РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017Справа №910/744/17

За позовом Приватного виробничого підприємства "Вибір"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ"

про стягнення 159 286,00 грн.

Суддя: Ярмак О.М.

Представники сторін:

Від позивача: Крименченко С.В. представник за довіреністю;

Від відповідача: Сутужко О.В. представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне виробниче підприємство "Вибір" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ", в якому просить суд стягнути з відповідача 155 000,00 грн. заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за договором про поставку товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 р. порушено провадження у справі № 910/744/17 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.02.2017.

13.02.2017 через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

20.02.2017 позивачем подано додаткові пояснення по справі.

Ухвалою від 20.02.2017 судом продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 20.03.2017.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку з відстороненням судді ОСОБА_1 від посади, справу № 910/744/17 було передано для розгляду судді Ярмак О.М.

20.03.2017 через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові пояснення в яких повідомив про повне погашення основного боргу відповідачем.

Ухвалою від 20.03.2017 справу № 910/744/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.04.2017.

11.04.2017 через відділ діловодства суду відповідачем подано додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 11.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали,заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.10.2016 між Приватним виробничим підприємством «Вибір» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рантьє» (надалі - відповідач) укладений договір поставки № 05092016.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти лізін, треонін, метіонін та інші кормові добавки.

Згідно п.3.1.1 Договору, оплата 100% суми вказаної у відповідній накладній, протягом 14 календарних днів з дати поставки товару відповідної окремої партії товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, поставив продукцію на загальну суму 210 210,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

За твердженнями позивача у позовній заяві, відповідачем було частково погашено заборгованість за поставлений товар в загальному розмірі на 55 210,00 грн., решта суми у розмірі 155 000,00 грн. лишилась неоплаченою, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із згаданим позовом.

В ході розгляду справи з пояснень позивача судом встановлено, що відповідачем було оплачено всю суму боргу 155 000,00 грн., що підтверджується виписками банку.

Відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У зв'язку із викладеним, суд вважає за доцільне припинити провадження у справі в частині стягнення із відповідача 155 000,00 грн. основної заборгованості.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.3. договору, за порушення строків оплати за товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов'язання за кожний день прострочення.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, який не спростований належним чином відповідачем, останній за прострочення виконання своїх зобов'язань за Договором має сплатити 3 870,20 грн. пені, 415,80 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рантьє» (01004, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4А; ) на користь Приватного виробничого підприємства «Вибір» (40009, Сумська обл., місто Суми, Ковпаківський район, вул. Ярослава Мудрого, буд. 60/1, офіс 6; ) 3 870 (три тисячі вісімсот сімдесят) грн. 20 коп. пені, 415 (чотириста п'ятнадцять) грн. 80 коп. 3% річних та 2 389 (дві тисячі триста вісімдесят дев'ять) грн. 29 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 155 000,00 грн. провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.04.2017

Суддя Ярмак О.М.