підтвердження обставин стосовно недійсності оспорюваного договору, позивачем до матеріалів справи не подано.

В зв'язку із зазначеним, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви ДП "Барський спиртовий комбінат" №18 від 24.02.2017 року про визнання договору недійсним.

При цьому, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.104, 106 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.1, 5, 8, 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013р.), ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мальта ЛТД" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 06.03.2017р. у справі №10/174-08 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.