ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви

"24" квітня 2017 р.4/3-Б-10

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали

за заявою Управління Пенсійного фонду України в Деражнянському районі, м.Деражня Хмельницької області

до Державного підприємства Маниковецький спиртовий завод, с.Маниківці Деражнянського району Хмельницької області

про визнання банкрутом

(розгляд заяви ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України смт. Летичів до Державного підприємства "Маниковецький спиртовий завод" с. Маниківці Деражнянського району про розірвання мирової угоди)

ВСТАНОВИВ:

На адресу господарського суду Хмельницької області 20.04.2017р. від кредитора ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України смт. Летичів до боржника Державного підприємства Маниковецький спиртовий завод, с.Маниківці Деражнянського району Хмельницької області надійшла заява про розірвання мирової угоди.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 ГПК України визначено перелік справ підвідомчих господарським судам.

Так, за змістом пункту 7 частини 1 наведеної статті господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до змісту ст. 16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми ГПК України узгоджуються з частиною четвертою ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Окремо, суд звертає увагу на пункт 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (із останніми змінами та доповненнями в редакції листа Вищого господарського суду № 01-06/2511/16 від 21.07.2016).

За змістом наведеного листа Вищий господарський суд України звертає увагу господарських судів України, що частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника.

Судам слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Ст. 11128 ГПК України визначає, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом враховується позиція Верховного суду України, яка міститься в постанові від 13.04.2016р. №3-304гс16.

За змістом наведеної постанови Верховний суд України дійшов до висновку, що системний аналіз положень Закону № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону № 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина девята статті 22 Закону № 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону № 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина пята статті 28 Закону № 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону № 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Окремо враховується, що ухвалою суду від 04.04.2011 року затверджено мирову угоду від 11.02.2011 року з додатком № 1 - графіком погашення кредиторської заборгованості вимог першої черги, укладеної між боржником та кредиторами боржника, припинено провадження по справі.

За таких обставин, суд звертає увагу заявника, що звертатись з позовною заявою до особи - відповідача, належить до суду за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК.

Пункт 1 частини 1 статті 62 ГПК України визначає, що суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства господарським судам Пленумом Вищого господарського суду України у постанові від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано роз'яснення, зокрема у п. 3.2 визначено, що на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку (наприклад, про визнання недійсним листа, накладної, акта експертизи тощо).

Суд звертає увагу, що передача справ з позовного провадження для розгляду у справу про банкрутство та в зворотньому порядку нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Господарського процесуального кодексу України не передбачена.

Таким чином, враховуючи, що заявником невірно обрано форму розгляду справи, враховуючи, що заявлена кредитором вимога визначена, як розірвання мирової угоди, з огляду на те, що вказана заява подана, як заява, а не позовна заява передбаченими ГПК , суд вважає за належне відмовити у прийнятті заяви відповідно до п. 1 ч.1 ст. 62 ГПК України.

Окремо, суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що з огляду на припинення провадження у справі № 4/3-Б-10 про банкрутство Державного підприємства Маниковецький спиртовий завод, с.Маниківці Деражнянського району Хмельницької області, враховуючи наведені вище норми Закону, заявник вправі звернутись з відповідними вимогами у межах позовного провадження з дотриманням вимог Господарським процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 16, п. 1 ч. 1 ст. 62, 86 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України смт. Летичів до Державного підприємства "Маниковецький спиртовий завод" с. Маниківці Деражнянського району про розірвання мирової угоди відмовити.

Додаток: заява і додані до неї матеріали на 14 аркушах.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - заявнику (Летичівське ОУПФУ мсмт. Летичів, вул.Савіцького Юрія,16;),

3 - боржнику (Деражнянський район, с.Маниківці, вул.юКірова,17).