ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2017 р.Справа № 916/2944/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії судді:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Таран С.В.

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

Від ГУДКСУ в Одеській області: не зявився

Від Одеської міської ради: ОСОБА_5

Від УДКСУ у м. Одесі Одеської області: не зявився

Від Департаменту фінансів Одеської міської ради: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Одеської міської ради та Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області

від 23 грудня 2016 року

по справі № 916/2944/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком

до відповідача: Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

2. Одеської міської ради,

3. Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області,

4. Департаменту фінансів Одеської міської ради,

про стягнення заборгованості у розмірі 1 391 471,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 1 391 471,32 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем договору № 304 від 18.06.2015р. щодо відшкодування вартості наданих пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг за період з жовтня по грудень 2015 року включно.

В обґрунтування предявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем в порушення умов договору № 304 про відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян від 18.06.2015р. та вимог законодавства не відшкодовано йому витрати за надані послуги зв'язку на пільговій основі за жовтень - грудень 2015 року. Позов обґрунтований приписами ст. ст. 509, 526, 530, 617 ЦК України, ст. ст. 175, 193 ГК України, ст. ст. 48, 87, 89, 97, 102, Бюджетного кодексу України, ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про охорону дитинства", положеннями Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256.

Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради не визнав позов посилаючись на те, що протягом 2015 року ним здійснювалося перерахування позивачеві грошових коштів за надані послуги звязку, проте станом на 01.01.2016 року на обліку департаменту рахується кредиторська заборгованість по відшкодуванню пільг за надані позивачем послуги зв'язку в сумі 1 391 471,32 грн., погасити яку він не має можливості, тому що департаменту не затверджені бюджетні призначення на 2016 рік на проведення відшкодування за наданні пільги з послуг звязку та оплату заборгованості, яка утворилась.

Ухвалами господарського суду Одеської області від 07.11.2016р., від 25.11.2016р. та від 09.12.2016р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Одеську міську раду, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області та Департамент фінансів Одеської міської ради.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23 грудня 2016 року (суддя Шаратов Ю.А.) позов задоволено у повному обсязі з мотивів обґрунтованості позовних вимог. Стягнуто з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком 1 391 471,32 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 20 872,07 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеська міська рада та Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернулися до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апеляційні скарги обґрунтовані невідповідністю викладених у рішенні висновків суду обставинам справи та порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Скаржники вважають, що судом неправильно застосовано приписи статей 48, 87, 102 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 212, 627, 628 ЦК України та наголошують на відсутності підстав для стягнення спірної суми грошових коштів, тому що видатки з державного бюджету мають бути задоволені виходячи з фінансових можливостей держави.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 64, 98 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте треті особи не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін та міської ради, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 18.06.2015 року між Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради (Департамент) та ПАТ „Укртелеком в особі Одеської філії (Укртелеком) було укладено договір № 304 про відшкодування витрат за надання телекомунікаційних послуг (користування телефоном) пільговій категорії громадян, який регулює взаємовідносини сторін згідно Бюджетного кодексу України, інших законів України та нормативних актів, якими передбачені пільги з послуг звязку окремим категоріям населення (п. 1.1).

За умовами п.п. 2.1.1, 2.1.2, 2.2, 2.3 договору Укртелеком зобовязався надавати послуги телефонного звязку пільговим категоріям населення відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 „Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 „Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги Укртелеком зобовязався щомісячно до 22 числа місяця наступного за звітним, надавати Департаменту: а) акт звірки розрахунків за надані послуги, складений між Департаментом та Укртелекомом; б) розрахунки щодо вартості послуг; наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою „2-пільга (№ з/п, П.І.Б., адреса, ідентифікаційний код пільговика, серія та номер посвідчення, яке підтверджує статус пільговика, нараховані суми за видами послуг „грн....), затвердженою Міністерством праці та соціальної політики України.

Департамент, в свою чергу, зобовязався здійснювати перерахування коштів за надані послуги телефонного звязку категоріям населення, яким відповідно до чинного законодавства встановлені пільги на оплату послуг звязку (за користування телефоном). В разі невиконання вимог пункту 2.1 даного договору Укртелекомом, Департамент має право зупинити відшкодування витрат.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору надання послуг звязку (користування телефоном) здійснюється згідно діючих Граничних тарифів з урахуванням ПДВ на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, затверджені рішенням Національної комісії з питань регулювання звязку України і зареєстровані у Міністерстві юстиції України. Департамент проводить перерахування коштів субвенції Державного бюджету місцевим бюджетам за надані послуги телефонного звязку пільговим категоріям населення на розрахунковий рахунок Укртелекому на підставі документів зазначених у п. 2.1.2 даного договору. Пунктом 6.1 договору визначено, що він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 року, або до повного виконання сторонами умов цього договору.

В процесі розгляду спору судом установлено, що на виконання договору позивачем у період з 01.10.2015р. по 31.12.2015р. надані послуги телефонного звязку пільговим категоріям населення загальною вартістю 1 391 471,32 грн., які відповідачем не відшкодовані і станом на момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом сума невідшкодованих позивачеві витрат за надані послуги звязку на пільговій основі за вказаний період складає 1 391 471,32 грн., що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків від 29.10.2015р., від 23.11.2015р., від 31.12.2015р., Зведеним реєстром актів звірки для погашення заборгованості за послуги звязку в частині пільг населенню, яка утворилася в поточному році з 01.01.2015р. по 01.01.2016р. по місту ОСОБА_1, та не заперечується відповідачем.

27.01.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом № 30, в якому виклав прохання про погашення існуючої заборгованості.

У відповідь на це звернення листом від 09.02.2016 року № 02-25/48 відповідач відмовив позивачу у погашенні заборгованості з посиланням на те, що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатки на зазначену пільгову субвенцію державного бюджету місцевим бюджетам не передбачені, у звязку з чим департаменту праці та соціальної політики не затверджені відповідні бюджетні призначення.

Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного судового спору є вимога ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії про стягнення з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради заборгованості в сумі 1 391 471,32 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем договору № 304 від 18.06.2015р. щодо відшкодування вартості наданих пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг за період з жовтня по грудень 2015 року включно.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ № 295 від 11.04.201р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295 встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Законом не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Положеннями ст.ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України (станом на 01.01.2015р.) встановлено, що видатки на відшкодування вартості послуг надання пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України).

Частиною 2 ст. 97 Бюджетного Кодексу України встановлено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.02 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

Згідно з п. 2 цього Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (пункт 3 названого Порядку).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, за приписами пункту 5 названого Порядку, щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (пункт 6 Порядку).

Апеляційним судом установлено, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, відповідно до пункту 2.1.11 Положення про Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 №4575-VІ, виконує функції головного розпорядника коштів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Тобто відповідач є розпорядником коштів місцевого бюджету, що веде персоніфікований облік отримувачів за видами пільг та здійснює розрахунки з постачальниками послуг.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 „Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

З положень Постанови № 256 та Порядку вбачається, що обовязок щодо розрахунку з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікації, які є постачальниками телекомунікаційних послуг (послуг електрозвязку) покладено на головних розпорядників коштів місцевих бюджетів, тобто на органи державної виконавчої влади, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення, у даному випадку Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради.

З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для сплати коштів є підписані обома сторонами акти звіряння розрахунків.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не заперечуючи по суті та не спростовуючи наявності простроченої заборгованості перед позивачем за надані послуги телефонного звязку пільговим категоріям населення згідно з договором № 304 від 18.06.2015р. у період з жовтня по грудень 2015 року включно, не надав суду належних доказів відшкодування вартості наданих послуг, у звязку з чим прострочений борг відповідача перед позивачем в сумі1 391 471,32 грн. обґрунтовано визнано судом першої інстанції таким, що підлягає стягненню.

Викладені в апеляційних скаргах доводи відповідача та третьої особи судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 82 ГПК України унормовано, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з висновком Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі 11/466, з огляду на положення частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, а тому доводи викладені у відзиві на позовну заяву не можуть вважатися підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, відсутність бюджетного фінансування відповідача на проведення відшкодування вартості наданих пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг та оплату заборгованості, не є підставою для його звільнення від виконання зобовязань за укладеним договором.

Чинним законодавством України не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обовязку проведення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певних категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості чи власного бажання, а відповідно до вимог Законів України.

Частиною 1 ст. 96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Інші доводи скаржників, що викладені в апеляційних скаргах, не приймаються до уваги, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржниками в апеляційних скаргах необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційних скарг.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 23 грудня 2016 року у справі № 916/2944/16 залишити без змін, а апеляційні скарги Одеської міської ради та Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_6