РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 Справа №910/678/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомрайс»

До Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної

адміністрації

про стягнення 363 660,04 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

У засіданні брали участь:

від позивача: Сайко Ю.В. - по дов. №б/н від 15.07.2016р.

від відповідача: не з»явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду міста Києва передана позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 363660,04 грн., з яких: 199 399,00 грн. - основного боргу, 147 954,03 грн. - інфляційних втрат, 16 307,01грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про закупівлю товарів №137 від 24.12.2013 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 199 399,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 147 954,03 грн. - інфляційних втрат, 16 307,01грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 р. порушено провадження у справі № 910/678/17 призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22.02.2017 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Судом оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представниками сторін було заявлено клопотання про продовження строку розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 22.02.2017 (суддя Пригунова А.Б.) розгляд справи відкладався, а також за заявою сторін строк розгляду спору у справі № 910/678/17 продовжено на п'ятнадцять днів.

Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду за розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/1105 від 21.03.2017 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/678/17.

Обґрунтування призначеного проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи - неможливість здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б. За результатом повторно автоматизованого розподілу справу № 910/678/17 передано для розгляду судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2017 р. справу призначено до розгляду на 12.04.2017 р.

12.04.2017р. від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію та Головне управління Державної казначейської служби України.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечував.

Суд розглянувши дане клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача відмовив в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Під час розгляду даної справи судом не були встановлені обставини, які б свідчили про те, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки Дніпровської РДА в м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України, які не є сторонами у справі, відповідно, підстави для залучення Дніпровської РДА в м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, відсутні.

22.02.2017р. від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якового проти позову заперечив, вважав факт здійснення позивачем поставки недоведеним, про що, на його думку свідчать акт позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в Управлінні освіти Дніпровської РДА в м. Києві № 031-30/868 від 26.05.2015 р., а також відсутність довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей у особи, підпис якої стоїть у видатковій накладній. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 12.04.2017р. не з»явився. Заяв, клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, відповідно до ст.. 75 господарського процесуального кодекс України.

В судовому засіданні 12.04.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні 12.04.17р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

24.12.2013 р. між Управлінням освіти Дніпровської РДА в м. Києві (замовник) та ТОВ "Інкомрайс" (постачальник) був укладений договір № 137 на закупівлю товарів за державні кошти (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у грудні 2013 року поставити замовнику товар: код 27.90.1 за ДКПП ДК 016-2010 - устаткування електричне, інше, та його частини (м»ясорубка електрична, картоплечистка, машина протирочно - різальна для овочів (далі - товар), а замовник прийняти і оплатити його.

Згідно з п. 3.1 договору сума договору становить 199 399,00 грн., у тому числі ПДВ - 33 233,17 грн.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на строк до 90 (дев'яносто) календарних днів, після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

Термін поставки товарів: грудень 2013 року (п. 5.1 договору).

Судом також встановлено, що на виконання умов договору ТОВ "Інкомрайс" передало, а Управління освіти Дніпровської РДА в м. Києві прийняло товар загальною вартістю 199 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 54 від 27.12.2013 р., засвідченою підписами уповноважених представників сторін та їх печатками, копія якої долучена до матеріалів справи.

Проте, Управління освіти Дніпровської РДА в м. Києві взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару не виконало, поставлений товар не оплатило. Таким чином, у Управління виникла заборгованість за договором № 137 від 24.12.2013 р. на суму 199 399,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною ч. 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Частиною ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

На підставі зазначених правових норм суд дійшов висновку, що у позивача виник обов'язок з оплати вартості поставленого товару.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача - Управління освіти Дніпровської РДА в м. Києві про те, що факт поставки товару за вказаною накладною спростовується відсутністю довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей у особи, підпис якої стоїть у видатковій накладній № 53 від 27.12.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що видаткова накладна № 53 від 27.12.2013 р. засвідчена підписами представників обох сторін та скріплена їх печатками, вона містить усі необхідні реквізити та відповідає вимогам закону, встановлених для первинних документів.

Водночас, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей є документом, що підтверджує уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей та не підтверджує факт вчинення господарської операції, а саме - передання товару.

Отже, саме видаткова накладна є належним документом, що засвідчує встановлений факт здійснення вказаної господарської операції, а відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, котрі підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Крім того, факт поставки товару за видатковою накладною № 53 від 27.12.2013 р. підтверджується, складеним Державною фінансовою інспекцією в місті Києві актом № 031-30/868 від 26.05.2015 р. позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в Управління освіти Дніпровської районної в м. Києва державної адміністрації за період з 01.03.2014 р. по 01.04.2015 р.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Управління освіти Дніпровської РДА в м. Києві, як відповідач, не надав суду документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем - ТОВ "Інкомрайс" або спростовували докази останнього. Крім того, підпис представника відповідача на видатковій накладній № 53 від 27.12.2013 р. свідчить про обізнаність Управління освіти Дніпровської РДА в м. Києві щодо розміру вартості поставленого товару, а також щодо необхідності його оплатити протягом встановленого договором строку.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 199 399,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 147 954,03 грн. та 3 % річних у сумі 16 307,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач - Управління освіти Дніпровської РДА в м. Києві товар, переданий позивачем - ТОВ "Інкомрайс", не оплатив, відтак допустив порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок інфляційної складової боргу, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний невірно, у зв'язку з чим судом був здійснений власний розрахунок.

Так, враховуючи розмір заборгованості - 199 399,00 грн., а також визначений позивачем період нарахування з квітня 2014 року по листопад 2016 року сума інфляційної складової

боргу за розрахунком суду становить - 186 323,28 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.04.2014 - 01.12..001.934186323.28385722.28

Отже, здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, з урахуванням чого суд зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України при прийнятті рішення господарському суду надано право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу підлягає задоволенню судом у розмірі, визначеному позивачем, а саме - 147 954,03 грн.

Також дослідивши розрахунок трьох процентів річних, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства України та умов укладеного сторонами договору, тому вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню у розмірі 16 307,01 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов ТОВ "Інкомрайс" підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом розглянута заява позивача, що викладена в письмовому відзиві, про відмову в задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Суд відзначає, що дана заява не може бути судом задоволена з огляну на наступне:

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на строк до 90 (дев'яносто) календарних днів, після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

Судом встановлено, що на виконання умов договору ТОВ "Інкомрайс" передало, а Управління освіти Дніпровської РДА в м. Києві прийняло товар загальною вартістю 199 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 54 від 27.12.2013 р., засвідченою підписами уповноважених представників сторін та їх печатками.

З огляду на викладене відповідач зобов»язаний був здійснити оплату за отриманий товар до 27 березня 2014року.

З урахуванням викладеного право позивача порушено з боку відповідача з 28 березня 2014 року.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про захист свого порушено права 12 січня 2017 року,тобто в межах трирічного строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 363 660,04 грн. задовольнити.

Стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, проспект Миру, буд. 6-А ідентифікаційний код 37397216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (73025, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Михайлівська, буд. 18, ідентифікаційний код 38648705) суму основного боргу в розмірі 199 399 грн. 00 коп., інфляційну складову боргу в сумі 147 954 грн. 03 коп., 3 % річних у сумі 16 307 грн. 01 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 454 грн. 91 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 18.04.17.

Суддя Трофименко Т.Ю.