РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017Справа №910/3884/17

За позовомНепідприємницького товариства відкритого недержавного пенсійного фонду «Дністер»
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб
треті особи:1) Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк»
2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портфельні інвестиції»
прозобов'язання повернути 78875,35 грн.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача -Штойко С.В. (керівник);
від відповідача -Башаров В.Є. (представник за довіреністю);
від третьої особи-1 - Гурський Г.Ю. (представник за довіреністю);
від третьої особи-2 -не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

У березні 2017 року Непідприємницьке товариство відкритий недержавний пенсійний фонд «Дністер» (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач або Фонд) про зобов'язання Відповідача повернути Позивачу пенсійні активи у сумі 78875,35 грн., розміщені у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Актив-банк» (далі - Банк) згідно з договором строкового банківського вкладу № ДЮО-20-01334 від 26.12.2013 (далі - Депозитний договір).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач розмістив у Банку на підставі Депозитного договору вклад у сумі 75000 грн. Станом на день початку процедури ліквідації Банку на суму вкладу були нараховані 3875,35 грн. відсотків. Позивач вважає, що неповернення грошових коштів, що були розміщені на вкладному рахунку в Банку, є протиправною бездіяльністю Відповідача, оскільки ці кошти є пенсійними активами, що мають спеціальний правовий режим, який гарантує заборону їх включення до ліквідаційної маси будь-якого банку. Позивач вважає, що спірна сума коштів є пенсійними коштами, і є власністю фізичних осіб - учасників недержавного пенсійного фонду. Тому, на думку Позивача, у розумінні статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником за Депозитним договором є не Позивач, а учасники останнього - фізичні особи, на яких розповсюджуються гарантії, встановлені цим Законом. Відтак, Позивач вважає, що відповідно до частини 1 статті 26 вказаного Закону саме Відповідач повинен відшкодувати спірну суму коштів по вкладу (разом з нарахованими відсотками).

Відповідач позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що Відповідач не отримував пенсійні активи Позивача, а тому не має законних підстав та правового механізму для їх повернення за рахунок своїх коштів. Спірна сума вкладу не підпадає під гарантовані суми відшкодування, а тому підлягає поверненню за рахунок активів Банку.

Ухвалою суду від 14.03.2017 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Банк, та на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портфельні інвестиції» (далі - КУА «Портфельні інвестиції»).

Банк проти позову заперечив та просив суд припинити провадження у справі, оскільки Позивач у загальному порядку звернувся до Банку із заявою про визнання його кредитором Банку на вищевказану спірну суму, яка була задоволена та зазначена спірна сума грошової вимоги Позивача включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку. Тому, Банк вважає, що спір відсутній.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання Банку про припинення провадження у справі, позаяк у даній справі Позивач просить зобов'язати саме Відповідача, а не Банк повернути спірну суму депозиту. Тобто, предметом спору є одержання Позивачем гарантованої державою суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Відповідача (а не активів Банку).

КУА «Портфельні інвестиції» письмових пояснень щодо позову не подала, у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення. Клопотань про відкладення розгляду справи від цієї третьої особи не надходило.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не було встановлено.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав у повному обсязі, а представники Відповідача та Банку проти позову заперечували.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та Банку, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 між Банком та Позивачем (від імені якого на підставі договору про управління активами пенсійного фонду від № 2 від 23.06.2005 виступило КУА «Портфельні інвестиції»; Клієнт) було укладено Депозитний договір, відповідно до якого Банк відкрив Позивачу вкладний (депозитний) рахунок, а останній перерахував на цей рахунок грошові кошти у сумі 75000 грн.

Відповідно до умов Депозитного договору (з урахуванням додаткового договору від 27.03.2014 про внесення змін до Депозитного договору) строк зберігання вкладу було передбачено до 30.06.2014, та встановлено процентну ставку до 27.03.2014 у розмірі 18,5%, а з 27.03.2014 - 20,5% річних.

Вищевказані обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями Депозитного договору, додаткового договору від 27.03.2014, банківською випискою з вкладного (депозитного) рахунку Позивача за період з 26.12.2013 по 18.08.2014.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України 02.09.2014 № 545 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.09.2014 № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-банк», згідно з яким з 03.09.2014 у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 №838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 24.12.2014 № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-банк»» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

З матеріалів справи слідує, що Банком були нараховані, але не виплачені Позивачу відсотки за Депозитним договором у сумі 3875,35 грн., що не заперечується та підтверджується поясненнями представників сторін та Банку, а також банківською випискою по особовому рахунку Позивача за період з 25.06.2014 по 18.08.2014.

Позивач 22.01.2015 звернувся до Банку із заявою № 22/210 про визнання його кредитором Банку на загальну суму 78875,35 грн. (75000 грн. сума вкладу + 3875,35 грн. нарахованих відсотків).

Банк листом від 28.03.2017 за № 293/06-1 повідомив Позивача про те, що його вищевказана сума кредиторських вимог включена до реєстру кредиторів Банку відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.04.2015 та буде виплачена в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Пред'являючи даний позов до суду Позивач вважає, що спірна сума вкладу разом з нарахованими на нього процентами підлягає поверненню Відповідачем, оскільки ці кошти є пенсійними активами, які належать фізичним особам - учасникам Позивача, а тому підпадають під гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Відповідача.

Однак суд не може погодитися із вказаним твердженням Позивача з наступних підстав.

Депозитний договір за своєю правовою природою є договором банківського вкладу.

Договір банківського вкладу може бути укладений фізичною або юридичною особою на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами (частина 1 статті 1063 ЦК України).

При укладенні такого договору визначення імені фізичної особи (стаття 28 цього Кодексу), на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу (абзац третій частини 1 статті 1063 ЦК України).

Однак, як убачається зі змісту Депозитного договору, у ньому відсутні жодні посилання на імена фізичних осіб у інтересах яких, як стверджує Позивач, було зроблено вклад. А тому, суд не може розглядати Депозитний договір, як договір який укладено на користь третіх осіб, і отже вкладником за змістом даного договору є саме Позивач, як юридична особа.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Саме зазначений Закон є спеціальним законом, який регулює підстави та процедуру покладання державою на Відповідача обов'язку щодо виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 26 наведеного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

У розумінні цього Закону під терміном «вкладник» розуміється фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Як було встановлено вище судом, Депозитний договір не можна вважати таким, що укладений на користь фізичних осіб.

Зокрема, з його змісту не можна встановити на користь яких саме фізичних осіб було укладено цей договір, на які саме суми щодо кожної з осіб зроблено вклад.

Таким чином, Позивач не підпадає під категорію осіб, яким, у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Відповідач зобов'язаний виплатити гарантовані суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Відповідача.

Те, що відповідно до частини 2 статті 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків, ніяким чином не покладають на Відповідача обов'язок за рахунок власних коштів повернути Позивачу суму вкладу, який розміщений у Банку.

Крім того, обов'язок Банку з повернення вкладу Позивачу не є активом цього Банку, а є зобов'язанням останнього перед своїм клієнтом - Позивачем.

Суд також зауважує, що згідно з положеннями частини 5 статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції Закону України від 04.07.2014 р. N 1586-VII) активи недержавного пенсійного фонду (крім депозитів), зберігачем яких є банк, не включаються до ліквідаційної маси такого банку.

Таким чином, дане положення Закону виключає зі складу активів недержавного пенсійного фонду, які не включаються до ліквідаційної маси банку, депозитні вклади.

А як убачається із матеріалів справи, спірна сума вкладу є саме депозитом Позивача.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», яким були внесені зміни до вищенаведеної частини 5 статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачено, що до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативні акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, єдиним джерелом та способом повернення коштів Позивача є задоволення його вимог у межах процедури ліквідації Банку за рахунок активів останнього.

Позивачем, у супереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, належними засобами доказування не доведено суду своїх позовних вимог, а також не спростовано обставин на які посилається Відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позов.

Тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позові та відзивах, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на позивача та йому не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.2017

СуддяСташків Р.Б.