РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017Справа №910/1169/17

За позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України

про стягнення 1 301 945,73 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - Абросімов С.С. за дов. № б/н від 10.04.2017 року; Попов А.С. за дов. № б/н від 10.04.2017 року;

від відповідача - Костюк В.А. за дов. № 63/10-310 від 20.02.2017 року.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення 1 301 945,73 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 року порушено провадження у справі № 910/1169/17.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання укладеної між позивачем та відповідачем Генеральної угоди №38-13/К від 09.12.2013 року відповідач не забезпечив доставку цінних відправлень банку, а саме золотовалютних цінностей, що призвело до завдання позивачем збитків в розмірі 2 608 266,71 грн. Відповідач виплатив позивачу суму завданих збитків частково в розмірі 1 306 320,98 грн, в зв'язку з чим сума збитків в розмірі 1 301 945,73 грн залишилася не сплаченою відповідачем, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що пересилання національної валюти чинним законодавством України заборонено; перевезення валютних цінностей між банком та його територіально відокремленими підрозділами здійснюється власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ.

В судовому засіданні 11.04.2017 року оголошувалася перерва.

У судовому засіданні 18.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2013 року між Головним управлінням Державної фельд'єгерської служби України (виконавець) та публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (замовник) укладено Генеральну угоду №38-13/К від 09.12.2013 року (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. Договору виконавець за замовленнями замовника зобов'язується організовувати і забезпечувати доставку цінних відправлень замовника (надалі - відправлення) на умовах, вказаних нижче (надалі - послуги). Конфіденційність і збереження доставки відправлень гарантується виконавцем.

Згідно з п.5.1. Договору виконавець зобов'язався прийняти відправлення замовника відповідно до п.2.2. та статті 3 цього Договору та доставити відправлення замовника до пункту призначення в строк, передбачений п.2.3. цього Договору. Під час доставки відправлень замовника виконавець зобов'язаний забезпечити їх збереження та конфіденційність.

Виконавець, у свою чергу, зобов'язаний оформити відправлення відповідно до п. 3.1.-3.5.цього Договору (п. 5.2.1. Договору).

Згідно з п.3.3. Договору на відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленням виконавцю, а третій, з підписом і печаткою виконавця, залишається у замовника. При оформленні реєстру замовник повинен обов'язково вказувати в реєстрі номер цього Договору.

Пунктом 2.4. Договору сторони узгодили, що термін доставки відправлень по території України від замовника до одержувача встановлюється в 2 доби, не враховуючи день приймання відправлення виконавцем, а також вихідні та святкові дні.

Згідно пояснень позивача за реєстром на кореспонденцію №1 за Договором №38-13/К від 09.12.2013 року, позивачем направлялося золото до Дирекції ПАТ "Діамантбанк" в місто Запоріжжя, вагою 2600 грам, оголошеною вартістю 2 608 266,71 грн.

16.11.2016 р. було здійснено озброєний напад невідомих осіб на групу співробітників відповідача, які виконували доставку цінних відправлень в рамках Генеральної угоди. В результаті озброєного нападу невідомі особи викрали цінності позивача, які направлялися з м. Києва до м. Запоріжжя у рамках реалізації Генеральної угоди, відповідно до Реєстру №1 від 15.11.2016 року.

Банк звертався до відповідача з листом про відшкодувати завданих банку збитків, у зв'язку з невиконанням умов Генеральної угоди.

29.12.2016 року комісією Головного управління урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України було складено Акт про те, що ГУ УФЗ Держспецзв'язку було передано, а банком отримано частину матеріальних цінностей, які направлялися з м. Києва до м. Запоріжжя у рамках реалізації Генеральної угоди, відповідно до Реєстру № 1 від 15.11.2016 р. та частково відшкодовано завдані матеріальні збитки в сумі 1 306 320, 98 грн.

Зважаючи на те, що відповідачем не виконано належним чином умов Договору щодо збереження та доставки посилки одержувачу, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків в сумі 1 301 945,73 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1, 2 ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому, такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поштовий зв'язок" відносини у сфері надання послуг поштового зв'язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Діяльність у сфері надання послуг поштового зв'язку спеціального призначення (фельд'єгерського і спеціального зв'язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про поштовий зв'язок" поштовий зв'язок спеціального призначення - складова частина поштового зв'язку України, призначена для надання послуг поштового зв'язку окремим категоріям користувачів.

Отже, фельд'єгерський зв'язок входить до системи поштового зв'язку України і регулюється нормами Закону України "Про поштовий зв'язок", а діяльність у сфері фельд'єгерського зв'язку провадиться відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 3.5.Договору не підлягають доставці (пересилці) відправлення на адресу іноземних юридичних і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилки відповідно до законодавства України.

Відповідно до п.30 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 у внутрішніх поштових відправленнях пересилаються предмети, не заборонені для пересилання.

Згідно п.32 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 у внутрішніх поштових відправленнях забороняється пересилати, зокрема, національну валюту (крім нумізматичних монет та їх колекцій), іноземну валюту.

Статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 визначено, що під терміном «іноземна валюта» розуміється як власне іноземна валюта, так банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах. Банківські метали - це золото, срібло, платина, метали платинової групи, доведені (афіновані) до найвищих проб відповідно до світових стандартів, у зливках і порошках, що мають сертифікат якості, а також монети, вироблені з дорогоцінних металів, які відносяться до валютних цінностей.

Отже, фельд'єгерським зв'язком, як зв'язком спеціального призначення, що входить до системи поштового зв'язку України, забороняється пересилати банківські метали.

Відповідно до п.3.2.Договору упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього без пошкодження упаковки.

Відповідно до п.5.3.3. Договору виконавець має право в присутності представника замовника і представника компетентних органів провести перевірку вкладеного відправлень у випадках, передбачених чинним законодавством.

Таким чином, з зазначених пунктів Договору вбачається, що позивачем надавались цінні посилки запакованими і відповідач лише у окремих випадках міг перевіряти вміст відправлень. Доказів того, що відповідачем здійснено перевірку вмісту відправлення суду не надано.

Порядок вивезення (інкасації) валютних цінностей із філій банків передбачено Інструкцією з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45 (в редакції, що діяла на час передачі позивачем відправлень службовій особі фельд'єгерського зв'язку).

Вказаною Інструкцією передбачений спеціальний порядок вивезення валютних цінностей, який визначає відповідні заходи щодо збереження вмісту мішків із готівкою та іншими цінностями та передбачає складання відповідних документів на різних етапах здійснення переміщення цінностей.

Відповідно до п. 3 Глави 1 Розділу ІІІ Інструкції перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) та до пунктів обміну валют, банкоматів і у зворотному напрямку здійснюється з урахуванням вимог додатка 2 до цієї Інструкції власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ згідно з вимогами Положення з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою (додаток 7), супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями (додаток 8). Допускається додаткове використання інших документів, розроблених банком для виконання визначених у Положенні про підрозділ завдань щодо внутрішньобанківських перевезень цінностей.

Відповідно до Інструкції власні сили банку - бригада інкасації підрозділу інкасації банку або уповноважена особа банку в супроводі осіб, які здійснюють заходи щодо її особистої охорони та/або цінностей, що переміщуються цією особою; перевезення валютних цінностей (банківських металів) - переміщення в установленому порядку транспортними засобами валютних цінностей, яке здійснюють інкасатори між банківськими установами, між Національним банком і банківськими установами та в структурі Національного банку.

Таким чином, порядок перевезень валютних цінностей, до яких відносяться банківські метали, в тому числі золото, визначається Інструкцією, та має здійснюватися власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ

Отже, позивачем не дотримано норм Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45, та порушено норми Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Відповідно до п. 7.2.1. Договору виконавець несе цивільно-правову відповідальність за прийняті від замовника відправлення тільки в межах оголошеної цінності відправлень за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі за рішенням суду.

Розглянувши позовні вимоги та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що чинним законодавством України заборонено здійснення пересилання золота фельд'єгерським зв'язком системи поштового зв'язку України, перевезення дорогоцінних металів має здійснюватися у відповідності з вимогами, визначеними Національним банком України, а відтак позивачем не доведено наявності причинного зв'язку між завданням йому збитків та протиправності поведінки відповідача, не доведено наявність вини відповідача у завданих збитках, з врахуванням того, що завдання збитків виникло саме з вини позивача, яким порушено норми чинного законодавства щодо встановленого порядку перевезення банківських металів.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повний текст рішення складено: 25.04.2017р.