ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"26" квітня 2017 р.Справа № 916/1979/13

Господарський суд Одеської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Смелянець Г.Є., судді Д`яченко Т.Г., Рога Н.В

при секретарі судового засідання Воровіній Т.О.

розглянувши справу №916/1979/13
за позовом Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України

до відповідача Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Кабінет Міністрів України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 2. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , 3. Медичний реабілітаційний центр Національної гвардії МВС України „Тополя, 4. Товариство з обмеженою відповідальністю „3Т

про визнання недійсними рішень,

за участю представників:
від прокуратури: Свентицький І.С. за посвідченням № 035494 від 07.09.2015р.

від позивача (ГУ Нацгвардії України): Дуйловський О.А. за довіреністю № 27/34-582 від 20.12.2016р.

від позивача (МВС України): Дуйловський О.А. за довіреністю № 71/2015 від 16.07.2015р.

від відповідача: Коломієць І.В. за довіреністю №91/01-27 від 05.04.2017р.

від третьої особи (КМУ): Ківало Л.В. за довіреністю № 03-35/1702 від 22.02.2017р.

від третьої особи (МРЦ ВВ МВС України „Тополя): Косих Л.О. за довіреністю № 1/28 від 20.01.2017р.

від третьої особи (ТОВ „3Т): Зінін А.В. за довіреністю б/н від 28.07.2015р.

від третьої особи (ФОП ОСОБА_1 ): не з`явився

Суть спору: Білгород-Дністровський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України звернувся з позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 2) Медичного реабілітаційного центру внутрішніх військ МВС України „Тополя 3) Товариства з обмеженою відповідальністю „3 Т, в якому просив господарський суд Одеської області визнати недійсними: рішення Затоківської селищної ради від 09.03.2004р. №930 „Про розгляд листа суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 , рішення Затоківської селищної ради від 30.12.2004р. №1312 „Про надання земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 у довгострокову оренду для будівництва, експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу, рішення Затоківської селищної ради від 18.11.2005р. №1749 „Про надання земельної ділянки медичному реабілітаційному центру внутрішніх військ МВС України „Тополя у постійне користування для експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу. Зазначеними рішеннями, зокрема, надано згоду суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки у довгострокову оренду, затверджено проект відведення земельної ділянки, надано зазначену земельну ділянки у довгострокову оренду, а також передано у постійне користування Медичному реабілітаційному центру ВВ МВС України „Тополя іншу земельну ділянку у постійне користування. При цьому, прокурор вважає, що надана в оренду ФОП КондратенкоО.В. земельна ділянка площею 1,2 га є складовою земельної ділянки площею 3,8га, яку Головному управлінню внутрішніх військ УРСР надано у постійне користування згідно Державного акту Б №054792.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.10.2015р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.01.2016р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2016р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.01.2016р. та рішення господарського суду Одеської області від 05.10.2015рр. скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, згідно з вказівками, які містяться у постанові ВГСУ від 13.07.2016р. та які в силу вимог ч.1 ст.111-12 ГПК України є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, судами не встановлено, чи у попередника позивача -2 припинилося право користування земельною ділянкою. Також суд мав визначитись коли саме у позивачів виникло право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд і в залежності від цього визначитись чи сплив строк позовної давності. При цьому судами обох інстанцій не досліджено компетенцію кожного із позивачів щодо права на спірну земельну ділянку у спірних правовідносинах. Вказана обставина є важливою при вирішенні питання для обрахування перебігу строку позовної давності.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Мостепаненко Ю.І. з 13.02.2017р., розпорядженням керівника апарату від 13.02.2017р. № 144 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 916/1979/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Смелянець Г.Є., судді Д`яченко Т.Г., Рога Н.В.

Ухвалою суду від 16.02.2017р. справу прийнято до колегіального розгляду у складі суддів: головуючий суддя Смелянець Г.Є., суддя Д`яченко Т.Г., суддя Рога Н.В.

У заяві про уточнення позовних вимог від 21.03.2017р. за вх.№6580/17, яка за своєю правовою суттю є заявою про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення Затоківської селищної ради від 09.03.2004р. №930 „Про розгляд листа суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 та яка прийнята судом до розгляду, Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради від 30.12.2004р. №1312 „Про надання земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 у довгострокову оренду для будівництва, експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу та визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради від 18.11.2005р. №1749 „Про надання земельної ділянки Медичному реабілітаційному центру внутрішніх військ МВС „України „Тополя у постійне користування для експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу, з посиланням при цьому на те, що внаслідок прийняття Затоківською селищною радою рішень було порушено право державної власності на вказану земельну ділянку, яка відноситься до земель оборони, що свідчить державний акт серії Б №054792 про право постійного користування земельною ділянкою площею 3,8 га, що знаходяться за адресою: Одеська обл., смт. Затока, Білгород-Дністровського р-ну.

Позивач (ГУ Нацгвардії України) підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на те, що за договором купівлі-продажу від 01.03.2004р. було відчужено лише об`єкт незавершеного будівництва без земельної ділянки, припинення права користування спірною земельною ділянкою не відбувалось.

Позивач (МВС України) підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на відсутність погодження відчуження спірної земельної ділянки з МВС України та КМУ.

Третя особа (Кабінет Міністрів України) підтримала позов в повному обсязі, з посиланням при цьому на те, що земельна ділянка загальною площею 3,8 га, стосовно якої відповідачем прийняті оскаржувані рішення, відноситься до земель оборони, є державною власністю, розпорядження якою здійснює КМУ.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що позивачами було відомо про факт відведення ФОП ОСОБА_1 спірної земельної ділянки ще з 2005 року, отже наразі прокурором пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Також відповідач надав до суду довідку Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.04.2017р. №256/124-17, яка надана після розгляду листа Затоківської селищної ради №127/01-27 від 18.04.2017р. щодо надання інформації стосовно належності земельної ділянки, та згідно з якою згідно Звіту про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачам, угіддями та видами економічної діяльності станом на 01.01.2004р. (форома 6-ЗЕМ), міськрайонне управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повідомляє, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , належить до земель Затоківської селищної ради та враховувалися як землі рекреаційного призначення (рядок 86).

Третя особа (ТОВ „3Т) заперечила проти позову з підстав пропуску прокурором строку позовної давності, при цьому посилаючись на те, спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, про що свідчить також зазначення в Державному акті Б№054792 від 1988 року про те, що земельна ділянка площею 3,8 га надавалась ГУ ВВ УРСР для будівництва закладу відпочинку

Ухвалою від 12.04.2017р. строк вирішення спору у даній справі продовжений господарським судом на 15 днів у зв`язку із задоволенням відповідного клопотання відповідача.

Третя особа (ФОП ОСОБА_1 ) у судові засідання не з`явилась, про причини свого нез`явлення суд не повідомила.

При цьому, ухвала суду про прийняття справи до провадження від 16.02.2017р., ухвала суду про призначення судового засідання від 22.03.2017р., про відкладення розгляду справи від 31.03.2017р., ухвала суду про продовження строку розгляду справи від 12.04.2017р., які надіслані третій особі на адресу, що зазначена у позові та у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернуті до суду органами зв`язку з повідомленням "за закінченням терміну зберігання". Тому, із врахуванням роз`яснень, що містяться у пп.3.9.1. п.3.9. постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю третьої особи (ФОП ОСОБА_1 ) у судових засіданнях.

На підставі ст.85 ГПК України у судовому засіданні за участю представників прокуратури, сторін та третіх осіб оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників прокуратури, сторін та третіх осіб, суд встановив:
У 1988 році виконкомом Білгород-Дністровської райради видано державний акт на право постійного користування землею серії Б№054792, згідно з яким Головному управлінню внутрішніх військ СРСР надано в безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку площею 3,8 га для будівництва установи відпочинку (а.с. 32-34 т.1).

Постановою Верховної ради України від 24.08.1991р. №1431 всі військові формування, дислоковані на території республіки підпорядковані Верховній Раді України та утворено Міністерство оборони України.

04.11.1991р. введений в дію Закон України „Про національну гвардію України від 04.11.1991р. №1774- ХІІ згідно з яким Національна гвардія України є державний озброєний орган, створений на базі внутрішніх військ, покликаний захищати суверенітет України, її територіальну цілісність, а також життя та особисту гідність громадян, їх конституційні права їх конституційні права і свободи від злочинних посягань та інших антигромадських дій. У ч.1 ст.3 цього Закону встановлено, що Національна гвардія з урахуванням її службового призначення організаційно складається із з`єднань, військових частин, підрозділів, установ, військових навчальних закладів та учбових частин.

На підставі Закону України „Про розформування Національної гвардії України від 11.01.2000р. №1363-ХІV, який набрав чинності 01.02.2000р. Закон України „Про національну гвардію України від 04.11.1991р. №1774- ХІІ втратив чинність.

22.04.1992р. введений в дію Закон України „Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України від 26.03.1992р. №2235-ХІІ, із відповідними змінами, згідно з яким внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України (далі - внутрішні війська) входять до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначені для охорони та оборони важливих державних об`єктів, перелік яких установлюється Кабінетом Міністрів України, а також для участі в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю.

16.03.2014р. набрав чинність Закон України „Про Національну гвардію України від 13.03.2014р. №876-VІІ, на підставі якого Закон України „Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України від 26.03.1992р. №2235-ХІІ втратив чинність.

При цьому згідно у п.3 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про Національну гвардію України від 13.03.2014р. №876-VІІ установлено, що Головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України. При цьому акти на право постійного користування земельними ділянками та свідоцтва про право власності на нерухоме майно не потребують переоформлення.

На підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.05.2014р. №445 „Про реорганізацію внутрішніх військ України Головне управління внутрішніх військ МВС України, державну реєстрацію якого проведено 05.01.1992р., припинено шляхом перетворення у Головне управління національної гвардії України, про що 31.07.2014р. внесено відповідний запис у ЄДР.

Також на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.05.2014р. №445 „Про реорганізацію внутрішніх військ України Медичний реабілітаційний центр „Тополя внутрішніх військ МВС України припинено шляхом перетворення у Медичний реабілітаційний центр „Тополя Національної гвардії України, про що 19.04.2016р. внесено відповідний запис у ЄДР.

При цьому, державну реєстрацію Медичного реабілітаційного центру внутрішніх військ МВС України „Тополя проведено на підставі наказу Командуючого внутрішніми військами Міністерства внутрішніх справ України від 27.08.2003р. №325, яким затверджений Статут Медичного реабілітаційного центру внутрішніх військ МВС України „Тополя (військова частина 2266), в якому встановлено, що Медичний реабілітаційний центр внутрішніх військ МВС України „Тополя підпорядкований Головному управлінню внутрішніх військ МВС України, а також встановлено, що Медичний реабілітаційний центр внутрішніх військ МВС України „Тополя є правонаступником туристичної бази внутрішніх військ МВС СРСР „Тополя.

10.06.2003р. між Головним управлінням внутрішніх військ МВС України (Комітент) та Державною компанією Укрспецекспорт (Комісіонер) укладено договір про порядок реалізації військового майна (договір комісії) №3/21/1-25Д, згідно з яким з урахуванням додаткової угоди від 26.02.2004р. №1 до договору, Комісіонер взяв на себе зобов`язання за комісійну винагороду вчинити в інтересах Комітента і за рахунок останнього від свого імені угоду з третьою особою (Покупець) реалізації нерухомого військового майна, а саме незавершеного будівництва спального корпусу з їдальнею бази відпочинку Тополя, яке знаходиться за адресою: с. Затока, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Ціна реалізації 998750,00 грн. (а.с. 22-26 т.1).

Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2003р. №818 Медичному реабілітаційному центру внутрішніх військ МВС України „Тополя надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 3,8 га, яка використовується для експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу в Лиманському районі смт. Затока та запропоновано в термін до 01.06.2004р. надати матеріали проекту відведення земельної ділянки площею 3,8 га, яка використовується для експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу в Лиманському курортному районі смт. Затока в селищну раду на розгляд.

Листом від 26.02.2004р. №3/23-598 Головне управління внутрішніх військ МВС України в особі командувача внутрішніх військ МВС України надало згоду на реалізацію відповідно до договору комісії від 10.06.2003р. 3/21/1-25Д об`єкту незавершеного будівництва спального корпусу з їдальнею бази відпочинку Тополя (а.с. 180 т.1).

01.03.2004р. між ДК „Укрспецекспорт (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі продажу незавершеного будівництва бази відпочинку Тополя, що знаходиться в смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області та розташовано на земельній ділянці площею 1,2 га. Договір посвідчений нотаріально цією ж датою та зареєстровано в реєстрі за №177 (а.с. 29-31 т.1).

Рішенням Затоківської селищної ради від 09.03.2004р. №930 СПД ОСОБА_1 надано згоду на складання проекту відведення земельної ділянки площею 1,2 га для будівництва оздоровчого закладу в Лиманському курортному районі смт. Затока у довгострокову оренду терміном на 25 років та запропоновано в термін до 01.10.2004р. надати матеріали відведення земельної ділянки.

За актом прийому-передачі від 06.04.2004р. об`єкт незавершеного будівництва спального корпусу з їдальнею бази відпочинку Тополя передано ОСОБА_1 . Акт підписаний начальником Головного управління внутрішніх військ МВС України, заступником генерального директора ДК Укрспецекспорт, ОСОБА_1 (а.с. 27 т.1).

Рішенням Затоківської селищної ради від 30.12.2004р. №1312 затверджений проект відведення земельної ділянки площею 1,2 га для будівництва, експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу у Лиманському курортному районі смт. Затока у довгострокову оренду терміном на 25 років; надано СПД ОСОБА_1 у довгострокову оренду терміном на 25 років вказану земельну ділянку (а.с. 42 т.1).

18.05.2005р. між Затоківською селищною радою (Орендодавець) та СПД фізичною особою ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,2 га для будівництва та обслуговування оздоровчого закладу строком на 25 років. На земельній ділянці розташований незакінчений будівництвом оздоровчий заклад. Договір нотаріально посвідчений цією ж датою та зареєстрований в реєстрі за №309 (а.с. 127-129 т.4).

Рішенням Затоківської селищної ради №1749 від 18.11.2005р. затверджений проект відведення земельної ділянки площею 2,455 га Медичному реабілітаційному центру внутрішніх військ МВС України „Тополя для експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу розташованого у Лиманському районі смт. Затока у постійне користування.

На підставі цього рішення Медичному реабілітаційному центру внутрішніх військ МВС України „Тополя виданий Державний акт серії ЯЯ №205681 на право постійного користування земельною ділянкою площею 2,455 га, яка розташована у АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу.

Окрім того, судом встановлено, що 08.06.2007р. між ОСОБА_1 (Продавець) та ТОВ „Російський чай (Покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким останній купив базу відпочинку „Тополя (незавершене будівництво), що знаходиться в АДРЕСА_1 , що в цілому складається з зазначеної на схематичному платі під літ. А будівлі незавершеного будівництва готовністю 49 %, розташованої на земельній ділянці площею 12000 кв.м. Всі права та обов`язки по завершенню будівництва бази відпочинку та здачі її в експлуатацію переходять до Покупця ТОВ Російський чай. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 08.06.2007р. за №4109399. Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ 3Т від 31.08.2007р. вирішено створити ТОВ 3Т шляхом виділу з ТОВ Російський чай, передати до Статутного капіталу ТОВ 3Т базу відпочинку Тополя. Того ж дня ТОВ Російський чай та ТОВ 3Т підписали акт прийому-передачі майна. Ці факти встановлені рішенням господарського суду Одеської області від 22.11.2007р. №30/294-07-8241 за позовом ТОВ 3Т до ТОВ Російський чай про визнання права власності, яким за ТОВ 3Т визнано право власності на базу відпочинку Тополя (а.с. 50-51 т.4).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24.06.2010р. у справі №2-3926 за позовом ОСОБА_1 до Затоківської селищної ради, третя особа ТОВ 3Т про зобов`язання вчинити певні дії та за позовом ТОВ 3Т до Затоківської селищної ради, треті особи Відділ земельних ресурсів у м. Білгород-Дністровському, ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певній дії, зокрема замінено у договорі оренди земельної ділянки від 18.05.2005р. ФОП ОСОБА_1 на ТОВ 3Т, зобов`язано Відділ земельних ресурсів у м. Білгород-Дністровський зареєструвати заміну сторони у договорі оренди землі від 18.05.2005р. (а.с. 114-115 т.1).

28.02.2011р. між Затоківською селищною радою (Орендодавець) та СПД фізичною особою ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір про розірвання договору оренди від 18.05.2005р., який посвідчено нотаріально того ж дня (28.02.2011р.) та зареєстрований в реєстрі за №329 (а.с. 126 т.4).

13.09.2012р. на підставі рішення Затоківської селищної ради від 06.10.2011р. №545 між Затоківською селищною радою (Орендодавець) та ТОВ ЗТ (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,1995 га (кадастровий номер :02:012:0037) для будівництва та обслуговування оздоровчого закладу за адресою: АДРЕСА_1 строком на 25 років. Категорія зазначеної земельної ділянки землі рекреаційного призначення. На земельній ділянці розташована база відпочинку Тополя (незавершене будівництво). Договір посвідчений нотаріально та зареєстрований у відділі Держземагентства у м. Білгороді-Дністровському Одеської області 01.10.2012р. за №00108 (а.с. 9-14 т.2, 118-119 т.4).

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних мотивів.
Як вище встановлено господарським судом, рішення від 30.12.2004р. №1312, яким затверджений проект відведення земельної ділянки площею 1,2 га для будівництва, експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу у Лиманському курортному районі смт. Затока у довгострокову оренду терміном на 25 років та СПД ОСОБА_1 надано у довгострокову оренду терміном на 25 років вказану земельну ділянку, прийнято Затоківською селищною радою внаслідок набуття СПД ОСОБА_1 права власності на незавершене будівництво бази відпочинку Тополя, що знаходиться в смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області та розташовано на земельній ділянці площею 1,2 га на підставі договору купівлі-продажу, який укладений 01.03.2004р. між ДК „Укрспецекспорт (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець).

При цьому, ДК „Укрспецекспорт (продавець) діяло в інтересах Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, у безстроковому та безоплатному користуванні якого, на момент відчуження незавершеного будівництва бази відпочинку Тополя, знаходилися земельна ділянка загальною площею 3,8 га згідно державного акту на право постійного користування землею.

Відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України, що набув чинності з 01.01.2002р., із відповідними змінами на момент відчуження незавершеного будівництва, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У ст. 19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 50 Земельного кодексу України, що набув чинності з 01.01.2002р. до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 77 Земельного кодексу України, що набув чинності з 01.01.2002р. землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003р. №1345-ІV землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових об`єднань, з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

У ст.9 цього Закону встановлено, що КМУ встановлює порядок надання Збройним Силам України, іншим військовим формуванням у користування державного майна, в тому числі земельних (водних) ділянок, інших природних, енергетичних ресурсів, фондів, майна і послуг, використання повітряного і водного простору, морських і річкових портів, аеропортів та аеродромів (посадочних майданчиків), засобів зв`язку і радіочастотного ресурсу, комунікацій, інших об`єктів інфраструктури держави, навігаційної, топогеодезичної, метеорологічної, гідрографічної та іншої інформації, ведення геодезичних і картографічних робіт, необхідних для належного виконання покладених на ці органи функцій та завдань, як на платній, так і безоплатній основі, у грошовій та інших формах розрахунків.

З огляду на вищевикладене, а також виходячи з того, що земельна ділянка загальною площею 3,8 га, на якій був розташований об`єкт відчуження за договором купівлі-продажу від 01.02.2004р., перебувала у безстроковому і безоплатному користуванні Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, правонаступником якого є Головне управління національної гвардії України, господарський суд дійшов висновку про те, що вказана земельна ділянка відноситься до земель оборони та є державною власністю, розпорядження якою здійснює Кабінет Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.2.8. постанови пленуму ВГСУ від 17.05.2011р. №6 перелік підстав для припинення права постійного користування, наведений у ст.141 ЗК України є вичерпний і не підлягає розширеному тлумаченню.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви

землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Таким чином із положень наведеного законодавства вбачається, що розпоряджатись земельною ділянкою щодо передачі її іншій особі, наданою у постійне користування попереднику позивача-2, можливо лише після припинення права такого користування останнім у встановленому порядку.

Між тим, як встановлено господарським судом, Головне управління внутрішніх військ МВС України, правонаступником якого є Головне управління Національної гвардії України, ані на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.03.2004р., ані на момент прийняття оспорюваного рішення Затоківської селищної ради від 30.12.2004р. не було надано заяви до власника земельної ділянки в особі КМУ про добровільну відмову від землекористування спірною земельною ділянкою. Поряд з цим, Кабінетом Міністрів України також не приймалося рішень щодо припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою.

При цьому об`єктом відчуження за договором купівлі-продажу від 01.03.2004р. було лише незавершеного будівництва бази відпочинку Тополя, що знаходиться в смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області та розташовано на земельній ділянці площею 1,2 га. Жодних відомостей про відчуження за чим договором земельної ділянці площею 1,2 га даний договір не містить.

Отже, господарський суд зазначає, що відчуження об`єктів нерухомого майна в період з 01.01.2002р. до 20.06.2007р. (під час дії ст.120 ЗК України в редакції від 25.10.2001р.) не тягнуло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями і спорудами. В таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст.120 ЗК України 2001р. на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч.1). Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди (ч.2).

Згідно із частиною першою статті 21 цього Кодексу суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 155 Земельного кодексу України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси окремих осіб, він може бути визнаний незаконним та скасований у судовому порядку.

Відповідно до за п.44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997р. №483, відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 Земельного кодексу України.

Проте, приймаючи оскаржувані розпорядження відповідачем не враховано приписи ст.ст. 116, 142 ЗК України та п.44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997р. №483, відповідно до яких існує певний, передбачений законодавством порядок припинення права постійного користування землями оборони у зв`язку із добровільною відмовою від них землекористувача.

Вказаний порядок передбачає добровільну відмову землекористувача, адресовану власнику земельної ділянки та прийняття рішення власником земельної ділянки про припинення права постійного користування. Отже, саме з моментом прийняття рішення власником земельної ділянки закон пов`язує момент припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Докази надання згоди на відчуження спірної земельної ділянки загальною площею 1,2 га в матеріалах справи відсутні та до суду не надано.

З огляду на вищевикладене, а також виходячи з того, що рішенням Затоківської селищної ради від 30.12.2004р. №1312 та від 08.11.2005р. №1749 фактично порушено права державної власності на земельну ділянку загальною площею 3,8 га, розташовану у Лиманському районі смт. Затока, господарський дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування цих рішень.

Щодо посилань відповідача на довідку Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.04.2017р. №256/124-17, яка надана після розгляду листа Затоківської селищної ради №127/01-27 від 18.04.2017р. щодо надання інформації стосовно належності земельної ділянки, та згідно з якою згідно Звіту про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачам, угіддями та видами економічної діяльності станом на 01.01.2004р. (форома 6-ЗЕМ), міськрайонне управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області повідомляє, що земельна ділянка за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, належить до земель Затоківської селищної ради та враховувалися як землі рекреаційного призначення (рядок 86), слід зазначити наступне.

У державному акті 1988 року на право постійного користування землею серії Б№054792 вказано, що Головному управлінню внутрішніх військ СРСР надано в безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку площею 3,8 га для будівництва установи відпочинку.

При цьому, Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970р., чинний на момент видачі державного акту 1988 року на право постійного користування землею серії Б№054792, взагалі не містив поняття категорії земель оборони.

Статтею 4 Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970р. встановлено, що вся земля в Українській РСР входить до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складається з: 1) земель сільськогосподарського призначення, наданих у користування колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам для сільськогосподарських цілей; 2) земель населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) земель промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення; 4) земель державного лісового фонду; 5) земель державного водного фонду; 6) земель державного запасу.

Отже вказання у державному акті на постійне користування землею про її призначення - для будівництва установи відпочинку, та в подальшому віднесення її до земель рекреаційного призначення, не спростовує належність спірної земельної ділянки загальною площею 1,2 га - до земель оборони. Тим більш, що положення ЗК України не місять заборони подвійного визначення категорії земельної ділянки.

Окрім того, господарський суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ч.1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з доводами відповідача відповідні рішення, які є предметом оскарження у даній справі, прийняті Затоківською селищною радою у 2004 році та 2005 році відповідно, а тому саме з цієї дати позивачам могло бути відомо про порушення їх прав або про особу, яка їх порушила.

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, у редакції, що була чинною, як станом на 30.12.2004р., так і станом на 18.11.2005р., тобто на момент прийняття Затоковською селищною радою відповідних рішень, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

15.01.2012р. набрав чинності закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011р. №4176-VІ, яким пункт 4 частини першої статті 268 виключено та п.3 ч.5 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Поряд з цим, позов про визнання незаконними відповідних рішень Затоківської селищної ради поданий до суду 22.07.2013р., про що свідчить відповідний штамп спецзв`язку на поштовому конверті, в якому до суду надійшов позов.

За таких обставин, строк позовної давності на звернення до суду про захист порушеного права власності прийнятими Затоківською селищною радою рішеннями від 30.12.2004р. №1312 та від 08.11.2005р. №1749 не є пропущеним, а тому підстави для застосування позовної давності згідно із заявою відповідача у суду відсутні.

На підставі ст.44,49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:
1. Позов Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради від 30.12.2004р. №1312 „Про надання земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 у довгострокову оренду для будівництва, експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради від 18.11.2005р. №1749 „Про надання земельної ділянки медичному реабілітаційному центру внутрішніх військ МВС України „Тополя у постійне користування для експлуатації та обслуговування оздоровчого закладу.

4. Стягнути з Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, см. Затока, вул. Приморська, 21, ) до Державного бюджету України (ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, , ГУ ДКСУ у м. Києві, р/р 0001, МФО 820019, КБК 22030106) 2436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 26.04.2017р.

Головуючий Г.Є. Смелянець

Суддя Н.В. Рога

Суддя Т.Г. Д`яченко