КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2017 р. Справа№ 923/1145/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Корсун Р.А. - представник за дов. №30-1/70 від 30.12.2016 року, Сапіга Д.П. - представник за дов. б/н від 03.01.2017 року;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Афанасьєв О.В. - представник за дов. №67-782/0/17/12 від 03.02.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року

у справі № 923/1145/16 (суддя: Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія"

до відповідача 1: Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області

до відповідача 2: Херсонської обласної державної адміністрації

про визнання додаткової угоди укладеною

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Таврійська будівельна компанія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач 1) та Херсонської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2) про визнання додаткової угоди укладеною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протягом встановленого законом строку не надіслав позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відтак, договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. З огляду на викладене відповідна додаткова угода про поновлення договору оренди має бути складена сторонами в обов'язковому порядку.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 25.10.2016 року позовну заяву з доданими до неї матеріалами передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України.

13.12.2016 року від позивача через відділ діловодство Господарського суду міста Києва надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Відповідно до даної заяви позивач просить: визнати договір оренди землі, укладений 11.09.2006 року між Білозерською районною державною адміністрацією Херсонської області та Публічним акціонерним товариством "Таврійська будівельна компанія", зареєстрований за №09 в книзі 4АА002016, на оренду земельної ділянки загальною площею 5, 22га, у тому числі під розробку кар"єру 5, 22 га (пасовища -4,84 га, кар"єр - 0,38га), що знаходиться на території Токарівської сільської ради, поновленим, а додаткову угоду до цього договору укладеною на той самий строк, до 11.09.2016 року, і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, із здійсненням заміни сторони у договорі - орендодавця - Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на Херсонську обласну державну адміністрацію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року у справі №923/1145/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Таврійська будівельна компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема судом першої до спірних правовідносин було помилково застосовано ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Також, скаржник зазначив, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення не були враховані правові висновки Верховного суду України, викладені у його постановах від 25.02.2015 року у справі №6-219цс14 та від 23.11.2016 року у справі №6-2540цс16.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 13.02.2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" було прийнято до провадження.

03.03.2017 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів ( канцелярія ) від Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому позивач просить здійснити розгляд справи №923/1145/16 в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Херсонської області, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 16.03.2017 року представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача 2 у відзиві та судовому засіданні 16.03.2017 року заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Представник відповідача 1 у судове засідання 16.03.2017 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №17048272.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач 1 не скористався належними йому процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 16.03.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача 1 за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

11.09.2006 року між Білозерською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Таврійська будівельна компанія" (у подальшому переіменовано на Публічне акціонерне товариство "Таврійська будівельна компанія" (орендар), згідно розпоряджень Голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 537 від 01.06.2006 року та № 859 від 31.08.2006 року, було укладено договір оренди землі, який було зареєстровано у Білозерському реєстраційному окрузі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК за № 09 в книзі 4АА002016 (далі - договір), відповідно до умов якого (з урахуванням додаткової угоди від 28.09.2007 року) орендарю передано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 5,22 га під розробку кар'єру (пасовища - 4,84, кар'єр - 0,38 га), яка знаходиться на території Токарівської сільської ради.

Згідно п. 8 договору його укладено на 10 років. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Тобто, строк дії договору, відповідно до п. 8 договору, спливає 11.09.2016 року.

Відповідно до листа Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області №01-16/1201 від 08.12.2015 року повноваження щодо розпорядження земельних ділянок, наданих під обслуговування цілісного майнового комплексу та під розміщення кар'єру віднесені до відання обласної державної адміністрації.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до Херсонської обласної державної адміністрації з листом-повідомленням від 16.06.2016 року № 240/03-2 з проханням поновити договір строком на 5 років.

Однак, як зазначає позивач, зазначений лист був залишений відповідачем-2 без реагування. Відповідач-2 підписаний примірник додаткової угоди позивачу не повернув; рішення про відмову в поновленні дії договору оренди на новий строк не прийняв.

Позивачем було направлено листи №351-01/07 та № 351-02/07 від 09.09.2016 року відповідачу-1 та відповідачу-2 відповідно, разом з підписаною зі сторони позивача додатковою угодою про поновлення строку дії договору на той же строк (10 років) у трьох примірниках.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на момент укладення договору відповідач-1 був розпорядником земельної ділянки, яка є предметом договору, на підставі п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції Закону України від 20.12.2005 року № 3235-IV: до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, на час звернення позивачем у червні 2016 р. до Херсонської обласної державної адміністрації (Відповідача-2) з листом-повідомленням про намір поновити договір оренди остання була розпорядником спірної земельної ділянки. Дана обставина також підтверджується листом відповідача-1 від 08.12.2015 року № 01-16/1201.

Крім того, вищевикладене також підтверджується листом відповідача-2 № 4051/0-16/39-313 від 08.09.2016 року, яким, у відповідь на лист позивача з пропозицією продовжити строк дії договору, відповідачем-2 запропоновано внести зміни до Договору, а саме, встановити розмір орендної плати - 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі", яким встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Пунктом 3 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що у випадках, коли земельні ділянки надані в оренду до введення в дію цього Кодексу органами, повноваження яких з надання земельних ділянок з прийняттям цього Кодексу змінені, продовження строку оренди зазначених земельних ділянок здійснюється органами, що мають право надання вказаних земель за цим Кодексом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України закріплено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України).

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, унаслідок перерозподілу повноважень в галузі земельних відносин між відповідачем-1 та відповідачем-2 на підставі закону відбулося правонаступництво у земельних зобов'язаннях між даними суб'єктами.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Виходячи з приписів статей 319, 626 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно з ч.ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, які передбачені статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Відповідно до п. 288.5 ст.288 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача-2, розмір орендної плати встановлюється договору оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок несільськогосподарського призначення розташованих за межами населених пунктів, проводиться не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач до закінчення строку дії договору - 11.09.2016 року, листами від 16.06.2016 року № 240/03-2 та від 09.09.2016 року №351-01/07 двічі звертався до відповідача з питанням поновлення договору оренди землі.

Відповідачем-2 в свою чергу листом № 4051/0-16/39-313 від 08.09.2016 року запропоновано внести зміни до договору, а саме, встановити розмір орендної плати - 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, для чого забезпечити проведення грошової оцінки орендованих земельних ділянок з огляду на те, що нормативну грошову оцінку земельної ділянки, переданої за договором в оренду, було затверджено 31.08.2006 року. Для вирішення питання по суті, також запропоновано позивачу надати оновлену технічну документацію про нормативну грошову оцінку зазначених земельних ділянок.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач-2 будь-яких подальших дій щодо узгодження розміру орендної плати не вчиняли.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо такої умови договору як орендна плата, у зв'язку з чим переважне право позивача як орендаря припинилось у відповідності до ч. 4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що судом першої до спірних правовідносин було помилково застосовано ч. 4 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як наладжене твердження скаржника, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення не були враховані правові висновки Верховного суду України, викладені у його постановах від 25.02.2015 року у справі №6-219цс14 та від 23.11.2016 року у справі №6-2540цс16, оскільки в даному випадку наявні інші правові підстави та відповідні висновки.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року у справі №923/1145/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року у справі №923/1145/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №923/1145/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк

дата підписання повного текту постанови 18.04.2017 року у зв'язку з перебуванням судді Гончарова А.Г. у відпустці