ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Справа № 915/1627/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (54018, м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд. 55-Е)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г)

про: стягнення 101271,17 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 3755/10-1 від 05.04.2017,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 152 від 01.02.2017,

Суть спору:

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва звернулось до господарського суду з позовною заявою (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 02.02.2017), в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (далі АТ Ощадбанк, Товариство) 101271,17 грн. майнової шкоди (збитків).

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги, укладеного між позивачем та відповідачем 03.01.2006; списків зарахування пенсій, соціальних допомог на поточні рахунки за період з лютого 2004 року по вересень 2016 року; розрахунку позовних вимог (розрахунку збитків); листа Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.10.2016 № 05.01/05-43/2937; статей 11, 16, 22, 526, частини 4 статті 611 ЦК України, пункту 3.5 розділу 3 «Порядок видачі готівки» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01.06.2011 № 174; пунктом 2 глави 3 «Порядок видачі готівки з каси банку» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14.08.2003 № 337, чинної по 15.07.2011, та мотивовані тим, що у жовтні 2016 року позивач з листа Миколаївського міського відділу реєстрації актів цивільного стану дізнався про факт смерті у січні 2004 року громадянина ОСОБА_3, який перебував на обліку позивача як пенсіонер та одержував пенсію на поточний рахунок, відкритий у філії позивача. Грошові кошти, які направлялися позивачем відповідачу на виплату пенсії ОСОБА_3, виплачувались відповідачем в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року третій особі, що свідчить про порушення відповідачем зобовязань за договором від 03.01.2006 та положень чинного законодавства, чим Пенсійному фонду України завдано збитків на суму 101271,17 грн., які станом на день проведення судового засідання відповідачем не відшкодовані.

Відповідач у відзиві на заяву про зміну підстави позову проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на виконання своїх зобовязань за договором від 03.01.2006 № 51 в повному обсязі, в тому числі в частині повернення коштів з поточного рахунку ОСОБА_3 в сумі 9,19 грн., що складається з 0,05 грн. пенсійних виплат та 9,14 грн. нарахованих процентів; дотримання обовязку верифікації та ідентифікації клієнта до відкриття йому рахунку та встановлення ділових відносин, а також інших норм чинного законодавства; невжиття позивачем в період з лютого 2004 року до жовтня 2016 року жодних заходів щодо належного контролю за нарахуванням пенсій та виявлення обставин, що можуть впливати на можливість одержання громадянами державних виплат, і лише у жовтні 2016 року направлено запит до органів РАЦС щодо громадянина ОСОБА_3

Ухвалами від 07.03.2017 та від 06.04.2017 розгляд справи відкладався.

Ухвалою від 06.04.2017 здійснено по справі № 915/1627/16 заміну позивача Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на його правонаступника Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

13.04.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

03.01.2006 між управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є позивач, та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», надалі перейменованим на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», укладено договір № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги. На підставі додаткових угод до договору та рішень конкурсних комісій з відбору банків, договір щороку пролонговувався та станом на дату розгляду справи діє.

Згідно з параграфом 1 статті 1 цього договору, відповідач виконує функції з виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі Порядок № 1596).

Відповідно до параграфів 2, 3 статті 1 договору, відповідач виконує функції, визначені в параграфі 1 статті 1 цього договору, у м. Миколаєві. Взаємовідносини між позивачем та відповідачем з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки регулюються Порядком № 1596, договором та додатковими угодами до Договору, що є його невідємними частинами.

У відповідності до параграфу 2 статті 3 договору відповідач зобовязався забезпечити видачу за бажанням одержувача належних йому сум пенсій та грошової допомоги як безпосередньо у банку, так і з доставкою додому; видачу одержувачам належних їм сум пенсій та грошової допомоги за їх першою вимогою.

Згідно з параграфом 1 статті 5 договору у процесі виконання цього договору сторони зобовязалися додержуватися чинного законодавства.

Відповідно до параграфу 3 статті 8 договору, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, відповідач протягом трьох банківських днів повертає позивачу, за письмовим розпорядженням, при умові наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Матеріали справи свідчать, що на обліку позивача з 16.12.2003 перебував пенсіонер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно із особистою заявою пенсіонера, пенсія направлялась на виплату ОСОБА_3 на банківський рахунок (на ощадну книжку) у відокремленому підрозділі відповідача, а саме: Філії Миколаївське обласне управління «Державний ощадний банк України», ТВБВ № 10014/187 (раніше - ТВБВ № 10014/0221).

18 лютого 2016 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 136 «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування» та визначено механізм здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Пунктами 7, 9 зазначеного Порядку визначено, що верифікація та моніторинг державних виплат здійснюються структурним підрозділом Мінфін; у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

23 серпня 2016 року позивачем отримано лист головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 5585/05.03 від 23.08.2016 щодо необхідності проведення перевірки достовірності персональних даних одержувачів пенсійних виплат, списки яких зазначені у додатках до цього листа, виявлених під час опрацювання Пенсійним фондом України інформації, наданої Міністерством фінансів України, оскільки, за інформацією Міністерства фінансів України, реєстраційні номери облікових карток платників податків вказаних громадян закриті компетентними органами у звязку із смертю. У Додатку 1 до цього листа були зазначені персональні дані пенсіонера ОСОБА_3.

В ході відпрацювання вказаних списків позивачем отримана інформація про недійсність паспорта ОСОБА_3 Зокрема, на запит позивача від 07.09.2016 № 10807/04 Заводський районний відділ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області листом від 15.09.2016 № 2/3/3056 повідомив, що паспорт, виданий на громадянина ОСОБА_3, станом на 15.09.2016 є недійсним.

Рішенням від 29.09.2016 № 71/1 позивач припинив виплату пенсії ОСОБА_3 до зясування обставин.

01.10.2016 позивач направив запит до Миколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 30.09.2016 № 11902/04 щодо надання інформації, чи реєструвався факт смерті вказаного громадянина.

Листом від 03.10.2016 № 05.01/05-43/2937 Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив, що в архіві відділу зберігається актовий запис про смерть № 534 від 28.01.2004, складений на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 24.01.2004.

З пояснень позивача встановлено, що інформація про смерть пенсіонера вперше надійшла позивачу саме у вищезгаданому листі. До цього жодних повідомлень про смерть пенсіонера до позивача не надходило.

05.10.2016 року позивачем направлено відповідачу розпорядження № 12120/04 від 05.10.2016 про повернення грошових коштів, направлених на виплату пенсії ОСОБА_3 в період з 01.02.2004 року по 30.09.2016 року, в сумі 101 271,22 грн., у відповідь на яке відповідач повернув 9,19 грн. (9,14 грн. відсотки, 0,05 грн. пенсія), в межах наявного залишку.

Розмір різниці між сумою грошових коштів, направлених відповідачу позивачем для виплати пенсії ОСОБА_3, та сумою повернутих коштів, склав 101 271,17 грн., що і зумовило звернення позивача до суду з позовом.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 101 271,17 грн., заподіяної Пенсійному фонд України внаслідок порушення відповідачем умов договору та чинного законодавства, що регулює порядок видачі банками готівки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами для виникнення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання. Зокрема, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди

Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що відшкодування збитків на інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту порушеного права.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частинами 1, 2 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Нормативно-правовими актами, що регулюють порядок видачі готівки з поточних рахунків одержувачів та були чинними у спірний період, встановлено обовязок відповідача перевіряти особу одержувача грошових коштів за предявленим документом, що посвідчує його особу. Зокрема, пунктом 5 глави 3 «Порядок видачі готівки з каси банку» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14.08.2003 № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за N 768/8089, чинної з 01.02.2004 року по 15.07.2011 року, визначено, що у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача.

Пунктом 3.5. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01.06.2011 № 174, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за № 790/19528, яка набрала чинності з 15.07.2011 і є чинною на дату розгляду справи, передбачено, що банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє, поміж іншого, належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі.

Оскільки відшкодування збитків є формою відповідальності за порушення цивільного законодавства для їх відшкодування необхідно довести такі факти:

а) протиправність поведінки особи. Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобовязання;

б) наявність збитків. Під збитками слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо);

в) причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та збитками є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що збитки мають виступати об'єктивним наслідком поведінки їх завдавача;

г) вина завдавача збитків, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданих збитків покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що грошові кошти, які перераховувались позивачем відповідачу в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року для зарахування на поточний рахунок ОСОБА_3 та подальшої виплати пенсії її одержувачу, виплачувались відповідачем третій особі.

Факт видачі пенсійної виплати ОСОБА_3 третій особі відповідачем не заперечується.

Видача відповідачем пенсійної виплати ОСОБА_3 третій особі свідчить про невиконання відповідачем зазначених вище положень законодавства, а також положень договору № 51 про виплату пенсій та грошової допомоги в частині недотримання обовязку з виплати пенсії саме одержувачу (параграф 2 статті 2 договору) та додержання чинного законодавства у відносинах з позивачем (параграф 1 статті 5 договору).

Наданий суду позивачем розрахунок збитків на суму 101 271,22 грн. підтверджується копіями витягів із списків зарахування пенсій, соціальних допомог на поточні рахунки, складання яких передбачено Порядком № 1596, довідкою позивача № 16212/04 від 28.12.2016 року про фактично виплачений розмір пенсії за особовим рахунком ОСОБА_3 № 152573, наданими відповідачем виписками по рахунку ОСОБА_3 та розрахунком позовних вимог.

Розмір збитків, визначений позивачем як різниця між сумою коштів, направлених на виплату пенсії ОСОБА_3, та коштів, повернутих відповідачем позивачу, дійсно складає 101271,17 грн. (= 101271,22 грн. 0,05 грн.)

Сума коштів в розмірі 101271,22 грн. отриманих відповідачем від позивача для виплати пенсії ОСОБА_3, та сума повернутих коштів (9,14 грн. відсотків та 0,05 грн. пенсійної виплати) відповідачем не заперечується.

Причинно-наслідковий зв'язок між протиправним діянням відповідача та збитками вбачається у наступному: у разі виконання відповідачем належним чином договірних обовязків та обовязків, покладених на нього чинним законодавством, а саме: у разі невиплати відповідачем пенсії ОСОБА_3 третій особі, та, як наслідок, накопичення грошових коштів, що спрямовувались позивачем відповідачу для зарахування на поточний рахунок ОСОБА_3, на рахунку вказаного громадянина, це призвело б у дію механізм, передбачений пунктом 16 Порядку № 1596 (а саме: якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобовязаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку). За таких умов припинення перерахування відповідачу позивачем коштів (пенсійної виплати) для зарахування її на поточний рахунок ОСОБА_3 відбулося б раніше. Отже, у разі дотримання відповідачем умов договору та чинного законодавства, збитків Пенсійного фонду та, як наслідок, порушення прав застрахованих осіб, можна було б уникнути.

Вина відповідача, як банківської установи, уповноваженої на виплату пенсій одержувачам, полягає у тому, що останній в своїй діяльності припустився порушень договірних положень та норм законодавства, що спричинило завданню шкоди Пенсійному фонду, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Зокрема, в інституті цивільної відповідальності закріплені дві основоположні засади принцип повного відшкодування завданої шкоди та презумпція вини особи, яка порушила зобовязання (частина 2 статті 614, стаття 623 ЦК України). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів виявлення ним необхідної турботливості і обачливості при виконанні своїх зобовязань за договором.

При видачі готівки банк повинен був і мав передбачити шкідливі наслідки неналежного виконання свого обовязку з перевірки належності предявленого документа, що посвідчує особу одержувача коштів.

З доводами відповідача щодо виконання договірних зобовязань в повному обсязі суд не може погодитись, оскільки зобовязання за договором виконані відповідачем лише частково в частині видачі сум пенсійних виплат, проте не забезпечено їх видачу саме одержувачу, натомість, пенсійну виплату ОСОБА_3 отримала стороння третя особа.

Посилання відповідача на невжиття позивачем в період з лютого 2004 року по вересень 2016 року заходів щодо зясування, чи є ОСОБА_3 живим, не приймаються судом з таких підстав.

У спірний період питання надання органам Пенсійного фонду України інформації про померлих громадян регулювалось частиною 7 статті 21, статтями 52, 53 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», частиною 4 статті 20 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі Правила № 52/5), відповідно до яких органи державної реєстрації актів цивільного стану протягом десяти робочих днів з дня державної реєстрації смерті особи подають відповідні відомості територіальним органам Пенсійного фонду України. Крім того, інформація про померлих пенсіонерів надходить до органів Пенсійного фонду від громадян, які звертаються за допомогою на поховання та недоотриманою пенсією померлого. Як встановлено під час розгляду справи, повідомлень про смерть пенсіонера ОСОБА_3 від органів реєстрації актів цивільного стану до позивача з січня 2004 року по вересень 2016 року не надходило. На підставі довідки позивача № 3501/04 від 30.03.2017 року судом встановлено, що жодна особа не зверталась за допомогою на поховання ОСОБА_3

Щодо самостійного вжиття органом Пенсійного фонду України заходів для зясування, чи є ОСОБА_3 живим, слід зазначити таке:

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз чинного у спірний період законодавства, що регулює діяльність органів Пенсійного фонду, свідчить про відсутність встановленого на нормативно-правовому рівні обовязку органів Пенсійного фонду здійснювати за власною ініціативою періодичну перевірку всіх без винятку або окремих категорій одержувачів пенсій на предмет, чи є вони живими.

Крім того, норми чинного законодавства, що регулюють надходження до органів Пенсійного фонду інформації про смерть громадян, передбачають активні дії третіх осіб, а не Пенсійного фонду, зокрема, такі відомості надаються органами реєстрації актів цивільного стану з установленою періодичністю протягом десяти робочих днів з дня державної реєстрації смерті особи або особами, які звертаються за виплатою допомоги на поховання.

На підставі вищенаведеного суд погоджується із позицією позивача про відсутність в останнього підстав для перевірки громадянина ОСОБА_3 на предмет, чи є він живим, до моменту отримання списків Мінфіну та інформації про недійсність його паспорта.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За результатами дослідження наданих учасниками процесу доказів, суд дійшов висновку про доведеність законність та обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, а, отже, задоволення їх в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; ідентифікаційний 00032129) на користь Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (54018, м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд. 55-Е; ідентифікаційний код 41250753) збитки в сумі 101271 (сто одна тисяча двісті сімдесят одна) грн. 17 коп. та судовий збір у сумі 1915 (одна тисяча девятсот пятнадцять) грн. 07 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 18 квітня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова