РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017Справа №910/3926/17

За позовом: державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ";

до: державного агентства резерву України;

про: стягнення 35.206,66 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Корюк В.І. - за довіреністю від 10.03.2017 № 609;

відповідача: Пономаренко В.В. - за довіреністю від 06.12.2016 № 4210/0/4-16.

С У Т Ь С П О Р У :

Державне підприємство "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до державного агентства резерву України про стягнення 35.206,66 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов укладеного між сторонами спору договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 18.11.2002 № 27-7/524 не здійснено на користь позивача відшкодування витрат із зберігання матеріальних цінностей в розмірі 35.206,66 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/3926/17. Розгляд даної справи призначено судом на 17.04.2017.

Проте, беручи до уваги те, що 16.04.2017 є святковим днем, який збігається з вихідним днем, то згідно ч. 3 ст. 67 Кодексу законів про працю України 17.04.2017 є вихідним днем.

Таким чином, ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2017 розгляд справи призначено на 24.04.2017.

Відповідач правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов до суду не подав у зв'язку із чим, відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 24.04.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між Маріупольським державним морським торгівельним портом, як зберігачем, та державним комітетом України з державного матеріального резерву, правонаступником якого згідно Указу Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" є державне агентство резерву України (далі - відповідач), було укладено Договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 18.11.2002 № 27-7/524 (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми 1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються відповідачем (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. п. 3.1 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно з п. 4.1 Договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 4.2 Договору передбачено, що відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між відповідачем та зберігачем.

Відповідно до п. 4.3 Договору, оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання відповідачем акту встановленої форми.

На підставі розпорядження КМУ від 04.03.2013 № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" та наказу міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ", державне підприємство "Маріупольський морський торгівельний порт" реорганізовано, шляхом виділу майна, прав та обов'язків та внаслідок виділу утворено державне підприємство "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" (далі - позивач).

Згідно п. 3 наказу міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163, позивач є правонаступником державного підприємства "Маріупольський морський торгівельний порт", в тому числі в частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів.

Таким чином Договір було передано до позивача згідно з актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013.

Відтак позивач, з 13.06.2013 став правонаступником всіх прав та обов'язків державного підприємства "Маріупольський морський торгівельний порт" за Договором.

На підставі викладеного вище між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду від 11.07.2013 № 3 до Договору про заміну сторін за Договором.

В подальшому, між сторонами спору укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до п. 1, 2 якої сторони погоджують розмір коштів на відшкодування витрат позивача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в межах кошторису на 2015 в сумі 35.604,30 грн. з ПДВ. Оплата здійснюється на підставі актів по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором зберігання.

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами зі зберігання, тому права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України.

Стаття 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Стаття 946 Цивільного кодексу України передбачає, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Статтею 947 Цивільного кодексу України визначено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об'єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами.

Відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2, п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532 сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

Відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Так, на виконання зобов'язань за Договором та на його умовах, в 2015 році позивачем здійснено відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та понесені витрати на їх зберігання в сумі 35.206,66 грн. Наведена фактична обставина підтверджується актом по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по Маріупольській філії державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" за 2015 рік, який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті допущення відповідачем порушення зобов'язання за Договором. Відповідачем відшкодування витрат із зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2015 рік станом на момент вирішення даного спору по суті не здійснено, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 35.206,66 грн. та звернення останнього до господарського суду за захистом своїх порушених прав.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту відшкодування відповідачем витрат із зберігання в сумі 35.206,66 грн., сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості за Договором у відповідача перед позивачем в розмірі 35.206,66 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 35.206,66 грн. витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2015 рік за Договором є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, код; ідентифікаційний код 37472392) на користь державного підприємства "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" (01135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код 38727770) заборгованість в сумі 35.206 (тридцять п'ять тисяч двісті шість) грн. 66 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 квітня 2017 року

Суддя С.В. Балац