ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 рокуСправа № 912/1078/15-г
Господарський суд Кіровоградської області колегією суддів в складі головуючого судді Колодій С.Б., суддів Макаренко Т.В., Тимошевської В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/1078/15-г

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес", м. Київ

до приватної фірми "Кампус К", м. Кіровоград

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - гр. ОСОБА_1, м. Кіровоград

про стягнення 49 490,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_2, додаткова угода про надання правової допомоги № 14/15 від 09.04.2015 р.;

від третьої особи - участі не брали.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою від 17.03.2015 р. про стягнення з приватної фірми "Кампус К" суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 49 490,00 грн., з покладенням на відповідача судового збору.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" на підставі полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9357005 від 10.01.2013 р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Nissan Qashqai", державний номерний знак НОМЕР_5, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1, водія якого визнано винним у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес", позивачем було направлено останньому претензію. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму шкоди, позивач просить стягнути з відповідача 49 490,00 грн. в якості страхового відшкодування в порядку регресу.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує статтями 1172, 1191 Цивільного кодексу України, статтями 3, 22, 38.1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою господарського суду від 24.03.2015 р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 912/1078/15-г.

28.04.2015 р. представником відповідача подано до суду заперечення на позов, відповідно до якого зазначає, що документальних підтверджень фактичних витрат на ремонт автомобіля, зокрема, ремонтно-відновлювальних робіт відповідно пошкоджень внаслідок ДТП з автомобілем відповідача, потерпілий страховику не надавав, така шкода самим страховиком не оцінювалась. Оцінка та відшкодування шкоди потерпілому позивачем здійснені всупереч порядку, встановленому Законом, за відсутності належного підтвердження розміру оцінених збитків потерпілого саме внаслідок ДТП з автомобілем відповідача, з порушенням прав страхувальника у процесі прийняття такого рішення (виходячи з умови відповідальності за збитки безпосередньо страхувальника (права регресу), що у відповідності до вимог Закону, статей 22, 1166 Цивільного кодексу України унеможливлювало встановлення дійсного розміру заподіяної шкоди. Вважає, що позивачем не надано належних доказів розміру у встановленому порядку оцінених збитків потерпілого саме внаслідок ДТП з автомобілем відповідача, причинного зв"язку між ДТП та фактом відмови водія відповідача від проходження медичного огляду для визначення стану сп"яніння або вживання лікарських препаратів, а відтак і наявності у відповідача обов"язку відповідно до вимог Закону відшкодувати в порядку регресу виплачені страховиком суми, яка є предметом спору у даній справі.

25.05.2015 р. представником позивача надано до суду письмові пояснення на заперечення відповідача в яких зазначено, що відповідно до пункту 1 статті 1191 Цивільного кодексу України та на підставі пункту 38.1.1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у позивача виникло право регресу. Крім того, зазначено, що позивачем достатньо надано доказів, які вказують, що саме на момент ДТП ОСОБА_3 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп"яніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп"яніння. Щодо пошкоджень автомобіля "Nissan Qashqai" зазначив, що відповідно до розширеної довідки ДАІ, зовнішнім оглядом було встановлено механічні пошкодження - задня центральна частина та задня ліва частина. В заяві про настання страхового випадку було зазначено частини автомобіля, які зазнали пошкодження в ДТП. Після ДТП аварійним комісаром було складено протокол огляду транспортного засобу, в якому детально було зазначено пошкодження, які були виявлені шляхом зовнішнього огляду автомобіля.

З приводу твердження відповідача про те, що позивач не повідомляв його про заявлений розмір збитків зазначив, що 29.12.2014 року (вихідний номер 31-12/14Р) позивач надіслав на адресу відповідача заяву на відшкодування в порядку регресу в розмірі 49 490,00 грн., про отримання відповідачем даної заяви свідчить зворотне повідомлення про вручення.

Ухвалою господарського суду від 23.06.2015 р. на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - гр. ОСОБА_1, оскільки рішення по даній справі може вплинути на її права та обов"язки.

Ухвалою господарського суду від 07.07.2015 р. за клопотанням відповідача призначено у даній справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Кіровоградському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової автотоварознавчої експертизи.

15.09.2015 р. до суду від Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи, мотивуючи тим, що у відділенні розрахунок вартості відновлювального ремонту колісних транспортних засобів закордонного виробництва здійснюється по програмному комплексу Audatex "AudaNet", та дана програма передбачає розрахунок вартості відновлювального ремонту, а саме вартість складових, які підлягають заміні лише на момент складання калькуляції та даний програмний комплекс не має архівів вартості складових на 2013 рік, тому розрахунок вартості відновлювального ремонту, а саме цін на запасні частини, що підлягають заміні можливий лише на час складання калькуляції.

Ухвалою господарського суду від 25.11.2015 р. провадження у даній справі поновлено, проведення судової автотоварознавчої експертизи документів призначених ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2015 р. доручено Одеському науково- дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової автотоварознавчої експертизи.

26.02.2016 р. на адресу господарського суду Кіровоградської області від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 7261 від 17.02.2016 р. про неможливість надання висновку за матеріалами справи № 912/1078/15-г в зв"язку з тим, що суд не має можливості надати витребувані судовим експертом документи.

Ухвалою господарського суду від 16.05.2016 р. провадження у даній справі поновлено, доручено проведення судової автотоварознавчої експертизи призначеної ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 07.07.2015 р. Науково-дослідному експертно-криміналістичному Центру при УМВС України в Кіровоградській області за наявними у справі матеріалами, провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової автотоварознавчої експертизи.

До господарського суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від Кіровоградського науково - дослідного експертно - криміналістичного Центру при УМВС України в Кіровоградській області № 50 від 26.05.2016 р., разом з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду від 22.02.2017 р. провадження у справі поновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.03.2017 р. за наявними у справі доказами.

Ухвалою суду від 21.03.2017 р. розгляд справи відкладено до 18.04.2017 р. 14:30 год.

В судовому засіданні 18.04.2017 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 21.04.2017 р.

Засобами телефонного зв"язку повідомлено представника позивача та третю особу про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с. 198-199).

Представник позивача участь в судовому засіданні 21.04.2017 р. не приймав, клопотанням просив розгляд справи здійснювати без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 186).

Третя особа участь в судовому засіданні не приймала, будь-яких клопотань до суду не подавала.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.04.2017 р. просив в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав викладених у запереченнях, які містяться в матеріалах справи.

Суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для розгляду справи по суті, неявка представників сторін не перешкоджає її розгляду, тому справа розглядається у порядку, передбаченому статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частинами 1, 2 пункту 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов"язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов"язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Згідно статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно - правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 10.01.2013 р. між приватною фірмою "Кампус К" (далі - страхувальник) та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" (далі - страховик) було укладено поліс обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9357005 (далі - договір, а.с. 7).

Застрахований транспортний засіб: "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1 (пункт 7 Договору).

Строк дії договору з 11.08.2013 р. по 10.08.2014 р. (пункт 32 Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Відповідно до визначення частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов"язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов"язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 11.11.2013 р. № 819, 11.11.2013 р. о 08:45 год. у місті Кіровограді на вул. Тарковського, 33 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Nissan Qashqai", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (водій ОСОБА_4, власник ОСОБА_1) та автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1 (водій ОСОБА_5, власник ПФ "Кампус К"), внаслідок чого автомобіль "Nissan Qashqai" отримав механічні пошкодження (а.с. 10).

ДТП сталася в результаті порушення водієм автомобіля "Volkswagen" ОСОБА_3 пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що встановлено у постанові Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.02.2014 р. у справі № 405/11167/14-п (а.с. 11 зворотна сторона).

Так, вказаною постановою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2014 р. у справі № 405/1962/14-п визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 12).

В результаті ДТП з вини водія "Volkswagen" ОСОБА_5 пошкоджено автомобіль "Nissan Qashqai", номерний знак НОМЕР_3, чим завдано матеріальної шкоди ОСОБА_1

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, кому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім"я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (при наявності), що її підтверджують; інформацію про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заява.

Відповідно до пунктів 36.1, 36.2 статті 36 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв"язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядається в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов"язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв"язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Так, на виконання умов договору (а.с. 7), на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 04.04.2014 р. (а.с. 9), страхового акта № 51691/1 від 10.06.2014 р. (а.с. 29), наказу № 51691/1/1 від 10.06.2014 р. (а.с. 65) позивачем, як страховиком, було виплачено потерпілому (ОСОБА_1 49 490,00 грн. страхового відшкодування, за мінусом франшизи передбаченої полісом (510,00 грн). Отже, згідно з договором страхування (полісом), вимогами діючого законодавства та з документами, зібраними під час розслідування та опрацювання страхової справи комісія дійшла висновку, що заявлена подія є страховим випадком, в зв"язку з чим позивачем було здійснено страхове відшкодування потерпілому в розмірі: 50 000,00-510,00=49 490,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6756 від 08.08.2014 р. (а.с. 30).

29.12.2014 р. на адресу відповідача була направлена регресна вимога щодо відшкодування шкоди в порядку регресу № 31-12/14Р в сумі 49 490,00 грн. на рахунок позивача, яку відповідач отримав 31.12.2014 р. відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Вказана претензія залишилась без відповіді та задоволення (а.с. 31).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача як юридичної особи, працівником якої під час виконання своїх трудових обов"язків було завдано шкоду, вартість завданої шкоди у розмірі 49 490,00 грн. (за визначенням суб"єкта оціночної діяльності розміру завданої шкоди та складення відповідного звіту).

Оцінюючі подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володію транспортним засобом, механізмом іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов"язків.

Суд зазначає, що відповідальність юридичної особи, настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв"язку з виконанням трудових (службових) обов"язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов"язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов"язків працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 р. у справі № 6-933цс16.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, який керував автомобілем "Volkswagen", державний номер НОМЕР_1 є засновником ПП "Кампус", що підтверджується роздруківкою з інформаційно - ресурсного центру (а.с. 32).

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до звіту № 266/13 про оцінку автомобіля НОМЕР_4 від 21.11.2013 р. складеного суб"єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (сертифікат суб"єкта оціночної діяльності № 11243/10 ФДМУ від 24.12.2010 р.) вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля NISSAN QASHQAI, державний реєстраційний № НОМЕР_2, станом на 12.11.2013 р. складає 68 445,75 грн. (а.с.102-107).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно - правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі-нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб"єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов"язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності - суб"єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом суб"єкта оціночної діяльності.

Суд зазначає, що звіт № 266/13 про оцінку автомобіля НОМЕР_4 від 21.11.2013 р. складеного суб"єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (сертифікат суб"єкта оціночної діяльності № 11243/10 ФДМУ від 24.12.2010 р.) вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля NISSAN QASHQAI, державний реєстраційний № НОМЕР_2, станом на 12.11.2013 р. складає 68 445,75 грн. є належним доказом щодо визначення розміру завданої шкоди власнику транспортного засобу NISSAN QASHQAI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, оскільки відповідає вимогам, вказаним у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та узгоджується з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідачем не надано суду належних доказів щодо визначення розміру шкоди, завданої власнику автомобіля NISSAN QASHQAI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 від 21.11.2013 р., у розмірі, іншому ніж той, що визначений суб"єктом оціночної діяльності у звіті № 266/13 про оцінку автомобіля НОМЕР_4 від 21.11.2013 р. складеного суб"єктом оціночної діяльності ОСОБА_6.

Судом встановлено, що приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнес" досягнувши згоди щодо розміру страхового відшкодування виконало своє грошове зобов"язання та сплатило потерпілій особі ОСОБА_1 страхове відшкодування у зв"язку з ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_5 під час експлуатації автомобіля "Volkswagen", який є власністю відповідача.

Відповідно до підпункту "в" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, зокрема якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Згідно з вказаною нормою страховик здійснює вибір особи (страхувальника чи водія), зобов"язаної відшкодувати йому виплачену суму, на власний розсуд.

Так, у зв"язку з тим, що саме з вини ОСОБА_5, який керував транспортним засобом, який належав ПФ "Кампус" приватне акціонерне товариство "Брокбізнекс" має право регресної вимоги до відповідача як страхувальника.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 49 490,00 грн. суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Що стосується заперечень відповідача з приводу недостатності доказів керування ОСОБА_3 на момент ДТП з ознаками алкогольного сп"яніння та відмовився в присутності двох свідків від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп"яніння, чим порушив частину 1 статті 130 КУпАП, слід зазначити, що позивачем було надано достатньо доказів, які вказують, що саме на момент ДТП, ОСОБА_3 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп"яніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп"яніння, даний факт підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.02.2014 року, в якій зазначено, що 11.11.2013 р. близько 08:45 ОСОБА_3 скоїв наїзд на припаркований автомобіль; постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2014 року, відповідно до якої встановлено факт того, що ОСОБА_3, 11.11.2013 р. о 08:45 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп"яніння та відмовився від проходження медичного огляду та продуття приладу "Драгер" на стан алкогольного сп"яніння в присутності двох свідків; відомістю № 9299555 про ДТП, яка мала місце 11.11.2013 р., відповідно до якої стосовно ОСОБА_3 в пункті "Перевірка на стан сп"яніння" вказано, що останній відмовився від перевірки.

Щодо обов"язку власника пошкодженого майна зберігати транспортні засоби у такому стані, в якому воно знаходиться після ДТП до огляду призначеним страховиком представником (аварійним комісаром), слід зазначити, що відповідно до пункту 33.3 статті 33 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо - транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов"язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо - транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Також, відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) зобов"язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Слід зазначити, що 11.11.2013 року на місце ДПТ виїжджав аварійний комісар та здійснював огляд пошкодженого транспортного засобу. За результатами огляду пошкодженого транспортного засобу було складено протокол огляду транспортного засобу від 11.11.2013 р. (а.с. 85), який був підписаний ОСОБА_7 (водієм пошкодженого транспортного засобу).

Тобто, страховик виконав свій обов"язок та в день ДТП оглянув пошкоджений транспортний засіб, після чого у потерпілої відпала необхідність зберігати пошкоджений транспортний засіб у стані, в якому він знаходився після ДТП.

Після огляду пошкодженого транспортного засобу аварійним комісаром, який був направлений позивачем, потерпіла в ДТП скористалася своїм правом та замовила проведення авто товарознавчого дослідження свого автомобіля.

Рішення позивачем приймалося на підставі пункту 36.1 статті 36 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядається в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується страховою сумою.

Отже, позивач на підставі заявлених вимог потерпілої, враховуючи звіт № 266/13 від 21.11.2013 р. з яким він погодився, тобто, оцінену шкоду, здійснив виплату страхового відшкодування в межах страхової суми за мінусом франшизи, передбаченої договором (510 грн.).

З приводу твердження відповідача про те, що позивач не повідомляв його про заявлений розмір збитків слід зазначити, що 19.12.2014 року (вих. № 31-12/14Р) позивач надіслав на адресу відповідача заяву на відшкодування в порядку регресу в розмірі 49 490,00 грн. Про отримання відповідачем даної заяви свідчить зворотне повідомлення про вручення.

Отже, позивач правомірно заявив позов до відповідача як страхувальника (власника) застрахованого транспортного засобу, тому суд вважає позовні вимоги про стягнення 49 490,00 грн. суми страхового відшкодування в порядку регресу нормативно та документально доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з приватної фірми "Кампус К" (25006, м. Кіровоград, вул. Арсенія Тарковського, буд. 52/77, ідентифікаційний код 23688973) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 3, ідентифікаційний код 20344871) 49 490,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1827,00 грн. судового збору.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 24.04.2017 р.

Головуючий суддя С. Б. Колодій

Суддя Т.В.Макаренко

Суддя В.В.Тимошевська