ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2017 р. Справа № 911/608/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна

до товариства з обмеженою відповідальністю ВП Скіф

про стягнення 1 324 297,24 грн.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_2, предст. за дов. від 28.08.2016 № 28/08/2;

відповідач не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна (позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю ВП Скіф (відповідач) про стягнення 1 324 297,24 грн., які складаються з 1 131 564, 59 грн. основного боргу, 119 658, 80 грн. пені, 15 453, 34 грн. 3% річних та 57 620, 51 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що згідно укладеного між сторонами Договору надання послуг № 05/1602 від 01.01.2016 та актів здачі прийняття робіт, позивач виконав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 1 180 421, 48 грн. Проте, зважаючи на те, що надані послуги оплачені в повному обсязі не були, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості, а також нарахованих фінансових та штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.03.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 03.04.2017.

Ухвалою суду від 03.04.2017 розгляд справи було відкладено на 21.04.2017, у звязку з неявкою представника відповідача та його письмовим клопотанням про відкладення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судове засідання 21.04.2017 представник відповідача вдруге не зявився, про причини неявки суд не повідомив та відзиву на позов не подав.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція також викладена в п.п. 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на те, що відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про наступний розгляд справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення за № 08 0 від 11.04.2017, з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також строків розгляду спору встановлених ст. 69 ГПК України, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

21.04.2017 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01 січня 2016 року між ТОВ «ОСОБА_1 Україна» та ТОВ «ВП «СКІФ» було укладено договір поставки №05/1601 (Договір поставки), відповідно до умов якого позивач замовляє, а відповідач постачає позивачу в зазначену ним торгову точку та/або на склад позивача продукцію.

01 січня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю ВП Скіф (замовник) було укладено договір надання послуг № 05/1602 (Договір послуг), відповідно до умов якого замовник замовляє, а виконавець надає замовнику послуги з просування продукції, передбаченої Договором поставки з метою збільшення її продажу кінцевим споживачам, а замовник зобовязується прийняти та сплатити такі послуги у строк та на умовах передбачених Договором послуг.

Згідно п. 2.1 Договору, загальна вартість складається із вартості послуг та вартості додаткових послуг, що надаються виконавцем протягом усього строку дії Договору.

У відповідності до п. 2.3 Договору надання послуг, приймання всіх чи частини наданих послуг здійснюється сторонами не частіше одного разу на три місяці на підставі акту приймання-передачі послуг. Замовник зобовязується підписати та передати виконавцю акт протягом 10 робочих днів після направлення акту виконавцем.

Вартість послуг вираховується виходячи з розрахунків обігу товарів, тобто загальної кількості товару, поставленого виконавцю за відповідний звітний період з дати першої поставки звітного періоду до останнього дня звітного періоду. Загальна кількість поставленого товару підраховується виконавцем протягом першого місяця періоду, наступного за звітним, на підставі видаткових накладних на поставлений замовником товар. (п.2.5 Договору).

09 березня 2016 року сторонами було внесено зміни до Договору надання послуг шляхом підписання додаткової угоди, якою було змінено строки та порядок оплати послуг, наданих на виконання Договору послуг.

Так, у відповідності до п. 2.6 Додаткової угоди сторони визначили, що вартість послуг сплачується у розмірі, визначеному на підставі п. 2.1, 2.2, 2.9 цього Договору, протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами акту.

Як зазначив позивач, на виконання умов Договору № 05/1602, виконавцем протягом 2016 року було надано замовнику послуг на загальну суму 1 180 421,48 грн., що підтверджується підписаними між сторонами та скріпленими печатками підприємств наступними актами здачі-приймання робіт (наданих послуг): №2823 від 26 квітня 2016 року на суму 331 856,89 грн. в тому числі ПДВ; №2922 від 17 червня 2016 року на суму 188 212,90 грн. в тому числі ПДВ; №3108 від 26 липня 2016 року на суму 101 573,62 грн. в тому числі ПДВ; №3551 від 26 жовтня 2016 року на суму 275976,64 грн. в тому числі ПДВ; №3692 від 11 січня 2017 року на суму 282 801,43 грн. в тому числі ПДВ.

Разом з тим, як зазначив позивач, відповідач не оплатив надані позивачем послуги, у звязку з чим останній був змушений звернутись з позовом до суду.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із статтею 252 Цивільного кодексу України, термін (строк) визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (частина третя статті 254 ЦК України).

Так, з урахуванням укладених та підписаних між сторонами актів, на підставі п. 2.6 Додаткової угоди, відповідач мав оплатити позивачу вартість наданих послуг в наступні строки: згідно акту №2823 від 26 квітня 2016 року до 13.05.2016 (включно); згідно акту №2922 від 17 червня 2016 до 05.07.2016 (включно); згідно акту №3108 від 26 липня 2016 року до 09.08.2016 (включно); згідно акту №3551 від 26 жовтня 2016 року до 09.11.2016 (включно); згідно акту №3692 від 11 січня 2017 року до 25.01.2017 (включно).

Однак в порушення умов договору та станом на день розгляду спору в суді, відповідачем оплачені лише частково послуги згідно Акту №2823 на суму 48 856,89 грн., в підтвердження чого позивачем надана виписка з рахунку позивача.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В свою чергу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦКУ).

Таким чином станом на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 131 564,59 гривень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 1 131 564, 59 грн. обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, у звязку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно п. 5.2. Договору, замовник несе відповідальність за прострочення оплати послуг виконавця у вигляді пені в розмірі 1 % від суми, що підлягає сплаті, за кожен день такого прострочення.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до поданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування пені ним здійснено від кожного акту окремо з урахуванням строків виконання зобовязання (п. 2.6 Додаткової угоди), а також виходячи із розміру подвійної облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку, до стягнення підлягає пеня в сумі 119 658, 80 грн.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги періоди нарахування пені, що вказані позивачем у розрахунку, застосовуючи подвійну ставку НБУ, судом було перевірено правильність нарахування пені за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» та встановлено, що заявлена до стягнення пеня в розмірі 119 658,80 грн. підлягає задоволенню повністю.

Також позивач просить стягнути з відповідача 15 453, 34 грн. 3% річних та 57 620, 51 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши правильність зазначених позивачем періодів та розрахунків від кожного акту окремо, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», встановив, що заявлена до стягнення сума 3% річних в розмірі 15 453, 34 грн. підлягає частковому задоволенню в розмірі 15 424,53 грн., інфляційні втрати повністю в сумі 57 620, 51 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 131 564, 59 грн. боргу, 15 424, 53 грн. 3% річних, 57 620, 51 грн. інфляційних втрат та 119 658,80 грн. пені. В іншій частині суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33,34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ВП Скіф (08800, Київська обл., Миронівський р-н, м. Миронівка, вул. Чкалова, 38Д, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна (04201, м. Київ, вул. Полярна, 17а, ) 1 131 564 (один мільйон сто тридцять одну тисячу пятсот шістдесят чотири) грн. 59 коп. боргу, 15 424 (пятнадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 53 коп. 3% річних, 57 620 (пятдесят сім тисяч шістсот двадцять) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 119 658 (сто девятнадцять тисяч шістсот пятдесят вісім) грн. 80 коп. пені та 19 864 (девятнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 02 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 27.04.2017

Суддя О.В. Щоткін