ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
27 квітня 2017 року Справа № 912/607/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянувши матеріали справи № 912/607/17
за позовом Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг
до приватного навчально - курсового комбінату "Водій", Кіровоградська область, м. Світловодськ
за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, м. Дніпро
про визнання недійсним договору
ВСТАНОВИВ:
Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) звернулася до господарського суду з позовною заявою про розірвання договору № 4/2 про спільний обробіток землі від 01.02.2014, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_2 в особі командира військової части НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 та Приватним навчально - курсовим комбінатом "Водій" в особі директора Шульги Миколи Васильовича, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача.
В обґрунтування підстав позову позивач послався, зокрема, на порушення при укладенні спірного договору вимог статей 77, 92, 95 Земельного кодексу, статей 1, 4 Закону України " Про використання земель оборони" та положень Методичних рекомендацій щодо укладання договорів спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міністерства оборони України, що затверджені заступником Міністра оборони України 08.09.2016. Позивач стверджує, що він не мав повноважень на укладення спірного договору, оскільки не є землекористувачем земельної ділянки, яку сторони зобов`язувались спільно обробляти.
21.03.2017 позивачем подано до господарського суду позовну заяву (уточнену), відповідно до якої позивач просить суд визнати недійсним договір №4/2 про спільний обробіток землі від 01.02.2014 з додатковими угодами (а.с. 54-55).
Виходячи з змісту вказаної заяви, а також змісту раніше поданої позовної заяви, враховуючи обставини справи господарський суд вважає, що позивачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про зміну предмета позову, тому, враховуючи вимоги статті 22 Господарського процесуального кодексу України, прийняв її до розгляду.
Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27.04.2017 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог, встановивши, що позивач правомірно звернувся за захистом свого порушеного права, однак з пропуском строку позовної давності. При цьому, доказів поважності причин пропуску звернення з таким позовом не надав.
Під час розгляду даної справи встановлено наступне.
01.02.2014 між Військової частиною НОМЕР_2 в особі командира військової частини НОМЕР_2 підполковника Тарнавського О.Г., який діє на підставі Законів України "Про господарську діяльність у Збройних силах України", "Про використання діяльності земель оборони" та Свідоцтва про реєстрацію частини як суб`єкта господарської діяльності, виданого Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 26.10.2013 № 724 (далі - Сторона 1) та Приватним навчально-курсовим комбінатом "Водій" в особі директора Шульги М.В., який діє на підставі Статуту ПНКК "Водій" (далі - Сторона 2) укладено договір № 4/2 про спільний обробіток землі (далі Договір).
Відповідно до умов вказаного договору сторони домовились про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані Стороні 1 в безстрокове користування та можливостей Сторони 2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація.
Згідно з пунктом 3.1 Договору Сторона 1 зобов`язується, зокрема, залучити до спільної обробки, що буде проводитися разом зі Стороною 2 земельні ділянки, що надані Стороні 1 в безстрокове користування, згідно Державного Акту від 1980 року серія Б № 009798 площею 390 га, терміном на 1 (один) сільськогосподарський рік.
Пунктом 6.1 Договору визначено, що внесок Сторони 1 - вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 390 га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 360,00 за 1 га.
Внесок Сторони 2 грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють Сторони по закінченню сільськогосподарського року (пункт 6.2 Договору).
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з 01.09.2014 року. Цей Договір укладений строком на 2014 сільськогосподарський рік, але не пізніше 1 листопада 2014 року (пункти 12.1., 12.2 Договору).
Відповідно пункту 12.3 Договору умови Договору вважаються виконані в повному обсязі після складання актів звірки взаєморозрахунків.
Цей Договір припиняється в порядку та на умовах, що визначені у статті 1141 Цивільного кодексу України (пункт 12.8 Договору).
Згідно пункту 12.11 Договору додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.
Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.
18.07.2014 сторони підписали додаткову угоду № 22, за умовами якої загальна площа земельних ділянок, залучених до спільної обробки, що буде проводитися Сторонами відповідно до умов Договору становить 417,9 га, площі та межі яких встановлюються згідно Договору (а.с. 15).
18.07.2014 сторони підписали додаткові угоди №26 та № 27, якими внесено зміни до пункту 6.1 Договору в частині розміру внеску Сторони 1, встановивши його в розмірі 411,00 за 1 га (а.с.17, 18).
Також, 18.07.2014 сторони підписали додаткову угоду №40, за умовами якої земельні ділянки для спільної обробки залучаються сторонами строком на п`ять сільськогосподарських років з 10.10.2014, тобто до кінця 2020 сільськогосподарського року, у урахуванням всіх положень Договору.
Відповідно до Додаткової угоди від 18.07.2014 р. № 42 земельні ділянки для спільної обробки залучаються сторонами строком на п"ять сільськогосподарських років, тобто до кінця 2020 сільськогосподарського року, з урахуванням всіх положень Договору.
Як вбачається із матеріалів справи, за результатами проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_2 за період з 01.06.2015 по 15.02.2016, було встановлено, що договір № 4/2 про спільний обробіток землі від 01.02.2014 з додатковими угодами укладений з порушенням вимог чинного законодавства, що, за висновком позивача, є підставою для визнання його недійсним.
Викладені вище обставини свідчать про порушення законності в діяльності Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), про що суд зробив висновок з наступного.
Статтею 1130 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (Учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Відповідно до статті 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.
Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки (частина 1 статті 1133 Цивільного кодексу України).
Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном (частина 1 статті 1134 Цивільного кодексу України).
Як вбачається зі змісту пунктів 1.1, 3.1, 6.1 Договору позивач зобов`язався залучити до використання з метою спільної обробки земельні ділянки, що надані останньому в безстрокове користування згідно Державного Акту від 1980 року серія Б № 009798.
В силу вимог статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння та користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Отже, право постійного користування земельною ділянкою здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей як володіння і користування. Правомочності по розпорядженню земельними ділянками відсутні.
Відповідно до приписів статей 317, 319 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна і лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Стаття 77 Земельного кодексу України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Відповідно до частини 1 стаття 4 Закону України "Про використання земель оборони" військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту Б № 009798 від 1980 року, виданого Виконавчим комітетом Широківської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області Квартирно - експлуатаційній частині Криворізького району, за останньою закріплюється в безстрокове і безплатне землекористування 9819,7 гектарів землі. Земля надана для випробувального полігону.
За твердженням позивача саме на цій земельній ділянці розташована Військова частина НОМЕР_2 , а також земельні ділянки, залучені до спільної обробки землі за спірним Договором.
Матеріали справи не містять доказів надання земельних ділянок в постійне користування саме Військовій частині НОМЕР_2 .
Тому господарський суд прийшов до висновку, що останній не є землекористувачем земельної ділянки, яку він зобов`язався залучити до спільної обробки з відповідачем за спірним Договором, а тому в силу вищезазначених вимог чинного законодавства у Військової частини НОМЕР_2 не було правових підстав для його укладення.
Отже, спірний Договір суперечить, зокрема, вимогам статей 1132-1134 Цивільного кодексу України, вимогам частини 1 статті 4 Закону України "Про використання земель оборони" (в частині залучення для спільного з відповідачем обробітку земельних ділянок, на які у військової частини відсутнє право постійного користування).
Відповідно до частини 1 статті 90 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу.
Пленум Вищого господарського суду України у пункті 5.1 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз"яснив, що окрема ухвала виноситься господарським судом за наявності умов, передбачених частиною першою статті 90 ГПК - виявлення при вирішенні спору порушень законності або недоліки у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу. При цьому господарський суд не обмежений колом ні учасників судового процесу у конкретній справі, ані загалом осіб, зазначених у статті 1 ГПК України.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для винесення окремої ухвали відносно Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).
Згідно частини 2 статті 90 Господарського процесуального кодексу України окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.
Окрема ухвала надсилається посадовій особі або органу, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені господарським судом недоліки чи порушення (п. 5.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України у своїй постанові від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").
Враховуючи положення статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління збройних сил України здійснює управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами, суд вважає за необхідне повідомити саме Міністерство оборони України про вказані вище недоліки та порушення законності, а також рекомендувати вжити заходів для недопущення подібних недоліків та порушень законності у діяльності Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у подальшій роботі.
На підставі викладеного вище, керуючись статтями 86, 90 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Окрему ухвалу направити на адресу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (50046, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Міністерства оборони України (01021, м. Київ, вул. Грушевського 30/1).
Про результати розгляду окремої ухвали повідомити Господарський суд Кіровоградської області.

Суддя С.Б. Колодій