ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Справа № 925/230/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представник позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

представник відповідача: ОСОБА_2 - адвокат за договором,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу

за позовом Смілянської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Флєр"

про стягнення 395 530,79 грн. збитків,

ВСТАНОВИВ:

Смілянською міською радою предявлено позов про стягнення з ТОВ "Флєр" на користь позивача 395530 грн. 79 коп. збитків, завданих внаслідок використання земельної ділянки без сплати земельного податку в період з 01.01.2011 по 01.11.2016. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є постійним землекористувачем земельної ділянки кадастровим номером :06:001:0029, площею 4,1974 га, що розташована в м. Сміла Черкаської області по вул. Енергетична, 1, однак відповідно до інформації Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області ТОВ "Флєр" за 2011-2016 роки плату за землю не сплачувало, тому Комісією з визначення розміру збитків по платі за землю, створеною рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 21.01.2016 № 21, складено акт від 08.12.2016, яким визначено розмір збитків по платі за землю за вказану земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні ТОВ "Флєр", оскільки територіальній громаді м. Сміла внаслідок зайняття та використання ТОВ "Флєр" земельної ділянки під будівлями виробничо-складської бази було завдано збитки у вигляді неодержаного земельного податку в період з 01.03.2014 по 01.11.2016 в сумі 395 530 грн. 79 коп.

У відзиві на позовну заяву (а. с. 59-63) відповідач повністю заперечив проти позову з тих підстав, що: по - перше, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно - правова відповідальність не настає. Позивачем не доведено неправомірність поведінки відповідача, адже з 22 грудня 2001 року відповідач користувався земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею від 22.12.2001 зареєстрований за № 69, а із позовом про стягнення збитків можливо було б звертатися у випадку, якби відповідач користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів;

по - друге, відповідач є постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому є субєктом плати за землю у формі земельного податку; із листа Смілянської ОДПІ від 21.07.2017 № 5297/23-04-12-0132 вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість зі сплати земельного податку; позивач не наділений повноваженнями щодо нарахування податку для юридичних осіб та на його стягнення; до повноважень позивача належить лише право на затвердження нормативної грошової оцінки земельних ділянок на відповідній території та ставок місцевих податків та зборів;

по - третє, позивачем визначено розмір збитків за 2011-2016 роки, виходячи з нормативної грошової оцінки землі 6188226,82 грн. згідно витягу від 12.07.2016; однак позивач безпідставно застосовує розмір нормативної грошової оцінки землі за 2016 рік до 2011-2013 років з коефіцієнтами індексації за 2014-2015; аналогічно і щодо 2015 року;

також у відзиві на позов відповідач заявив про застосування позовної давності та вказав, що позовна заява надіслана до суду 27.02.2017, тому загальний строк позовної давності за заявленою позивачем вимогою в частині стягнення збитків за період з 01.01.2011 по 26.02.2014 сплинув, відтак у випадку встановлення судом за результатами розгляду даної справи порушення права особи, яке підлягає захисту, відповідач просить застосувати позовну давність як підставу для відмови у позові про стягнення нарахованих позивачем збитків за вказаний період.

У судовому засіданні 11 квітня 2017 року задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву до 20 квітня 2017 року.

20.04.2017 представник позивача подала до суду письмові пояснення на обґрунтування позовних вимог, в яких вказано, що відповідач не сплачує земельний податок, чим завдає збитків територіальній громаді міста Сміла та порушує право позивача на отримання доходу до місцевого бюджету у вигляді земельного податку. Позивач також звертає увагу суду на те, що рішення виконавчого комітету міської ради від 23.02.2016 № 77 "Про затвердження Положення про комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" та від 08.12.2016 № 529 "Про затвердження актів з визначення збитків по платі за землю", в тому числі й по ТОВ "Флєр", прийняті на підставі нормативно-правових актів та є чинними, відповідачем не оскаржені. Тому позивач вважає, що Смілянська міська рада в межах повноважень звернулася до суду з даним позовом. Комісією на підставі витягу Держгеокадастру правомірно застосовано проіндексовану нормативну грошову оцінку для обрахування збитків, завданих ТОВ "Флєр", за 2011- 2016 роки на момент такого обрахування. Право постійного користування, набуте ТОВ "Флєр" до набрання чинності ЗК України (2001 року), не звільняє його від плати за землю у вигляді земельного податку. Тому позивач просить позов задовольнити повністю.

20.04.2017 до прийняття рішення у справі представник позивача подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач зменшив розмір позовних вимог у звязку із поданням відповідачем заяви про застосування позовної давності та просить стягнути з відповідача збитки в сумі 199570 грн. 32 коп. за період з 01.03.2014 по 01.11.2016.

Ухвалою суду від 20.04.2017 прийнято до розгляду заяву Смілянської міської ради про зменшення позовних вимог як таку, подання якої відповідає праву позивача, передбаченому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, підписану повноважною особою, належно оформлену.

У судовому засіданні:

представник позивача підтримала позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог до суми 199570 грн. 32 коп. та з підстав, викладених у позові та у письмових поясненнях; заперечила проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов; просила стягнути з відповідача завдані міському бюджету збитки в сумі 199570 грн. 32 коп.;

представник відповідача, повністю заперечуючи проти позову, посилався на доводи і міркування, викладені у відзиві на позов, просив повінстю відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач неправильно обрав спосіб захисту порушеного права, також просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

У судовому засіданні 20.04.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд встановив таке.

ОСОБА_3 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.10.2016 вбачається, що земельна ділянка кадастровим номером :06:001:0029, площею 4,1974 га, що розташована в м. Сміла Черкаської області по вул. Енергетична, 1, відноситься до земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення. Дата державної реєстрації земельної ділянки 22.12.2001.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.01.2017 за адресою м. Сміла Черкаської області, вул. Енергетична, 1 розташований комплекс нежитлових будівель, що належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю "Флєр".

В Довідці управління Держгеокадастру у Смілянському районі від 19.07.2016 № 31-28-05-2794/15-16 вказано, що названа вище земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні ТОВ "Флєр" на підставі державного акта на право постійного користування землею від 22.12.2001 № 69 серії І-ЧР № 000354.

Позивач стверджує, що відповідно до інформації Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області ТОВ "Флєр" за 2011-2016 роки плату за землю не сплачувало, тому Комісією з визначення розміру збитків по платі за землю, створеною рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 21.01.2016 № 21, складено акт від 08.12.2016, в якому визначено розмір збитків у вигляді неодержаного земельного податку, завданих територіальній громаді м. Сміла внаслідок зайняття та використання ТОВ "Флєр" земельної ділянки під будівлями виробничо-складської бази.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків позивач ґрунтує на приписах статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України, статей 152, 156, 157 Земельного кодексу України, Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993.

Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно пункту "д" частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам виписаний у статті 157 ЗК України, за змістом якої відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284 затверджений Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, в пункті 1 якого вказано, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

На вказану постанову КМУ послався позивач як на підставу нарахування збитків та звернення з даним позовом до господарського суду.

Однак, як вбачається із змісту статей 156, 157 ЗК України та із Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, тобто доходів, які міг би одержати власник землі із земельної ділянки, якби ця земельна ділянка належно використовувалася та за її використання сплачувалися кошти, встановлені законом для конкретного виду користування.

Вказані вище норми застосовуються судами у тих випадках, коли особа користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що позбавило власника (наприклад, міську раду) права одержати дохід у виді орендної плати за землю, який вона могла б отримувати, якби її право не було порушено.

Такий висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 14 травня 2015 у справі N 916/3371/14, у постанові ВСУ від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14.

У даному ж випадку відповідач є постійним користувачем земельної ділянки відповідно до державного акта на право постійного користування землею, що підтверджено позивачем та поданими у справу доказами. Отже, вказані норми ЗК України і Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993, на дані правовідносини не можуть поширюватися.

Виходячи із змісту положень частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" та Податкового Кодексу України, орендна плата за землю і земельний податок за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, оскільки відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обовязковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Водночас згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обовязковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши обґрунтування позивачем розміру та обставин нанесених йому збитків, суд приходить до висновку про необґрунтованість його вимог.

Важливим елементом доказування нанесення шкоди є доведення розміру цієї шкоди та встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та нанесеною шкодою. Позивач повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка виникла у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Позивач просить у позовній заяві стягнути з відповідача збитки, завдані внаслідок використання земельної ділянки без сплати земельного податку, однак ні норми ЗК України, ні Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, на який посилається позивач у позовній заяві та на який є посилання у рішенні Смілянської міської ради № 21 від 21.01.2016, такої підстави відшкодування збитків не встановлюють.

Податковим кодексом України чітко виписано порядок обчислення і сплати плати за землю та визначено порядок примусового стягнення такої плати у разі невиконання свого зобовязання належним платником, при цьому міська рада до органів стягнення земельного податку законом не віднесена.

Таким чином, позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено наявності законних підстав для стягнення з відповідача збитків та не доведено наявності у позивача повноважень на стягнення таких коштів.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі статті 49 ГПК України понесені позивачем витрати на сплату судового збору повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 26.04.2017.

Суддя А.Д. Пащенко