РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017Справа №910/3210/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Векстор»
простягнення 729573,28 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Кашуба К.Е. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Векстор» (надалі - відповідач) штрафних санкцій в розмірі 730628,00 грн. за невиконання зобов'язань за Договором поставки №183В-01-00616-01 від 18.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2017 порушено провадження у справі №910/3210/17, розгляд справи призначено на 27.03.2017.

27.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 розгляд справи відкладено до 24.04.2017.

18.04.2017 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача штрафні санкції у загальному розмірі 729573,28 грн.

Дослідивши в судовому засіданні 24.04.2017 заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Як роз'яснено в п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»: ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

З урахуванням наведеного, суд розцінює заяву позивача про уточнення позовних вимог як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Частина 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві (абз. 1 п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18).

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Отже, новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 729573,28 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 24.04.2017 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в засідання господарського суду не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Згідно з п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.04.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.04.2016 між Філією «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Векстор» (постачальник) було укладено Договір поставки №183В-01-00616-01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі (п. 1.1 договору).

За умовами пунктів 1.2, 2.4 договору найменування продукції: частини залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу; кріплення та арматури і їхніх частин; механічне устаткування для керування рухом (запасні частини до тепловозів серії 2ТЕ116, 2М62, 2ТЕ10); дата виготовлення продукції: не раніше 01.01.2015.

Відповідно до п. 4.3 договору загальна сума даного договору складає: 10711818,00 грн., крім того ПДВ 20% - 2142363,60 грн., що разом становить 12854181,60 грн.

Згідно з пунктом 5.1. договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом та умовах СРТ (перевезення сплачено до...) пункт призначення - склад матеріальних ресурсів філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця», Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48 (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці несе замовник.

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі та з застосуванням факсимільного зв'язку. Після отримання рознарядки по факсу постачальник повинен протягом доби направити замовнику копію отриманої рознарядки з відміткою, що підтверджує її отримання, або іншим чином підтвердити її отримання, або іншим чином підтвердити її отримання.

Кожна партія продукції постачається протягом 40 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 5.2. договору).

Пунктом 5.3. договору сторони погодили, що датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції замовником на складі матеріальних ресурсів філії «ЦЗВ» ПАТ «Укрзалізниця», Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48, що підтверджується належно оформленою видатковою накладною, довіреністю або актом прийому-передачі.

Як передбачено в пунктах 6.1., 6.3. договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником протягом 40 календарних днів після дати поставки партії продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно з п. 5.2. та при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства. Остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується уповноваженими сторонами.

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання 31.12.2016, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою направленими на адресу постачальника та в частині оплати - до повного виконання (п. 13.7. договору).

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 662, ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до умов спірного договору, позивачем було направлено на адресу відповідача наступні рознарядки:

- №ЦЗВ-20/2801 від 15.06.2016 з наданням дозволу на постачання товару загальною вартістю 4462380,00 грн. з ПДВ;

- №ЦЗВ-20/3891 від 16.08.2016 з наданням дозволу на постачання товару загальною вартістю 1759680,00 грн. з ПДВ;

- №ЦЗВ-20/9270 від 14.09.2016 з наданням дозволу на постачання товару загальною вартістю 1442937,60 грн. з ПДВ.

Факт направлення рознарядок підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладення у цінний лист, списками поштових відправлень, фіскальними чеками та конвертами.

Як зазначалося вище, пунктом 5.2. договору сторони погодили, що кожна партія продукції постачається протягом 40 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 663 ЦК України та п. 5.2. договору, відповідач зобов'язаний був поставити товар:

- за рознарядкою №ЦЗВ-20/2801 від 15.06.2016 в строк до 26.08.2016;

- за рознарядкою №ЦЗВ-20/3891 від 16.08.2016 в строк до 26.09.2016;

- за рознарядкою №ЦЗВ-20/9270 від 14.09.2016 в строк до 25.10.2016.

Проте, у визначений п. 5.2. договору строк продукція відповідачем поставлена не була.

Так, за рознарядкою №ЦЗВ-20/2801 від 15.06.2016, в період з 02.08.2016 по 31.08.2016, відповідачем було відвантажено товар на суму 1759680,00 грн. та в період з 31.08.2016 по 10.10.2016 на суму 2702700,00 грн.

За рознарядкою №ЦЗВ-20/3891 від 16.08.2016 в період з 16.08.2016 по 30.08.2016, відповідачем було відвантажено товар на суму 1055808,00 грн. Решта товару на суму 703872,00 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю «Векстор» не поставлена.

Рознарядка №ЦЗВ-20/9270 від 14.09.2016 на суму 1442937,60 грн. не виконана відповідачем в повному обсязі.

Наведене підтверджується копіями видаткових накладних №7 від 02.08.2016, №11 від 15.08.2016, №15 від 30.08.2016, №21 від 10.10.2016, №25 від 21.11.2016, №28 від 01.12.2016, №30 від 14.12.2016, №32 від 22.12.2016; товарно-транспортних накладних №7 від 02.08.2016, №11 від 15.08.2016, №15 від 30.08.2016, №21 від 10.10.2016, №25 від 21.11.2016, №28 від 01.12.2016, №30 від 14.12.2016, №32 від 22.12.2016, які підписані представниками одержувача та постачальника та скріплені печатками підприємств.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Векстор» було порушено умови Договору поставки №183В-01-00616-01 від 18.04.2016.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 10.1. договору сторони погодили, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2. даного договору, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції.

За таких обставин, оскільки відповідач не виконав свій обов'язок, визначений п. 5.2. договору щодо поставки продукції, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 10.1. договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення штрафні санкції у розмірі 729573,28 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку, що він є невірним, оскільки ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» було допущено арифметичну помилку під час розрахунку штрафу за рознарядкою №ЦЗВ-20/2801 від 15.06.2016.

Так, за розрахунком суду з відповідача підлягає до стягнення 2146,81 грн пені та 727426,35 грн. штрафу, що загалом складає 729573,16 грн. штрафних санкцій, а в решті позовних вимог ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» належить відмовити.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення штрафні санкції.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат зі сплати судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 43, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Векстор» (04119, м. Київ, вулиця Якіра, будинок 10 А, ідентифікаційний код 38826370) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) штрафні санкції у розмірі 729573 (сімсот двадцять дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят три) грн. 16 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 10943 (десять тисяч дев'ятсот сорок три) грн. 60 коп.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.04.2017.

Суддя О.А. Грєхова