РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа №903/1021/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Саврій В.А. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача ПАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" - Черьомухіна О.В. (довіреність №174/14 від 24.03.2017 р.)

відповідача Луцької міської ради - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду Волинської області від 27 лютого 2017 року у справі №903/1021/16 (суддя Філатова С.Т.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій",

Луцької міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" - Фізична особа-підприємець ОСОБА_6

про визнання договору оренди землі припиненим та зобов'язання до вчинення дій

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2017 року, рішенням господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 до ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій", Луцької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" - ФОП ОСОБА_6, про визнання припиненим Договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2005 року №289 в частині земельної ділянки площею 0,02 га, на якій розташований торговий павільйон площею 28,7 м2 по АДРЕСА_1 та про зобов'язання Луцької міської ради присвоїти кадастровий номер даній земельній ділянці площею 0,02 га і розглянути питання щодо надання в оренду цієї земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 на черговій сесії Луцької міської рад, яка відбудеться після вступу в законну силу рішення суду.

Позивач - ФОП ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити його позовні вимоги, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки господарський суд виклав обставин справи не у тій послідовності, що в позовних вимогах та не розділив описову і мотивувальну частини, виклавши всі обставини справи і висновки суду.

Крім того, вважає, що судом неповно з'ясовано обставини по справі, оскільки поза увагою залишився сам факт продовження чи припинення дії договору оренди, який і є предметом спору, а саме: в частині земельної ділянки розмірі 0,02 га, про що і позивався позивач з метою захисту свого права на земельну ділянку для обслуговування власного нерухомого майна (торгового павільйону по АДРЕСА_1)

Грубим процесуальним порушенням вважає залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог, ФОП ОСОБА_6, який не має відношення до даного спору та зареєстрований як підприємець в м. Ковелі.

ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки твердження позивача про те, що його нерухоме майно знаходиться по АДРЕСА_2 з 1998 року спростовується п.п.3,4 Договору оренди землі від 15 лютого 2005 року, згідно з яким на земельній ділянці знаходяться будівля, що належить на праві власності підприємству і жодних інших будівель на спірній земельній ділянці у 2005 році не було.

21 березня 2017 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 04 квітня 2017 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу і просить відмовити в її задоволенні, а рішення господарського суду Волинської області залишити без змін.

Представники іншого відповідача, позивача і третьої особи у судове засідання не з'явились, хоча і були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін, які не забезпечили явку своїх представників.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

28 грудня 2004 року, рішенням Луцької міської ради №21/15.3 "Про надання земельної ділянки на умовах оренди ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" для обслуговування автостанції на АДРЕСА_2" надано для користування земельну ділянку загальною площею 2,6225 га по АДРЕСА_2, на умовах оренди на 10 років для обслуговування автостанцій.

10 лютого 2005 року, на підставі даного рішення, яке є чинним, не скасованим і не оскарженим, між Луцькою міською радою, як орендодавцем, та ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799", було укладено Договір оренди землі, згідно якого останньому в платне користування для обслуговування автостанції була передана на 10 років земельна ділянка, з земель автомобільного транспорту, загальною площею 26 225 м2, що по АДРЕСА_2, разом з будівлями, які належать підприємству на праві власності для обслуговування автостанції. (т.1 а.с.105-107)

В цей же день, 10 лютого 2005 року, Луцька міська рада за актом прийому-передачі передала ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" зазначену земельну ділянку загальною площею 26 225 м2. (т.1 а.с.46)

15 жовтня 2012 року, постановою Рівненського апеляційного господарського суду, у справі №5004/612/12, залишеним буз змін постановою Вищого господарського суду України від 13 грудня 2012 року, було скасовано рішення господарського суду Волинської області від 06 серпня 2012 року в частині розірвання Договору оренди від 15 лютого 2005 року за №289 за позовом ФОП ОСОБА_7 до Луцької міської ради, ПрАТ "ВОПАС", управління Держкомзему у місті Луцьку про визнання припиненим та розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Луцькою міськрадою та ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" та внесення відповідного запису до Книги державної реєстрації договорів оренди і в цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. (т.1 а.с.126-132)

29 серпня 2013 року, між ОСОБА_7, як продавцем, та ОСОБА_4, як покупцем, було укладено нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу, згідно якого продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв у власність нерухоме майно - павільйон для торгівлі /А-1/, загальною площею 28,7 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1, і зобов'язався оплатити вартість цього майна. (т.1 а.с.8-9)

29 серпня 2013 року, було здійснено державну реєстрацію права власності на майно в Державному реєстрі прав на нерухоме майно з реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна №01.

Згідно технічного паспорта на об'єкт та технічного звіту по топографо-геодезичних роботах для виготовлення документації із землеустрою даний павільйон для торгівлі по АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 28,7 м2, був побудований у 1998 році. (т.1 а.с.10-14)

27 грудня 2016 року, ФОП ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій", Луцької міської ради про визнання припиненим Договору оренди земельної ділянки від 10 лютого 2005 року, в частині земельної ділянки площею 0,02 га, на якій розташований торговий павільйон площею 28,7 м2 по АДРЕСА_1 та про зобов'язання Луцьку міську раду присвоїти кадастровий номер даній земельній ділянці площею 0,02 га та розглянути питання надання в оренду цієї земельної ділянки йому на черговій сесії Луцької міської ради, яка відбудеться після вступу в законну силу рішення суду. (т.1 а.с.3-6)

27 лютого 2017 року, ухвалою господарського суду Волинської області було залучено ФОП ОСОБА_6 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні ПрАТ "ВОПАС".

27 лютого 2017 року, рішенням господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 до ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій", Луцької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" - ФОП ОСОБА_6, про визнання припиненим Договору оренди земельної ділянки №289 від 15 лютого 2005 року, в частині земельної ділянки площею 0,02 га, на якій розташований торговий павільйон площею 28,7 м2, що знаходиться у АДРЕСА_1, та про зобов'язання Луцької міської ради присвоїти кадастровий номер даній земельній ділянці площею 0,02 га і розглянути питання щодо надання в оренду цієї земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 на черговій сесії Луцької міської рад, яка відбудеться після вступу в законну силу рішення суду. (т.1 а.с.243-249)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

За приписами ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, або інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється у разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

На підставі ст. 16 ЦК України та згідно ст. 31 Закону України "Про оренду землі" позивач просить захистити порушене право на землю шляхом припинення правовідношення, а саме - припинення Договору оренди землі в частині площі земельної ділянки, яка стосується і є необхідною для обслуговування його нерухомого об'єкта - павільйону для торгівлі по АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 31 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", вимога про визнання оспорюваного правочину припиненим може бути заявлена як однією зі сторін договору, так і іншою особою, власником нерухомості, яка розташована на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2013 року, між ОСОБА_7, як продавцем, та ОСОБА_4, як покупцем, було укладено нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу, згідно якого продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв у власність нерухоме майно - павільйон для торгівлі /А-1/, загальною площею 28,7 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1, і зобов'язався оплатити вартість цього майна. (т.1 а.с.8-9)

Було здійснено державну реєстрацію права власності на вказане майно за позивачем, причому земельна ділянка на якій розташована нерухомість новому власнику майна не передавалась для його обслуговування.

Проте, 15 лютого 2005 року між Луцькою міськрадою та ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,6225 га з земель автомобільного транспорту, з цільовим використанням зазначеної земельної ділянки - для обслуговування автостанції. Підставою укладення договору оренди є рішення Луцької міськради №21/15.3 "Про надання земельної ділянки на умовах оренди ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799 для обслуговування автостанції на АДРЕСА_2" від 28 грудня 2014 року, яке на час придбання позивачем зазначеного павільйону було чинним, не скасованим і не оскарженим. А на час розгляду справи, ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799", вважаючи що Договір оренди пролонгований, не повернуло земельну ділянку Луцькій міськраді, продовжує користуватись даною земельною ділянкою, сплачуючи за її користування орендну плату.

Господарськими судами у справах №5004/36/12 та №5004/612/12 встановлено судами і те, що на земельній ділянці, якою користується ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій", розташований павільйон для торгівлі загальною площею 27 кв.м., який належить позивачу на праві власності.

За приписами ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, Вищий господарський суд України у справі №5004/36/12, залишаючи без змін постанову Рівненського апеляційного суду від 15 травня 2012 року, якою було скасовано рішення Господарського суду Волинської області від 06 березня 2012 року за позовом підприємця ОСОБА_7 (попереднього власника павільону), ОСОБА_8 до Луцької міськради, ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про визнання частково недійсним Договору оренди земельної ділянки №289 від 15 лютого 2005 року, в частині визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки укладеного між Луцькою міською радою та ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договорів оренди від 15 лютого 2005 року за №289 та відмовлено в цій частині позову, у своїй постанові зазначив, що на час укладення спірного Договору оренди в 2005 році у позивачів ще не виникало права власності на об'єкти, розташовані на цій земельній ділянці. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно ОСОБА_7 виникло 31 травня 2007 року, з моменту набрання законної сили рішення господарського суду Волинської області у справі №01/21-93 про визнання договору дійсним. 13 листопада 2007 року ним було зареєстровано право власності на цей об'єкт нерухомості і, таким чином, спірний Договір оренди від 15 лютого 2005 року не порушував права та інтереси позивачів у земельних відносинах.

Крім того, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 13 грудня 2012 року, по справі №5004/612/12, залишаючи без змін постанову Рівненського апеляційного суду від 15 жовтня 2012 року, якою було скасовано рішення Господарського суду Волинської області від 06 серпня 2012 року в частині розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Луцькою міською радою та ВАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799" та відмовлено в цій частині позову, вказав, що апеляційний суд, установивши, що позивач не є стороною договору, дійшов правомірного висновку, що згідно з приписами ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З правового аналізу вказаних норм вбачається, що у зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості відбувається перехід прав до набувача тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу. Проте, під час розгляду справи позивачем не доведено того, що під набутим об'єктом нерухомого майна попередньому власнику належала відповідна земельна ділянка на праві власності або ж на праві користування. Установлено апеляційним судом і те, що на момент державної реєстрації права власності на спірний павільйон, земельна ділянка вже перебувала у користуванні ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" із визначеним її цільовим використанням - обслуговування автостанції на підставі договору оренди.

Позивачем не надано належних доказів того, що під набутим об'єктом нерухомого майна попередньому власнику належала відповідна земельна ділянка на праві власності або ж на праві користування.

А посилання позивача, як на підставу обґрунтування позову, що з урахуванням ст. З77 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, факт набуття права власності на будівлю, споруду є автоматичним набуттям права власності або користування на земельну ділянку, що знаходиться під такими об'єктами, є необґрунтованим та безпідставним, так як на момент державної реєстрації права власності на павільйон (31 листопада 2007 року, номер запису 750 в книзі: 18, що засвідчується витягом №16641006) земельна ділянка вже перебувала у користуванні ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" і відноситься до земель транспорту.

Стаття ст. 20 Земельного кодексу України закріплює положення про те, що визначення та зміна належності земельної ділянки до певної категорії земель є прерогативою органів суспільної влади - органів державного самоврядування, які наділені повноваженнями визначення та зміни цільового призначення земель. Громадяни та юридичні особи, а також органи влади, які не наділені зазначеними повноваженнями, не мають права змінювати приналежність земельної ділянки до певної категорії земель. Крім цього, всі суб'єкти права власності та права користування земельними ділянками, у тому числі й органи, які мають право встановлювати та змінювати категорію земель, зобов'язані забезпечити використання земельних ділянок відповідно до визначеного в установленому порядку їх цільового призначення. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Земельна ділянка має використовуватись виключно відповідно до її цільового призначення.

Доказів зміни цільового призначення земельної ділянки суду не надано, а приписами ст. 377 ЦК України, на яку послався позивач, передбачає перехід права користування на земельній ділянці без зміни її цільового призначення.

Крім того, необхідною умовою укладання договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки.

Зважаючи на безпідставність вимоги про припинення Договору оренди земельної ділянки №289 від 15 лютого 2005 року в частині земельної ділянки площею 0,02 га, не підлягають до задоволення і похідні вимоги про зобов'язання Луцької міської ради присвоїти кадастровий номер земельній ділянці площею 0,02 га по АДРЕСА_1 та розглянути питання надання в оренду цієї земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 на черговій сесії Луцької міської ради, яка відбудеться після вступу в законну силу рішення суду по даній справі.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що під набутим об'єктом нерухомого майна - павільйоном для торгівлі, загальною площею 28,7 м2, попередньому власнику не належала відповідна земельна ділянка на праві власності або ж на праві користування і набуття права власності на придбану будівлю не є автоматичним набуттям права власності або користування на земельну ділянку, що знаходиться під такими об'єктами, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 про визнання припиненим Договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2005 року №289 в частині земельної ділянки площею 0,02 га, на якій розташований торговий павільйон площею 28,7 м2 по АДРЕСА_1 та про зобов'язання Луцької міської ради присвоїти кадастровий номер даній земельній ділянці площею 0,02 га і розглянути питання щодо надання в оренду цієї земельної ділянки ФОП ОСОБА_4 на черговій сесії Луцької міської рад, яка відбудеться після вступу в законну силу рішення суду є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Інші заперечення позивача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 27.02.17 р. у справі №903/1021/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/1021/16 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.