КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа№ 919/927/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участі представників сторін:

згідно з протоколом судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2016

у справі № 919/927/13 (суддя Пасько М.В.)

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус

Плюс" (ідентифікаційний код 30475947)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13 постановлено:

1. Достроково припинити повноваження ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус Плюс" (ідентифікаційний код 30475947) арбітражного керуючого Вудуда Г.І.

2. Призначити ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус Плюс" (ідентифікаційний код 30475947) арбітражного керуючого Титаренка М.О. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 823 від 18.04.13).

3. Зобов'язати арбітражного керуючого Вудуда Г.І. передати ліквідатору боржника арбітражному керуючому Титаренку М.О. всю документацію та інші матеріали, що стосуються ліквідації товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус Плюс" (ідентифікаційний код 30475947).

4. Зобов'язати ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус Плюс" (ідентифікаційний код 30475947) арбітражного керуючого Титаренка М.О.:

- розглянути питання щодо продовження строків ліквідаційної процедури у справі та його повноважень;

- надати суду на затвердження звіт та ліквідаційний баланс боржника.

Вирішено інші процесуальні питання пов`язані з подальшим розглядом справи.

Зазначена ухвала господарського суду першої інстанції мотивована тим, що ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Вудуд Г.І. у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги постанови господарського суду міста Києва від 16.12.2013 та попередніх ухвал господарського суду міста Києва не виконав, зокрема, не подав господарському суду на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, що свідчить про неналежне виконання останнього покладених на нього обов'язків, суд вважає за доцільне достроково припинити його повноваження як ліквідатора банкрута.

Судом першої інстанції було прийнято до уваги, що станом на 01.12.2016 учасниками провадження у справі не запропоновано кандидатури арбітражного керуючого для призначення його на посаду ліквідатора банкрута, суд визнав за доцільне призначити ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Титаренка М.О., кандидатура якого повністю відповідає всім необхідним вимогам, що встановлені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII (далі за текстом - Закон № 2343-XII).

Не погоджуючись з даною ухвалою місцевого господарського суду, арбітражний керуючий Вудуд Г.І. звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017, на підставі п. 2 ст. 97 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, апеляційну скаргу арбітражного керуючого Вудуда Г.І. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13 з доданими до неї документами було повернуто скаржнику, а матеріали справи було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду апеляційної інтсанції від 23.01.2017, арбітражний керуючий Вудуд Г.І. вдруге звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (зар. № 02-01/С/(919/927/13)1-29 від 12.02.2017), в якій просив скасувати ухвалу господарського суду міста Києва у справі № 919/927/13 від 01.12.2016 повністю, «спрямувати справу № 919/927/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус Плюс" (вул. Леніна, буд. 213А, с. Гореничі, Києво-Святошинський р-н., Київська обл., 08114 ) на новий розгляд господарського суду Київської області».

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, арбітражний керуючий Вудуд Г.І. посилається на те, що господарський суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу порушив приписи ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В підтвердження доводів апелянт зазначає, що ліквідатор боржника вважає, що господарський суд міста Києва, призначаючи ухвалою від 17.11.2016 у справі № 919/927/13 на 01.12.2016, дану справу до розгляду справу, не надіслав її ліквідатору боржника Вудуду Г.І. у належному порядку, а саме: на вказану арбітражним керуючим Вудудом Г.І. у листі № 02-01/С/(919/927/13)/1-27 від 22.04.2016 адресу: а/с 13, м. Одеса, 65012. Як і не надіслав ухвалу від 17.11.2016 у справі № 919/927/13 за місцем реєстрації арбітражного керуючого Вудуда Г.І.

В апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що у відповідності до припису п. 2 ч. 2 ст. 104 ГПК України у разі, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутності будь-якої якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду, це є у будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Також скаржник посилається на те, що у вище зазначеному листі ліквідатор боржника вказав суду першої інстанції на факт реєстрації боржника у - Київській області (вул. Леніна, буд. 21 ЗА, с. Гореничі, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08114). На думку ліквідатора, наслідком такого інформування, у відповідності до припису ч. 1 ст. 10 Закону № 2343-XII, мало б бути спрямування справи про банкрутство боржника за територіальною підсудністю, а саме: до господарського суду Київської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 17.03.2017 у справі № 919/927/13 сформовано колегію суддів у складі: Верховець А.А. - головуючий суддя, судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 задоволено заяву арбітражного керуючого Вудуда Г.І. про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги; відновлено арбітражному керуючому Вудуду Г.І. строк на подання апеляційної скарги; прийнято до провадження апеляційну скаргу Вудуда Г.І. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13; розгляд апеляційної скарги призначено на 04.04.2017 об 15 год. 10 хв.

04.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від голови комітету кредиторів ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення щодо обставин викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки головуючий суддя (суддя - доповідач) 04.04.2017, відповідно до наказу Київського апеляційного господарського суду № 166-в від 03.04.2017 "Про надання частини щорічної додаткової відпустки суддям" перебував у відпустці, розгляд апеляційної скарги призначеної на 04.04.2017 не відбувся.

Після усунення зазначених обставин, з урахуванням ст. 8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, а також принцип верховенства права. Врахувавши пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції" та критерій розумності строку розгляду справи, що визначений у листі Верховного Суду України "Щодо перевищення розумних строків розгляду справ" № 1-5/45 від 25.01.2006 та в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 № 01-8/1427. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 було продовжено строк розгляду апеляційної скарги Вудуда Г.І. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13 на п'ятнадцять днів, розгляд якої було призначено в судовому засіданні на 18.04.2017 о 15:40.

18.04.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від арбітражного керуючого Вудуда Г.І. надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що «арбітражний керуючий ліквідатор боржника хоче особисто бути присутнім при розгляді його апеляційної скарги, але Господарським судом Одеської області та Одеським апеляційним господарським судом на 18.04.2017 раніше призначені судові засідання у -справах № 916/1496/13, № 916/2675/15 № 916/1105/16 та № 1/17-2182-2011»

Розглянувши вказане клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (ч. 3 ст. 28 ГПК України).

Колегія суддів відзначає, що в судове засідання 18.04.2017 прибув представник апелянта ОСОБА_6, який був уповноважений апелянтом на представництво інтересів скаржника в суді та діяв на підставі довіреності 02-01/С/(923/927/13/3-44) від 14.01.2017 виданої арбітражним керуючим Вудудом Г.І.

Відповідно до норм ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами та зобов'язані добросовісно ними користуватися, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони. Добросовісність користування процесуальними правами слід розглядати таким чином, що особи, які беруть участь у справі, не повинні зловживати наданими їм правами.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на ухвали місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника апелянта ОСОБА_6 та голови комітету кредиторів ОСОБА_5, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки апелянт про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь арбітражного керуючого Вудуда Г.І., як і інших сторін у спарві, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. Більше того, в судовому засіданні присутній належним чином уповноважений представник апелянта.

В судовому засіданні 18.04.2017 представник апелянта навів свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі. Голова комітету кредиторів висловив власну позицію щодо неправомірності призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Титаренка М.О. та просив суд скасувати оскаржувану ухвалу, а матеріали справи передати до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 18.04.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 продовжено строк ліквідаційної процедури у справі № 919/927/13 та повноваження ліквідатора боржника на шість місяців, тобто до 17.06.2016.

Враховуючи, що станом на 17.11.2016 від ліквідатора боржника не надійшло звіту та ліквідаційного балансу на затвердження, а також закінчився строк ліквідаційної процедури у справі, розгляд справи було призначено на 01.12.2016, а також згідно п. 3 резолютивної частини даної ухвали, суд постановив попередити ліквідатора боржника, що у разі невиконання вимог ухвали суду та неявки у судове засідання, суд змушений буде вжити заходи, передбачені ст. 90 ГПК України та направити відповідні відомості до Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України.

У мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, судом зазначено, що ліквідатор боржника у судове засідання 01.12.2016 не з'явився та вимог ухвали суду від 17.11.2016 не виконав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" (пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3.9.Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою від 17.11.2016 розгляд даної справи відкладався у зв'язку з неявкою арбітражного керуючого у судове засідання першої інстанції та не поданням останнім суду витребуваного звіту та ліквідаційного балансу. При цьому явка апелянта у судове засідання визнана місцевим господарським судом обов'язковою.

Разом з тим, достроково припиняючи повноваження ліквідатора боржника арбітражного керуючого Вудуда Г.І. та ризначаючи ліквідатором ТОВ "Тонус Плюс" арбітражного керуючого Титаренка М.О., суд першої інстанції не з'ясував чи отримав позивач копії вищевказаних ухвал, у яких повідомлялось про виклик його представника в судове засідання.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке право повинно бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Проте, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, вищенаведених вимог чинного законодавства не дотримався та допустив порушення норм процесуального права, що, в свою чергу, позбавило права арбітражного керуючого на захист своїх прав та законних інтересів, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що господарським судом належним чином виконано обов'язок повідомити сторони про час та місце розгляду справи.

Колегія Київського апеляційного господарського суду зазначає, що згідно п. 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» № 01-8/1228 від 02.06.2006, наголошено, що відповідно до припису частини другої статті 101 ГПК України доводи, викладені в апеляційній скарзі, не є обов'язковими для господарського суду апеляційної інстанції. Останній перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Отже, якщо в апеляційній інстанції оскаржується лише частина судового рішення, суд зобов'язаний перевірити законність і обґрунтованість й тієї його частини, щодо якої відсутні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Це правило стосується перевірки законності і обґрунтованості лише того судового рішення, яке оскаржено в апеляційному порядку, і не поширюється на решту судових рішень, ухвалених господарським судом у конкретній справі.

З урахуванням вище наведеного, передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в апеляційній інстанції не дають їй права встановлювати у даній справі дотримання вимог законодавства при призначенні ліквідатором боржника арбітражного керуючого Вудуда Г.І., разом з тим перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду в повному обсязі колегія суддів доходить висновку щодо судом першої інстанції було порушено порядок призначення арбітражного керуючого ліквідатора боржника - Титаренка М.О. у даній справі, з огляду на наступне.

Призначення та усунення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) імперативно регламентоване статтею 114 Закону № 2343-XII. Відповідно до якої кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна визначається судом самостійно із застосуванням автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно абзацу ч. 1 зазначеної статті положення про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення розпорядника майна господарським судом у справах про банкрутство затверджується Пленумом Вищого господарського суду України за погодженням з державним органом з питань банкрутства.

Відповідно до пункту 4.1 Положення про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, затвердженого Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 8 від 14.07.2016 (далі за текстом - Положення № 8), передбачено, що автоматизований відбір кандидатів на призначення арбітражних керуючих у справах про банкрутство здійснюється автоматизованою системою з дотриманням Закону та цього Положення у всіх випадках призначення вперше арбітражного керуючого та може за ініціативою суду застосовуватися у разі необхідності заміни арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у справах про банкрутство.

Відповідно до п. 1.4. Автоматизована система є невід'ємною підсистемою автоматизованої системи документообігу суду, функціонування якої у господарських судах передбачено чинним законодавством.

Метою функціонування автоматизованої системи є:

- об'єктивний та неупереджений відбір кандидатів на призначення господарським судом арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією або ліквідатора (зокрема, за статтею 95 Закону) (далі - арбітражний керуючий) у справі про банкрутство з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України (далі - Реєстр) та зареєстрованих в автоматизованій системі (п. 1.5);

Пунктом 1.6. передбачено, що відбір кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство здійснюється автоматизованою системою з додержанням принципів черговості, вірогідності, рівної кількості справ про банкрутство, з урахуванням навантаження кожного арбітражного керуючого, а також спеціалізації за видами економічної діяльності та організаційно-правових форм господарювання боржника, обраної арбітражним керуючим згідно з поданим ним повідомленням про участь в автоматизованому відборі, особливостей провадження у справах про банкрутство окремих суб'єктів підприємницької діяльності (страховиків, професійних учасників ринку цінних паперів та інститутів спільного інвестування, а також державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків), підприємств, до яких у Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, виникли вимоги щодо сплати заборгованості за поставлений/спожитий природний газ, а також вимог законодавства про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Згідно п 4.12. господарський суд у випадку припинення повноважень попереднього арбітражного керуючого у справі про банкрутство (частина третя статті 114 Закону) може здійснити запит до автоматизованої системи з метою надання кандидатури арбітражного керуючого для здійснення повноважень керуючого санацією чи ліквідатора та вирішення в судовому засіданні питання про призначення арбітражного керуючого з врахуванням обставин справи та вимог законодавства про банкрутство.

Пунктом 4.13. регламентовано, що господарський суд при введенні кожної наступної судової процедури (санації, ліквідації, мирової угоди) у судовому рішенні зазначає про припинення повноважень арбітражного керуючого у процедурі, яка завершилась, та про призначення арбітражного керуючого у наступній судовій процедурі (санація, ліквідація) з повідомленням про це адміністратора автоматизованої системи.

Отже, законодавством про банкрутство не передбачено винятків щодо вчинення господарським судом, електронного запиту щодо автоматичного визначення кандидатури арбітражного керуючого у випадку припинення повноважень попереднього арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Крім того, право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це, зокрема, і право на обґрунтоване рішення. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

Колегія суду звертає увагу, що призначаючи ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Титаренка М.О., суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не навів жодного правового обґрунтування, як і не зазначив ті фактичні обставини, з огляду на які доводи або докази обумовлюють доцільність та правомірність призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Титаренка М.О.

Таким чином, судом першої інстанції не було дотримано вимоги відносно вчинення у даній справі електронного запиту на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого, що є порушенням законодавства про банкрутство та процесуального права.

Відносно вимог апеляційної скарги арбітражного керуючого Вудуда Г.І.: «спрямувати справу № 919/927/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Тонус Плюс" (вул. Леніна, буд. 213А, с. Гореничі, Києво-Святошинський р-н., Київська обл., 08114 ) на новий розгляд господарського суду Київської області», колегія суду відхиляє їх, як необгрунтовані, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів оскарження та комп'ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", яка діє в апеляційному господарському суді відповідно до Рішення Ради суддів України від 26.11.2010 № 30, ухвалою господарського суду м. Севастополя від 22.08.2013 за заявою ПАТ „Механізація будівництва" порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Тонус Плюс" у порядку, передбаченому Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діє з 19.01.2013; визнано вимоги ПАТ „Механізація будівництва" в розмірі 3 417 897,66 грн; введено процедуру розпорядження майном боржника; зобов'язано ініціюючого кредитора здійснити офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційних друкованих органах (газетах „Голос України" або „Урядовий кур'єр").

Ухвалою господарського суду м. Севастополя від 21.11.2013 у справі № 919/927/13 грошові вимоги ПАТ "АКБ "Київ" до ТОВ "Тонус Плюс" в сумі 201577414,40 грн відхилено в повному обсязі. Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів відомості про майно та майнові права, яке є предметом застави, а саме: 26 квартир загальною площею 1714,25 м2, які споруджуються в житловому багатоквартирному комплексі з об'єктами торгівлі і соцкульпобуту за будівельною адресою: місто Севастополь, вул. Паркова, будинки № 14-В (квартири №№ 2, 5, 6, 7, 13, 18, 27, 30, 42, 45, 54, 59, 62) та № 14-Г (квартири №№ 2, 9, 14, 15, 18, 25, 26, 30, 34, 46, 47, 62, 66).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.01.2014 ухвалу господарського суду м. Севастополя від 21.11.2013 в частині відмови у визнанні грошових вимог ПАТ "АКБ "Київ" до ТОВ "Тонус Плюс" в сумі 201577414,40 грн скасовано. В цій частині постановлено нове рішення. Визнано кредиторські вимоги ПАТ "АКБ "Київ" до ТОВ "Тонус Плюс" в сумі 100324014,01 грн, 11451600 дол. США 25 центів, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 21.08.2013 становить 91720759,60 грн, 1 147,00 грн судового збору, а всього 201578 516,40 грн, з яких 7437147,00 грн підлягають задоволенню в першу чергу.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2014 постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.01.2014 у даній справі скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду.

У відповідності до абз. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" справу № 919/927/13 направлено до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2014 у даній справі прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу та постановою від 03.07.2014 частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ" від 26.12.2013 № 25-03/1320 на ухвалу господарського суду м. Севастополя від 21.11.2013 у справі № 919/927/13, оскаржувану ухвалу скасовано в частині відмови у визнанні грошових вимог ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ" до ТОВ "Тонус Плюс" в сумі 7437147,00 грн; прийнято в цій частині нове судове рішення, яким: Визнано ПАТ „АКБ „Київ" кредитором ТОВ „Тонус Плюс" в розмірі 7 436000,00 грн, які підлягають включенню окремо до реєстру вимог кредиторів, як забезпечені. Визнано кредиторські вимоги ПАТ „АКБ „Київ" до ТОВ „Тонус Плюс" у розмірі 1147,00 грн (витрати із сплати судового збору за подання заяви з кредиторськими вимогами), які підлягають задоволенню в першу чергу; в іншій частині оскаржувану ухвалу господарського суду м. Севастополя залишено без змін. У відповідності до абз. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" дану справу № 919/927/13 було направлено до господарського суду м. Києва для подальшого розгляду.

27.04.2014 року набрав чинності закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Так, згідно ст. 12 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" змінено територіальну підсудність судових справ у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях. При цьому, зазначеною статтею передбачено, зокрема, що розгляд справ Господарського суду Автономної Республіки Крим забезпечується Господарським судом Київської області, а а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності.

В п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/615/14 від 15.05.2014 року „Про Закон України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", визначено, що з урахуванням загального характеру положень ст. 13 вказаного закону щодо зміни територіальної підсудності справ відповідні приписи підлягають застосуванню щодо справ усіх категорій (включаючи справи про банкрутство) і на будь-якій стадії розгляду справ.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/745/2014 від 05.06.2014 року, „Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", у разі недодержання приписів абзацу десятого частини першої статті 12 Закону господарські суди Київської області, міста Києва, Київський апеляційний господарський суд, позбавлені можливості продовжити розгдяд зазначених у цій нормі справ, оскільки Законом, так само як й іншими законодавчими актами України, не передбачено ні права, ані обов'язку місцевих господарських судів витребувати з інших господарських судів матеріали справ, так само як і відповідного права (обов'язку) апеляційних господарських судів - стосовно інших судів апеляційної інстанції. Водночас заінтересовані особи можуть звертатися з відповідними позовами (скаргами) до господарських судів міста Києва, Київської області, Київського апеляційного господарського суду з урахуванням визначеної Законом підсудності справ (див. також підпункт 3.2 пункту 3 цього листа).

Підпунктом 3.2. вищезгаданого Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.06.2014 року визначено, що коли подаються звернення, що не є позовними заявами в розумінні статті 54 ГПК, - їх реєстрація і розгляд здійснюється у встановленому в господарському суді порядку. Автори таких звернень за необхідності повідомляються господарським судом (листами за підписами керівників або уповноважених працівників апарату суду) про можливість звернутися з позовною заявою до відповідного господарського суду - міста Києва або Київської області згідно з визначеною Законом територіальною підсудністю справ. При цьому наявність подібних же проваджень у господарських судах, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, такому зверненню не перешкоджають, а судові акти, ухвалені ними після набрання Законом чинності, не враховуються у вирішенні спорів.

Саттею 15 ГПК України, справи про банкрутство розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону про банкрутство справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцем проживання боржника - фізичної особи.

Разом з тим, згідно статті 17 ГПК України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять, а скаржником не надано жодних доказів які б належним чином підтверджували те, що на момент скерування Київським апеляційним господарського судом справи до Господарського суду м. Києва, боржник у даній справі був зареєстрований у Київській області.

Крім того згадана постанова апеляційного суду від 03.07.2014 не оскаржувалася до касаційної інстанції та відповдно п. 5 резолютивної частини зазначеного судвового акту (Матеріали справи № 919/927/13 направити до господарського суду м. Києва для подальшого розгляду) є чинним. Більше того, 25.09.2014 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Вудуда Г.І. про забезпечення вимог кредиторів. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.10.2014 справу № 919/927/13 прийнято до свого провадження суддею Чеберяком П.П. та призначено розгляд справи на 20.10.2014. У судовому засіданні, за участі арбітражного керуючого Вудуда Г.І. 29.10.2014 розглядалось клопотання останнього про забезпечення вимог кредиторів.

Однак, ані з матеріалів справи, ні з КП "Діловодство спеціалізованого суду" не вбачається жодних звернень арбітражного керуючого Вудуда Г.І. щодо спрямування справи про банкрутство боржника за територіальною підсудністю, а саме: до господарського суду Київської області, у відповідності до припису ч. 1 ст. 10 Закону № 2343-XII.

Таким чином, в порушення статті 33 ГПК України, якою тягар доказування покладено на апелянта, арбітражний керуючий Вудуд Г.І. не довів, як і в суді першої інстанції так і в апеляційному суді належності доказів, на яких ґрунтуються вимоги, які зазначені в листі № 02-01/С/(919/927/13)/1-27 від 22.04.2016 (адресованому судді Пасько В.В.) та в апеляційній скарзі щодо факту реєстрації боржника у - Київській області (вул. Леніна, буд. 21 ЗА, с. Гореничі, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08114) станом на 10.10.2014.

Відповідно до п 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки, жодних доказів на підтвердження вимог апеляцийнрої скарги щодо порушнь судом першої інстанції теритріальної підсудності даної спарви, скаржником не надано, суд відхиляє зазначені доводи скаржника, як необгрунтоані. Разом з тим, колегія суду звертає увагу, що апелянт після усунення зазначених недоліків та з урахуванням ст. ст. 32-34 ГПК України, не позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до п. 1 Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. ст. 55,124), а ст. 18 Закону України „Про судоустрій та статус суддів" визначено, що суду загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конституції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону Украї „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

Отже, розпочинаючи судовий розгляд 01.12.2016 за результатами якого, було достроково припинено повноваження ліквідатора боржника арбітражного керуючого Вудуда Г.І. та призначаючи ліквідатором ТОВ "Тонус Плюс" арбітражного керуючого Титаренка М.О., місцевим судом не було належним чином встановлено чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання, що в свою чергу позбавило сторін та учасників даного провадження можливості захистити свої права. Місцевий суд фактично позбавив апелянта права на судовий захист, що суперечить вимогам ст. 55 Конституції України та сформульованому в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положенню про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права являється підставою для скасування рішення місцевого господарського суду у випадку, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13 та часткове задоволення вимог апеляційної скарги арбітражного керуючого Вудуда Г.І.

Враховуючи те, що оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду від 01.12.2016 було достроково припинено повноваження ліквідатора боржника арбітражного керуючого Вудуда Г.І. та призначено ліквідатором ТОВ "Тонус Плюс" арбітражного керуючого Титаренка М.О., отже справу № 919/927/13 має направлено до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13 скасувати повністю.

3. Матеріали оскарження ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі № 919/927/13 направити до Господарського суду міста Києва для розгляду справи.

4. Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 24.04.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко