ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017р. Справа № 917/205/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", вул. Героїв Майдану, будинок 82, офіс. 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 23 388,46 грн.

Суддя Семчук О.С.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гамза Т.В. (довіреність від 29.03.2017р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач/ ФОП ОСОБА_1.) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (далі - відповідач/ ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат") про стягнення 23388,46 грн., в тому числі 15250 грн. 00 коп. основного боргу, 471,39 грн. річних, 2057,23 грн. інфляційних втрат та 5609,84 грн. пені. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про надання послуг від 05.12.2014р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.02.2017р. порушено провадження у справі.

16.03.2017р. за клопотанням відповідача суд відклав розгляд справи на 06.04.2017р.

Ухвалою від 06.04.2017р. суд за клопотанням відповідача продовжив строк вирішення спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 24.04.2017р.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що умовами договору не встановлено строк, протягом якого замовник має здійснити свій обов'язок з оплати наданих послуг, а також на те, що у зв'язку з невиконанням позивачем обов'язкової умови договору щодо передачі оформлених належним чином документів, відповідачем було правомірно призупинено оплату наданих позивачем послуг. Крім цього, відповідач просить застосувати позовну давність до вимоги щодо стягнення пені та повідомив про неправильність нарахування позивачем інфляційних втрат.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує.

В судовому засіданні 24.04.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

05.12.2014р. між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (замовник) було укладено договір про надання послуг (далі - договір, копія договору - в матеріалах справи).

Згідно п. 1.1. договору виконавець приймає на себе зобов'язання надавати замовнику послуги спецтехніки, а саме: автокрану, екскаватора, а замовник зобов'язується проводити оплату за надані послуги у відповідності до розділу 2 даного договору.

Відповідно до п. п. 2.2., 2.3., 2.4. договору вартість послуг техніки, що передбачена п. 1.1. договору визначається згідно калькуляцій, які надає виконавець. Оплата послуг по даному договору визначається сторонами по факту їх надання по результатам кожної наданої послуги та фіксується в актах про надані послуги. Замовник проводить оплату в сумі згідно виставленого виконавцем рахунку протягом 10 календарних днів.

На виконання умов договору позивач надавав відповідачу послуги автокрана та екскаватора, що підтверджується Актами здавання-приймання виконаної роботи;

- від 07.12.2015р. на суму 5250,00 грн.;

- від 15.12.2015р. на суму 9000,00 грн.;

- від 25.12.2015р. на суму 1000,00 грн.

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату послуг:

- рахунок № 51 від 07.12.2015р. на суму 5250,00 грн.;

- рахунок № 50 від 15.12.2015р. на суму 9000,00 грн.;

- рахунок № 52 від 25.12.2015р. на суму 1000,00 грн.

Згідно наданих позивачем пояснень у клопотанні № 15 від 28.03.2017р. (вх. № 4451), він надав Акти виконаних робіт та рахунки за виконані роботи власноруч на поштову адресу виробничих потужностей відповідача. Докази отримання відповідачем рахунків в матеріалах справи відсутні.

Відповідач надані позивачем послуги не оплатив. Загальна вартість отриманих по договору послуг складає 15250,00 грн.

Відповідач у відзиві вказав, що у зв'язку з невиконанням позивачем обов'язкової умови договору щодо передачі оформлених належним чином документів, а саме, калькуляції та товарно-транспортних накладних, відповідачем було правомірно призупинено оплату наданих позивачем послуг.

Щодо вказаних заперечень відповідача суд зазначає наступне:

Умовами договору дійсно передбачено, що вартість послуг техніки, що передбачена п. 1.1. договору визначається згідно калькуляцій (п. 2.2. договору), а у підписаних сторонами Актах здавання-приймання виконаної роботи є посилання на товарно-транспортні накладні.

Проте, відсутність вказаних калькуляцій та товарно-транспортних накладних не є підставою для висновку про відсутність господарських операцій. Факт виконання робіт підтверджений Актами здавання - приймання виконаної роботи, що зі сторони відповідача підписані директором та і сам відповідач не заперечує цього факту.

В Актах здавання-приймання виконаної роботи, на які посилається позивач, вказано розмір винагороди за виконані роботи, вказані Акти підписані та скріплені печатками обох сторін. Тобто, вони є належними доказами надання позивачем послуг та вартості таких послуг.

Відповідно до приписів ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що відповідач за надані позивачем послуги не розрахувався, загальна заборгованість за отримані по договору послуги складає 15250,00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач вважає, що умовами договору не встановлено строк, протягом якого замовник має здійснити свій обов'язок з оплати наданих послуг. Проте, відповідно до п. 2.4 договору сторони погодили, що замовник проводить оплату в сумі згідно виставленого виконавцем рахунку протягом 10 календарних днів. Суд погоджується з твердженням позивача стосовно того, що 10-денний строк для оплати необхідно обраховувати з моменту підписання сторонами Актів здавання-приймання виконаних робіт.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити надані йому послуги:

- по Акту від 07.12.2015р. на суму 5250,00 грн. - до 17.12.2015р.;

- по Акту від 15.12.2015р. на суму 9000,00 грн. - до 25.12.2015р.;

- по Акту від 25.12.2015р. на суму 1000,00 грн. - до 04.01.2016р.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем послуг.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості за надані послуги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача суми пені, суд виходить з наступного.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача нараховану подвійну облікову ставку НБУ. На вимогу суду обґрунтувати вказану вимогу, останній у клопотанні № 15 від 28.03.2017р. посилається на пункт договору, який передбачає стягнення пені. З врахуванням цього, суд розглядає вимогу щодо стягнення з відповідача саме пені.

Згідно п. 4.1. договору за повне чи часткове невиконання обов'язків по оплаті за надані послуги замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості наданих послуг за кожен день прострочення.

Відповідач у відзиві просить застосувати позовну давність до вимоги щодо стягнення пені. Зокрема, він стверджує, що строк позовної давності для її нарахування сплив через один рік після настання зобов'язання по оплаті кожного з актів виконаних робіт.

Суд, вирішуючи питання застосування строку позовної давності, виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2. ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Позовна заява, що розглядається, була подана позивачем 06.02.2017р., про що свідчить поштовий штамп на конверті. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої до 06.01.2017р.

Крім цього, позивачем при нарахуванні пені не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З врахуванням строку позовної давності та шестимісячного строку для нарахування пені, стягненню підлягає пеня на загальну суму 2362,66 грн.:

- нарахована на суму боргу 5250,00 грн. (Акт від 07.12.2015р.) за період з 06.02.2016р. по 17.06.2016р.;

- нарахована на суму боргу 9000,00 грн. (Акт від 15.12.2015р.) за період з 06.02.2016р. по 25.06.2016р.;

- нарахована на суму боргу 1000,00 грн. (Акт від 25.12.2015р.) за період з 06.02.2016р. по 04.07.2016р.

Таким чином, позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково, в сумі 2362,66 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні вимоги про стягненні інфляційних втрат та річних суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач правомірно нарахував 3 % річних на суму боргу 5250,00 грн. за період з 18.12.2015р. по 25.12.2015р., на суму 14250,00 грн. за період з 26.12.2015р. по 04.01.2016р. та на суму 15250,00 грн. за період прострочення з 05.01.2016р. по 03.02.2017р. Загальна сума річних склала 471,39 грн.

Вимога позивача щодо стягнення річних є обґрунтованою на підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення інфляційних втрат, то позивач безпідставно нарахував інфляційні втрати за січень 2016р. на суму боргу 15250,00 грн., оскільки станом на останній день місяця січня заборгованість відповідача становила 14250,00 грн., а отже інфляційні за січень 2016р. необхідно нараховувати саме на цю суму.

Крім цього, відповідач вірно зазначив у відзиві, що позивачем при нарахуванні інфляційних не враховано місяці існування заборгованості, коли була дефляція.

Так, згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, стягненню підлягають інфляційні втрати нараховані на суму боргу 14250,00 грн. за січень 2016р. та на суму боргу 15250,00 грн. за період з лютого 2016р. по січень 2017р., в сумі 2047,34 грн.

В іншій частині, вимоги про стягнення інфляційних задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вул. Героїв Майдану, будинок 82, офіс. 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 15250 грн. 00 коп. основного боргу, 471 грн. 39 коп. 3 % річних, 2047 грн. 34 коп. інфляційних, 2362 грн. 66 коп. пені, 1377 грн. 18 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.04.2017р.

Суддя О.С. Семчук