КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. Справа№ 910/20787/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Найченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2017

у справі № 910/20787/16 (суддя - Привалов А.І. )

за позовом Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

про стягнення 47 512 685, 25 грн

за участю представників сторін від :

позивача - Кузьменко Ю.С., довіреність № 18-0009/60158 від 19.07.2016

відповідача - Таболін О.С., довіреність б/н від 08.02.2017, Коваленко М.Ю., довіреність б/н від 08.02.2017

від третьої особи - Герасименко Т.В., довіреність № 27-640/17 від 10.01.2017

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України (позивач у справі) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (відповідач у справі) про стягнення 47 512 685,25 грн (а.с. 7-16), а саме про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича перерахувати Національному банку України кошти в сумі 47 512 685,25 грн, що за офіційним курсом гривні до долару США, установленим НБУ на 09.11.2016, складає 1 858 868,75 доларів США, отриманих ПАТ «Дельта Банк» від погашення заставлених, згідно з договором застави державних облігацій України №132/04-14/ДОУ від 21.11.2014, цінних паперів.

Позовні вимоги Національного банку України обґрунтовані тим, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, всупереч приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №12, не вчинив дій щодо перерахування Національному банку України грошових коштів, які отримані відповідачем від погашення цінних паперів, які були передані позивачу в заставу. Оскільки у відповідача існує непогашене зобов'язання перед Національним банком України, то останній, як заставодержатель, має право в позачерговому порядку на задоволення своїх вимог за рахунок коштів, які надійшли від погашення заставлених цінних паперів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 146-153).

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що Національний банк України, згідно існуючих між ним та ПАТ «Дельта Банк» договірних відносин (кредитний договір №132/04-14/КТ від 23.04.2014 та договір застави державних облігацій №132/04-14/ДОУ від 21.11.2014) є кредитором банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». А тому, вимоги позивача, як заставодержателя, підлягають задоволенню в порядку черговості, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за приписами якої вимоги кожної наступної черги задовольняються після повного задоволення вимог попередньої черги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Національний банк України, подав апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/909/17), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича перерахувати Національному банку України кошти в сумі 47 512 685,75 грн, що за офіційним курсом гривні до долару США, установленим НБУ на 09.11.2016, складає 1 858 868,75 доларів США, отриманих ПАТ «Дельта Банк» від погашення заставлених, згідно з договором застави державних облігацій України №132/04-14/ДОУ від 21.11.2014, цінних паперів, а саме державних облігацій.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що місцевим господарським судом не було належним чином досліджено дійсних обставин справи, невірно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим, на думку позивача, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 у справі №910/20787/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 01.03.2017.

28.02.2017 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Київського апеляційного господарського суду надішли письмові заперечення (вх. №09-11/3935/17) на апеляційну скаргу позивача, в яких третя особа зазначає, що договором застави облігацій не визначено обов'язок відповідача перераховувати в оплату своєї кредитної заборгованості Національному банку України кошти, які отримані ним від погашення цінних паперів в період дії тимчасової адміністрації банку. Окрім того, третя особа вказує, що оскільки Національний банк України включено до реєстру вимог кредиторів у сьому чергу, то вимоги про перерахування коштів станом на даний час є необґрунтованими.

01.03.2017 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надійшов відзив б/н від 28.02.2017 (вх. №09-11/4048/17) на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. В поданому відзиві відповідач стверджує окрім того, що права застави є припиненими, оскільки, на думку відповідача, після погашення облігацій, які становили предмет застави, фактично було здійснено припинення права власності на цінні папери, що свідчить про припинення застави внаслідок скасування реєстрації та випуску облігацій.

У судовому засіданні 01.03.2017 Київський апеляційний господарський суд відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголосив перерву до 22.03.2017.

07.03.2017 від Національного банку України до суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення по суті спору (вх. №09-11/4433/17), які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.03.2017 Київським апеляційним господарським судом відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 12.04.2017.

28.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від Національного банку України надійшли письмові пояснення (вх. №09-11/5813/17) по суті спору, в яких позивач з посиланням на приписи чинного законодавства зазначає, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» була зобов'язана включити кошти, що надійшли від погашення цінних паперів заставлених Національному банку України на підставі укладеного між сторонами договору застави до складу ліквідаційної маси, та обліковувати їх на окремому аналітичному рахунку з метою подальшого перерахування Національному банку України в рахунок погашення основного зобов'язання.

Від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 10.04.2017 до Київського апеляційного господарського суду було подано відзив (вх. №09-11/6705/17 від 10.04.2017) на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач заперечує твердження Національного банку України про можливість під час проведення ліквідації банку перераховувати грошові кошти, які були обліковані в період тимчасової адміністрації, оскільки чинне Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (п. 2.21) передбачає лише перерахування заставодержателям тих надходжень, які отримані безпосередньо під час ліквідації банку.

12.04.2017 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшли додаткові письмові пояснення (б/н від 11.04.2017 вх №09-11/6929/17) по суті спору, в яких третя особа заперечує проти доводів апелянта та вважає їх безпідставними і такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні 12.04.2017 представник Національного банку України підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича перерахувати Національному банку України кошти в сумі 47 512 685,75 грн, що за офіційним курсом гривні до долару США, установленим НБУ на 09.11.2016, складає 1 858 868,75 доларів США, отриманих ПАТ «Дельта Банк» від погашення заставлених, згідно з договором застави державних облігацій України №132/04-14/ДОУ від 21.11.2014, цінних паперів, а саме державних облігацій.

Представники відповідача та третьої особи, у судовому засіданні 12.04.2017 заперечили проти доводів апелянта, просили рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

23.04.2014 між Національним банком України (кредитор за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позичальник за договором, відповідач у справі) було укладено кредитний договір №132/04-14/КТ (а.с. 20-23), відповідно до п. 1.1. якого в редакції Додаткового договору №1 від 21.11.2014, кредитор надає позичальнику стабілізаційний кредит на суму 412 285 388,00 грн на строк з 23.04.2014р. по 22.09.2015р. (включно). Процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні півтори облікової ставки Національного банку України та становить 21,0% процентів річних. Базовою кількістю днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

Повернення кредиту здійснюється за наступним графіком 10.06.2015 - у сумі 29 200 000,00 грн; 20.08.2015 - у сумі 217 400 000,00 грн; 22.09.2015 - у сумі 165 685 388,00 грн. (п. 1.2. в редакції Додаткового договору №3 від 02.03.2015 а.с. 28-29)

На виконання умов вказаного кредитного договору позивачем було надано відповідачу кредитні кошти в розмірі та на умовах, передбачених укладеним між сторонами кредитним договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером № (#812434001) від 23.04.2014 (а.с. 30).

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань 21.11.2014 між Національним банком України (заставодержатель за договором) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (заставодавець за договором) було укладено договір застави державних облігацій України №132/04-14/ДОУ (а.с. 18-19), згідно п.1.1. якого цим договором забезпечувалось належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору від 23.04.2014 № 132/04-14/КТ, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього в подальшому, в тому числі щодо суми зобов'язань, строку їх виконання, розміру процентів та інших умов.

Відповідно до умов вказаного договору застави, відповідач передає в заставу позивачу державні облігації України загальною вартістю 26 795 826,00 грн, які мають наступні характеристики: міжнародний ідентифікаційний номер - UA, кількість - 1775 шт., номінальна вартість - 1000,00 дол. США за 1 шт., балансова вартість - 15 297,53 грн. за 1 шт., дата погашення - 27.05.2015.

Згідно з пунктом 1.3. договору застави, за рахунок застави, вимоги заставодержателя задовольняються повністю, включаючи суму боргу за кредитом та нараховані проценти, штраф, пеню та інші витрати заставодержателя, пов'язані з виконанням грошового зобов'язання заставодавця в повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи Управлінням депозитарної діяльності Національного банку України проведено операції щодо погашення вищезазначених цінних паперів, в результаті чого АТ «Дельта Банк» було виплачено 1 858 868,75 доларів США, що підтверджується одновалютним меморіальним ордером № 19 (#994996701) від 26.05.2015 (а.с. 31)

Однак, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладі осіб від 08.04.2015 № 71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 № 15 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно, а рішенням від 03.08.2015 №147 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що 02.03.2015 в АТ «Дельта Банк» було введено тимчасову адміністрацію, в період дії якої ( а саме 26.05.2015) відбулось погашення заставлених облігацій.

В подальшому, на виконання постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 по 04.10.2017 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З представлених документів у справі вбачається, що 28.10.2015 в межах вказаної ліквідаційної процедури Національний банк України звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» із заявою №18-02012/81701 про визнання його кредитором на загальну суму 9 368 737 335,89 грн. При цьому у своїй заяві позивач послався на наявність заборгованості АТ «Дельта Банк» перед НБУ за низкою кредитних угод, в тому числі і за кредитним договором №132/04-14/КТ від 23.04.2014 (а.с. 33-34).

Розглянувши вказану заяву, уповноважена особа Фонду в АТ «Дельта Банк» 04.04.2016 направила Національному банку України електронне повідомлення № 3032 про акцептування його вимог в сумі 9 344 571 307,23 грн та віднесення їх до 7 черги кредиторських вимог (а.с. 35).

В подальшому, позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з листом № 12-0004/75921 від 09.09.2016 (а.с. 37), в якому просив відповідно до Закону України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 2.21 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, перерахувати йому як кредитору, вимоги якого забезпечені заставою, кошти, які надійшли відповідачу від погашення цінних паперів, переданих в заставу Національному банку України, у сумі еквівалентній 3 936 368,75 доларів США. У відповідь на вищезазначений лист Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом за вих. № 7674 від 16.09.2016 (а.с. 38) повідомив позивача про те, що оскільки погашення обтяжених заставою цінних паперів відбулось 27.05.2015, тобто під час здійснення процедури тимчасової адміністрації в банку відповідача, у Фонду гарантування вкладів відсутні правові підстави для перерахування позивачу отриманих від погашення цінних паперів коштів.

У зв'язку з відмовою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в перерахуванні коштів від погашення цінних паперів в сумі 1 858 868,75 доларів США на користь позивача, останній звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів зазначає, що у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012, № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно ст. 1 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI, ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Статтею 6 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI унормовано, що у межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами. Фонд видає нормативно-правові акти у формі інструкцій, положень, правил. Нормативно-правові акти Фонду підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2 затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі по тексту Положення), яке відповідно до п. 1.1. глави 1 розділу І Положення розроблено на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про банки і банківську діяльність» та встановлює порядок прийняття рішень та вчинення дій Фондом гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку банку, який визнаний неплатоспроможним рішенням Національного банку України. Метою даного положення є згідно п. 1.5. глави 1 розділу І є врегулювання процесу виведення окремого неплатоспроможного банку з ринку відповідно до Закону. У процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку Фонд виконує функції тимчасового адміністратора або ліквідатора неплатоспроможного банку.

Відтак, при здійсненні процедури виведення банку з ринку правове регулювання діяльності банку, Уповноваженої особи Фонду щодо задоволення вимог кредиторів, оплати витрат та здійснення платежів, вчинення інших дій здійснюється приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2.

Як було встановлено вище, згідно рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» було введено тимчасову адміністрацію на період з 03.03.2015 по 02.10.2015.

Статтею 36 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI (в редакції яка діяла у період тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банку») врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно п. 1.31. Положення (в редакції яка діяла у період тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банку», та в період погашення заставних облігацій - 26.05.2015, однак була виключена згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.03.2016 № 370) Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли від погашення цінних паперів, переданих в заставу НБУ.

Тобто, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначені положення законодавства передбачають обов'язок Уповноваженої особи здійснювати облік на окремому аналітичному рахунку коштів, які надійшли від погашення цінних паперів, переданих в заставу НБУ, при цьому не містять приписів що надавали б їй право вчиняти дії щодо перерахування таких коштів кредиторам банку, зокрема НБУ, вимоги яких забезпечені заставою цінних паперів.

Як було досліджено, погашення заставлених цінних паперів (державних облігацій) відбулось 26.05.2015, тобто під час тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк», і, як підтвердили представники відповідача та Фонду у судовому засіданні, такі грошові кошти, були обліковані Уповноваженою особою згідно вимог чинного законодавства на окремому аналітичному рахунку.

02.10.2015 на підставі постанови правління НБУ від 02.10.2015 №664 було відкликано банківську ліцензію в АТ «Дельта Банк» та з 05.10.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 по 04.10.2017.

Колегія суддів зазначає, що порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI та розділом V Положення, затвердженого рішенням від 05.07.2012 №2.

Так, частиною 5 ст. 45 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк») передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Згідно ч. 2-3 ст. 46 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; 4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; 6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; 7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону. Аналогічні приписи закріплені і у п. 2.3. глави 2 розділу V Положення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у п. 2.3 глави 2 розділу V Положення (в редакції, яка діяла на момент запровадження процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк») закріплено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку припиняється.

Тобто, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється зокрема, шляхом запровадження окремих процедур, зокрема, тимчасової адміністрації, в період дії якої чинне законодавство передбачає чіткі повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації та межі їх здійснення, та ліквідації, з дня запровадження якої припиняться тимчасова адміністрації, призначається уповноважена особа Фонду на ліквідацію, яка вчиняє інші чітко визначені законодавством дії.

Положеннями пунктів 3 та 4 частини 1 статті 48 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, зазначено, що з дня свого призначення уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Відповідно до статті 45 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI, Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI).

Частиною 4 статті 49 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

28.10.2015 Національний банк України в межах ліквідаційної процедури звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» із заявою № 18-02012/81701 про визнання його кредитором на загальну суму 9 368 737 335,89 грн. При цьому у своїй заяві позивач послався на наявність заборгованості ПАТ «Дельта Банк» перед Національним банком України за низкою кредитних угод, в тому числі і за кредитним договором №132/04-14КТ від 23.04.2014, вимоги за яким були забезпечені в тому числі договором застави державних облігацій України №132/04-14/ДОУ від 21.11.2014.

Заявлені вимоги Національного банку України були акцептовані в сумі 9 344 571 307,23 грн та віднесені до 7 черги кредиторських вимог.

Доказів оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його вимог до 7-ї черги задоволення вимог кредиторів, право на що закріплено статтею 54 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI, суду не надано.

Згідно з ч. 1-2 ст 50 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI з дня свого призначення уповноважена особа Фонду приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також індивідуально визначене майно та майнові права, що належать банку на підставі речових прав (ліцензії, гудвіл тощо).

Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

З представленого до матеріалів справи повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, розміщеного на його офіційному сайті, вбачається, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням №895 від 02.06.2016 затвердила ліквідаційну масу АТ «Дельта Банк».

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на п. 2.21 Положення, який застосовує разом із п. 1.31, що діяв на момент погашення цінних паперів, і зазначає, що уповноважена особа під час тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» зобов'язана була обліковувати кошти, які надійшли від погашення заставлених цінних паперів, на окремому аналітичному рахунку, а після введення процедури ліквідації банку відповідно до п. 2.21 повинна здійснювати подальший такий облік до затвердження ліквідаційної маси, після затвердження якої зобов'язана була перерахувати такі кошти кредиторам, вимоги яких були забезпечені заставою цінних паперів.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з огляду на те, що як вже зазначалось, норми Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI та приписи Положення передбачають здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації як окремі процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Так, згідно п. 2.21. глави 2 розділу V Положення (в редакції яка діяла на момент затвердження ліквідаційної маси АТ «Дельта Банку» та на момент звернення НБУ з заявою про перерахування йому коштів, облікованих від погашення державних облігацій) уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти (крім коштів у якості відшкодування витрат Фонду на утримання та продаж заставленого майна банку, розрахованих відповідно до нормативно-правових актів Фонду), що надійшли, зокрема, від погашення цінних паперів, переданих в заставу. Такі кошти перераховуються уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку в рахунок погашення зобов'язань банку за кредитами після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що п. 2.21 Положення, враховуючи те, що знаходиться в розділі V Положення «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації» слід тлумачити саме з урахуванням того, що після відкликання банківської ліцензії та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, процедура тимчасової адміністрації банку припиняється, та вступають в дії інші положення законодавства, які регулюють дану процедуру.

Пунктом 1.31 глави 1 розділу ІІІ Положення №2 (який регулює порядок здійснення тимчасової адміністрації) на уповноважену особу покладено обов'язок виключно обліковувати грошові кошти, які надійшли від погашення цінних паперів, які передані в заставу, однак на відміну від приписів п. 2.21 (які визначають дії уповноваженої особи Фонду в період ліквідації), в період тимчасової адміністрації можливість подальшого перерахування таких коштів кредитору - в даному випадку НБУ, чинне законодавства не містить.

Колегія суддів зазначає, що ні п. 2.21 Положення, ні іншими нормами Положення та Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI не передбачено, що кошти, які надійшли від погашення заставлених цінних паперів та були обліковані в період тимчасової адміністрації, в подальшому після затвердження ліквідаційної маси підлягають перерахуванню кредиторам, вимоги яких були забезпечені заставою цінних паперів.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов'язок перерахувати кредиторам кошти, які надійшли від погашення цінних паперів, переданих в заставу, відповідно до п. 2.21 глави 2 розділу V Положення існує в уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку виключно у випадку, якщо такі кошти надійшли в період ліквідації банку, були обліковані уповноваженою особою Фонду та відповідно у випадку затвердження ліквідаційної маси банку.

Відтак, доводи апеляційної скарги НБУ про існування такого обов'язку в уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» та відповідно його порушення, апеляційний господарський суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства України, яке регулює порядок виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Окрім того, в апеляційній скарзі Національний банк України в обґрунтування своїх позовних вимог також посилався на ч. 3 ст. 52 Закону від 23.02.2012 за № 4452-VI, яка визначає (в редакції чинній на момент запровадження процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк»), що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що даною нормою закріплено право заставодержателя - кредитора неплатоспроможного банку, задовольнити в позачерговому порядку свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави у відповідності до договору та вимог закону або у випадку продажу майна Фондом шляхом отримання коштів, від реалізації такого майна. Тобто дана норма визначає порядок задоволення вимог, якщо предмет застави ще існує.

Однак, як свідчать матеріали справи, державні облігації України, які були передані в заставу за договором №132/04-14/ДОУ від 21.11.2014, були погашені ще в період тимчасової адміністрації, тобто застава була припинена ще до моменту запровадження процедури ліквідації банку. Відтак, суд апеляційної погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, оскільки вимоги Національного банку України включені до реєстру вимог кредиторів у сьому чергу, то у відповідності до законодавства підлягають задоволенню в порядку черговості після повного задоволення вимог попередньої черги, а тому суд вважає про відсутність порушених прав Національного банку України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з'ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Національного банку України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 у справі №910/20787/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 у справі №910/20787/16 залишити без змін.

3. Справу №910/20787/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко