ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 Справа № 917/131/17

По позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 39600, АДРЕСА_1

до відповідача ОСОБА_2 міська рада, 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Перемоги, 2

про визнання недійсним пункту 5.2.4 рішення ОСОБА_2 міської ради Полтавської області від 27.09.2016 р. "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці"

Суддя БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Представники:

від позивача - ОСОБА_3 (див. протокол )

від відповідача - відсутні (див. протокол )

В судовому засіданні 21.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення, дотримуючись приписів ст. 85 ГПК України ( в редакції Закону України №2453-ІУ) з залученням її до матеріалів справи та повідомлення сторони-учасника судового засідання про термін виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кременчук про визнання недійсним пункту 5.2.4 рішення ОСОБА_2 міської ради Полтавської області від 27.09.2016 р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці».

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що рішенням ОСОБА_2 міської ради ( в оспорюваній частині) позивача фізичну особу-підприємця ОСОБА_4, як власника будівель та споруд, що складаються в цілому зі складу літ. Б загальною площею 283, 3 кв. м і розташовані по вулиці Макаренка, 5 у м. Кременчуці на земельній ділянці площею 0, 1986 га (кадастровий номер :12:002:0127), орендарем якої є бувший власник майна-продавець ОСОБА_5, зобовязано нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання частини (326 кв. м) цієї земельної ділянки (після погодження за рішенням ОСОБА_2 міської ради від 31.05.2016р. ОСОБА_5 технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :12:002:0127 для експлуатації та обслуговування частини будівель та споруд промбази по вул. Макаренка, 5. на чотири земельні ділянки) за період з 01.09.2010 до дня державної реєстрації (самим позивачем ) права оренди земельної ділянки.

При цьому, за твердження підприємця-позивача:

- рада не дотрималася приписів норм чинного законодавства, а саме: ст. 19 Конституції України, оскільки за цією нормою орган місцевого самоврядування, яким є рада-відповідач, зобовязаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Орендна плата за землю є договірною величиною, виходячи з приписів ст. 1, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду землі» та ч. 288.1 ст. 288 ПК України. Резюмуючи наведеному, приводить таке: «У звязку з тим, що договір оренди землі в даному випадку ще не укладено, а отже на його підставі право оренди земельної ділянки не зареєстровано, а тому у позивача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, не виникло певних прав та обовязків повязаних з користуванням вказаною земельною ділянкою, в тому числі і щодо сплати саме орендної плати тим більше за період неохоплений договором оренди землі, який тільки буде укладено в майбутньому.» (цитується дослівно за абз.9 стор. 8 позовної заяви, а.с. 9);

- контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, в силу приписів ст. 27 ЗУ «Про плату за землю», якій кореспондує і ст. 41 ПК України, здійснюється органами державної податкової служби, а ОСОБА_2 міська рада Полтавської області, у відповідності до ст. 288 ПК України, має лише визначати орендну плату (її розмір) за договором оренди землі у межах визначених цим Кодексом.

Як висновок наведеному, позивач констатує (цитується дослівно за абз.1 стор.10 позову, а.с. 11): « Прийнявши оскаржуване окреме положення рішення, відповідач ОСОБА_2 міська рада Полтавської області, можна сказати, здійснила контроль за справлянням земельного податку у формі орендної плати та визначила обовязок по сплаті податку (орендної плати за землю) поза межами дії договору оренди землі, тобто перебрала на себе функції податкового органу, підмінивши власні повноваження повноваженнями податкового органу. Тобто, діяла поза межами своїх повноважень.». На думку позивача, п. 5.2.4 рішення ОСОБА_2 міської ради від 27.09.2016р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» прийнятий поза межами повноважень ради та всупереч вище вказаним нормам діючого законодавства України, що свідчить про його незаконність та протиправність, наслідком чого є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у вигляді безпідставного покладення на нього обовязку із сплати грошових коштів в вигляді орендної плати (за період неохоплений договором оренди землі, який на даний час є неукладеним), тому цей пункт рішення відповідача підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку у відповідності до ч.1 ст. 21 ЦК України.

Відповідач на позов відреагував відзивом від 06.03.2017р. №06-141341, вх. №3221( а.с. 73-76), відхиливши вимоги позивача з посиланням на те, що:

а) вимоги позивача є безпідставними, так як оспорюваним пунктом прийнятого рішення рада не порушувала прав позивача та діяла в межах повноважень наданих їй за чинним законодавством, в т.ч. і відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, визначивши розмір та порядок сплати орендної плати за фактичне користування земельної ділянки,

б) питання переходу права на земельну ділянку, у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщена на ній, регулюється статтями 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Аналіз цих норм права дає підстави вважати, що з моменту набуття права власності на житловий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей обєкт, а з ним і обовязок сплачувати земельний податок чи орендну плату;

в) відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, споруди, будівлі, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий користувач земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства;

г) факт набуття права власності на обєкти нерухомості свідчать про фактичне користування позивачем вказаною земельною ділянкою, що зобовязує оплати за її користування на умовах оренди, тобто умовах попереднього користування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача (відповідач заявив клопотання, що датується 06.03.2017р. за №06-141341, вх. №3363 від 10.03.2017р. (а.с. 88), та від 05.04.2017р. №06-1412491, вх.4653 від 06.04.2017р. (а.с. 97) про розгляд справи без участі його представника), дослідивши документальні докази, суд в с т а н о в и в, що вимоги позивача задоволенню не підлягають за наступного :

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За частиною 2 ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). При цьому за частиною 3 цієї норми законодавець визначив захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки в такий спосіб: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Підстави набуття прав на землю визначені розділом IV ЗК України, складовою цього розділу є ст. 120, за якою закріплено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю або споруду. Цій нормі кореспондують положення підпункту 2.2 п. 2 постанови Пленуму ВГСУ №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011р. (зі змінами і доповненнями», за яким після настання одного з таких фактів, як-то:

(1) прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування,

(2) затвердження результатів аукціону,

(3) укладення відповідної цивільно-правової угоди,

(4) набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду,

особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою.

За договором купівлі-продажу частини будівель та споруд промбази від 26.02.2010р., посвідчений нотаріально та внесений до Державного реєстру правочинів (а.с. 36, 37), ОСОБА_6 став власником складу літ. Б загальною площею 283, 3 кв. м, що розташований по вулиці Макаренка, 5 у м. Кременчуці на земельній ділянці площею 0, 1986 га (кадастровий номер :12:002:0127), яка знаходилася в оренді на підставі договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 міською радою та продавцем ОСОБА_7 18.10.2005р., що пройшов відповідну реєстрацію (а.с. 24, 25).

За наявності наведеної обставини (придбання у власність обєкта нерухомості) з 26 лютого 2010 року на позивача поширюється дія ст. 120 Земельного кодексу України ( в другій її частині) і з цієї дати останній може претендувати на одержання земельної на умовах оренди шляхом документального оформлення з дотриманням процедури, визначеної земельним законодавством, що відтермінована в часі з моменту придбання майнового обєкта.

Правоустановчим документом, що закріпив би право користування земельною ділянкою під придбаним обєктом нерухомості для фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, може бути лише договір оренди землі, укладений між власником землі за спірною адресою, яким є територіальна громада у вигляді її представницького органу ОСОБА_2 міська рада, та позивачем, який повинен пройти державну реєстрацію. Підставою ж для вчинення такого правочину (договір оренди землі) є як зазначений договір купівлі-продажу, так і воля власника землі виражена відповідним рішенням ради при наявності технічної документації на земельну ділянку. При цьому питання надання в оренду землі відносяться до виключної компетенції ради.

Як засвідчують матеріали справи, ФОП ОСОБА_5 відчужила декілька майнових обєктів, що були розміщені на земельній ділянці площею 1986 кв. м по вул. Макаренка, 5 в м. Кременчуці.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки кадастровий номер :12:002:0127 для експлуатації та обслуговування частини будівель та споруд промбази по вул. Макаренка, 5 на чотири земельні ділянки, серед яких і земельна ділянка №2 площею 326 кв. м для надання в оренду ФОП ОСОБА_1 по вул. Макаренка, 3-В, була погоджена ОСОБА_2 міською радою 31 травня 2016 року, про що засвідчує витяг з рішення від цієї дати УІІІ сесії УІІ скликання (а.с. 47).

27 вересня 2016 року відповідно до рішення ХІУ сесії УІІ скликання ОСОБА_2 міська рада (дотримуючись приписів абз 2 ч. 6 ст. 120 ЗК України) за його пунктом 5 передає фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 (за умови виконання п. 5.2 цього рішення) в оренду строком на п'ятнадцять років земельну ділянку площею 326 кв. м (кадастровий номер :12:002:0464) для експлуатації та обслуговування частини будівель та споруд промбази (код КВЦПЗ В 03.07) по вул. Макаренка, 3-В, встановивши плату за землю в розмірі 3% від грошової оцінки землі щорічно.

Пункт 5.2 рішення ОСОБА_2 міської ради від 27.09.2016р. містить ряд зобовязань (в хронологічній послідовності вчинення дій) для фактичного землекористувача (потенційного орендаря) земельної ділянки ФОП ОСОБА_1, як-то:

- виконувати обовязки відповідно до ст. 96 ЗК України (5.2.1),

- в шестимісячний термін замовити документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою та зареєструвати право оренди земельної ділянки в установленому законом порядку (5.2.2),

- в пятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки надати копію договору оренди землі з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна до ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та копію довідки до ОСОБА_2 міської ради (5.2.3),

- в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 326 кв. м у розмірі 3% від грошової оцінки землі за період з 01.09.2010 до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки ( 5.2.4),

- у разі зміни орендної плати укласти додаткову угоду до договору оренди землі (5.2.5),

- перекласти на набувачів майна зобовязання по платі за користування земельною ділянкою з дня відчуження такого майна (5.2.6),

- враховувати інтереси і права суміжних землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства згідно ст. ст. 96, 103 Земельного кодексу України (5.2.7).

Серед закріплених за рішенням ОСОБА_2 міської ради від 27.09.2016р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці» зобовязань позивача останній не погодився лише з пп. 5.2.4 п. 5.2 цього рішення, заявивши цей позов.

При цьому позивачем не було враховано те, що умова за оспорюваним пунктом рішенням ради є послідуючою дією після виконання ряду дій самим ФОП ОСОБА_1, викладений в п. 5.2.2 та п. 5.2.3 (укладення правочину, його реєстрація тощо), а отже твердження щодо порушення прав позивача є передчасним, так як доказів про укладення договору про оренду землі останній не надав. Це по-перше.

По-друге, оспорюючи п. 5.2.4 рішення ради-відповідача від 27.09.2016р., позивач умовчує про п. 5.2.6 цього ж рішення, за яким саме йому надано право перекладати на набувачів майна зобовязання по платі за користування земельною ділянкою з дня відчуження такого майна, а отже погоджується з наявністю такого статусу як набувач обєкту нерухомості, розміщеного на земельній ділянці, і платність використання землі за такого статусу.

По-третє, статус особи набувача, закріплені за ст. 120 ЗК України, щодо земельної ділянки, на якій розміщений придбаний обєкт нерухомості, (до оформлення відповідного права його відносно цієї земельної ділянки) відрізняється від статусу землекористувача (орендаря), а отже посилання позивача на ст. 125 ЗК України є помилковим.

Факт набуття ФОП ОСОБА_1 права власності на обєкт нерухомості свідчить про фактичне користування позивачем зазначеною вище земельною ділянкою саме з моменту придбання цієї нерухомості, так як остання розміщена на ній.

Докази про безоплатне право користування земельною ділянкою кадастровий номер :12:002:0464 позивач не надав, як і вмотивування про це не приводяться в позові

За положеннями статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом.

Таким законом є Закон України «Про оренду землі», за частиною 3 ст. 7 якого визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташований на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Цій нормі кореспондує і частина 2 ст. 120 ЗК України, яка закріплює, що якщо жилий будинок, будівлю або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зі змісту ст. 120 ЗК України та інших норм чинного законодавства із земельних питань слідує, що обовязок платності за користування земельною ділянкою виникає у набувача права власності на обєкт нерухомості саме з дня фактичного правомірного користування земельною ділянкою, оскільки закон не передбачає звільнення землекористувачів від такої оплати ( в вигляді податку чи орендної плати), у разі не оформлення документів, що підтверджують право користування.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», право чин, за яким переходить право власності на житлові будинки, споруди, будівлі, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий користувач земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно законодавства.

Не укладення самого договору оренди землі, оскільки процедура оформлення договірних відносин щодо користування земельними ділянками в Україні відтермінована в часі, не може слугувати доводом для звільнення користувачів земельних ділянок, на яких поширюється дія ст. 120 ЗК України, від оплати за їх фактичне користування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За так, доводи позивача, приведені в позові, є необґрунтованими та не можуть бути прийняті судом, з огляду на вищевикладене та недоведеністю порушеного права самого позивача.

ОСОБА_2 міська рада, приймаючи рішення від 27.09.2016 р. «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці», в т.ч. і в оспорюваній частині, діяла саме в межах ст. 19 Конституції України та наведених норм чинного законодавства, визначивши розмір плати (3% від грошової оцінки землі) за фактичне користування земельною ділянкою ФОП ОСОБА_1 площею 326 кв. м за період з 01.09.2010р. до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки. При цьому розмір плати за п. 5.2.4 оспорюваного рішення не перевищує плати, визначеної абз. 2 п. 5 цього ж рішення ради, що не оспорюється позивачем.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

СУДДЯ Г.І. БУНЯКІНА

Повний текст рішення складено 14.04.2017р.