ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2017 справа № 905/1764/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи: ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю; ОСОБА_6, за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ", м. Маріуполь, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від21.02.2017 (повний текст рішення складений та підписаний 27.02.2017)
у справі№ 905/1764/16 (суддя О.В. Говорун)
за позовомДочірнього підприємства "ТРАНСГАРАНТ-Україна", м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ", м. Маріуполь, Донецька область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро
простягнення 206 232,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року до господарського суду звернулось Дочірнє підприємство "ТРАНСГАРАНТ-Україна", м. Київ (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ", м. Маріуполь, Донецька область (Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 206 232,00 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.06.2016 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.08.2016 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі (а.с. 190-192, т. 1).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2016 рішення господарського суду Донецької області від 04.08.2016 залишено без змін (а.с. 229-231, т. 1).

Постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.10.2016 та рішення господарського суду Донецької області від 21.09.2016 скасовано, направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.02.2017 позовні задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України.

Зокрема, скаржник посилався на безпідставність вимог позивача про стягнення плати за перевезення спірних вагонів, розрахованої за тарифною схемою 2 п. 14.4 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник третьої особи надав пояснення по суті апеляційної скарги, якими заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2011 між сторонами був укладений договір оренди рухомого складу № С 3-04/11ЖД (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач зобовязався передати відповідачу у строкове платне користування залізничні вантажні вагони рухомий склад, які належать йому на праві власності, а відповідач прийняти їх за ОСОБА_5 приймання-передачі і своєчасно здійснювати всі передбачені договором платежі (а.с. 32-36, т. 1).

Відповідно до п. 2.1. Договору, передання рухомого складу в оренду оформлюється актами приймання-передачі і актами технічного огляду вагонів, які підписуються сторонами після прибуття рухомого складу на станцію узгоджену сторонами. В акті приймання-передачі зазначаються номери рухомого складу і дата їх прибуття на станцію передачі.

Згідно п. 2.2. Договору, дата повернення рухомого складу являється датою його прибуття на станцію, погоджену сторонами. Датою повернення рухомого складу є дата, вказана на календарному штемпелі в залізничній накладній станції повернення. Повернення рухомого складу оформлюється актом приймання-передачі, який підписується сторонами та складається на станції погодженій сторонами.

Відповідно до п. 4.5. Договору, позивач сплачує залізничний тариф до станції приймання-передачі рухомого складу в оренду, а відповідач сплачує залізничний тариф до станції приймання-передачі рухомого складу при поверненні з оренди до станції, узгодженої сторонами.

Додатковими угодами до Договору строк його дії був продовжений до 31.12.2015 (а.с. 37-41, т. 1).

На виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято в оренду вантажні вагони, що підтверджується актами приймання-передачі майна в оренду, підписаними повноважними представниками сторін (а.с. 44-54, т. 1).

Відповідач 12.11.2015 звернувся до позивача з листом №15/11/12, яким просив направити 16.11.2015 представника позивача для участі у технічному огляді 25-ти вагонів- окатишевозів у звязку з відсутністю необхідності у їх подальшій експлуатації (а.с. 55, т. 1).

Позивач 08.12.2015 звернувся з листом щодо організації перевезення спірних вагонів до відповідача та начальника станції "Сартана" Донецької залізниці, в якому серед належних реквізитів відправлення вказує найменування вантажу: "Порожній власний вагон-окатишевоз слідує в оренду. Управління ДП "Трансгарант-Україна" (а.с. 126, т. 1).

Згідно залізничних накладних зазначені вагони були відправлені зі станції "Сартана" Донецької залізниці на станцію "Запоріжжя-Ліве" (а.с. 56-60, т. 1).

Зазначені вагони були повернуті позивачу, відповідно до акту приймання-передачі від 12.12.2015 (а.с. 67, т. 1).

Листом від 25.12.2015 позивач звернувся до начальника станції "Запоріжжя-Ліве" Придніпровської залізниці, в якому просить стягнути залізничний тариф за перевезення спірних вагонів у звязку з тим, що 20.12.2015 вони були продані як металобрухт (а.с. 144, т. 1).

Листом від 26.12.2015 начальник станції "Запоріжжя-Ліве" Придніпровської залізниці повідомив позивача, що спірні вагони у кількості 25 одиниць обліковані як вагони з вичерпаним строком служби, а тому недобір тарифу буде стягнуто з ДП "Трансгарант-Україна" (а.с. 63, т. 1).

На підтвердження здійснення позивачем оплати залізничного тарифу на суму 206 232,00 грн. наданий відповідний перелік № 20151228 від 28.12.2016 (а.с. 62, т. 1).

Позивач звернувся до відповідача з претензією за № 248 від 16.03.2016, якою повідомив, що за перевезення вагонів від станції відправлення до погодженої станції приймання-передачі вагонів з оренди з особового рахунка позивача спочатку був списаний залізничний тариф в сумі 65 658,00 грн., а 28.12.2015 проведено добір у сумі 206 232,00 грн. та просив сплатити спірну суму (а.с. 72, т. 1).

На зазначену претензію відповідач надав відповідь, якою вимогу про сплату спірної суми відхилив за необґрунтованістю (а.с. 73, т. 1).

Сторонами щодо обставин, викладених в постанові ВГСУ від 07.12.2016, були надані відповідні документи та письмові пояснення, відповідно до яких строк служби спірних вагонів, на час їх повернення з оренди, сплив (а.с. 28-85, т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. ст. 526 ЦК України та 193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір у справі фактично виник внаслідок існування розбіжностей між сторонами щодо застосування тарифної схеми "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 26.03.2009 №317 (далі Збірник тарифів).

Відповідно до п. 14.4 Збірника тарифів (в редакції, що діяла на час повернення спірних вагонів з оренди), плата за перевезення нового рейкового рухомого складу на своїх осях, у тому числі вагонів із загальномережевою нумерацією від заводів-виробників на адресу власників; рухомого складу, що направляється на утилізацію; вагонів, які мають заводську нумерацію і використовуються для технологічних потреб; вагонів, що передислоковуються при зміні власника; та вагонів в інших перевезеннях, крім зазначених у пункті 14.1 цього розділу, визначається як для власних вагонів за тарифною схемою 1 (для універсальних вагонів) або 2 (для інших типів вагонів та іншого рейкового рухомого складу) за розрахункову масу вантажу, установлену для універсального або спеціального вагона.

Пунктом 14.1 Збірника тарифів визначено, що плата за перевезення в порожньому стані власних або орендованих вагонів (після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту, з провідниками) визначається за тарифною схемою 14.

Таким чином, п. 14.1 Збірника тарифів чітко визначено за перевезення яких саме вагонів має розраховуватись плата за перевезення за тарифною схемою 14.

Враховуючи, що строк служби всіх спірних вагонів сплив, перевезення таких вагонів в порожньому стані після вивантаження та під навантаження є неможливим, не вбачається також, що спірні вагони перевозились у ремонт або з ремонту та з провідниками, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування тарифної схеми 14 для розрахунку плати за перевезення спірних вагонів з простроченим строком служби, які повертались з оренди, є неможливим.

В даному випадку, плата за перевезення повинна обчислюватись на підставі п. 14.4 Збірника тарифів, за тарифною схемою 2 як для інших перевезень.

Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що в договорі сторони погодили обовязок саме відповідача сплатити залізничний тариф до станції приймання-передачі рухомого складу при поверненні з оренди до станції, узгодженої сторонами (п.4.5 Договору), судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача плати за перевезення спірних вагонів в розмірі 206 232,00 грн. вірним.

За таких підстав судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції досліджено всі надані сторонами докази та всі обставини справи, якими вони обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2017 року у справі № 905/1764/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ", м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2017 року у справі № 905/1764/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Н.М. Дучал

ОСОБА_3