РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017Справа №910/7003/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ»
до За участю1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області; 2. Міністерства інфраструктури України Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»
про та за зустрічним позовом до За участю про визнання недійсними односторонніх правочинів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. Міністерства інфраструктури України; 2. Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» виселення
Представники:

від Позивача: Ігнатенко Т.В. (представник за довіреністю);

Гурова А.А. (представник за довіреністю);

Ле Жоурт В.В. (представник за довіреністю);

від Відповідача - 1: Качуровський В.В. (представник за довіреністю);

від Відповідача - 2: Ігнатенко Т.Б. (представник за довіреністю);

від Третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (надалі також - «Відповідач - 1») та Міністерства інфраструктури України (надалі також - «Відповідач - 2») про визнання недійсними односторонніх правочинів.

Первісні позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.03.2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» (Орендар) було укладено Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», вартість яких складає 1588100 грн. згідно з незалежною оцінкою станом на 31.08.2009 р. Договором № 2 від 24.04.2013 року до Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року Сторонами внесено зміни до п. 10.1. Договору та визначено строк дії договору до 31.12.2015 року включно. 28.12.2015 року Позивач звернувся з листом №1050 до Відповідача - 1 про продовження терміну дії договору на той самий строк і на тих самих умовах. Листом №14-11-02617 від 29.12.2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення після закінчення строку Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України, та просило повернути майно з оренди і підписати Акт приймання - передачі. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області відмовило Позивачу у продовженні строку дії договору на підставі листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року за наслідками розгляду листа №1408-01479 від 03.08.2015 року про зміну строку до 31.12.2010 року дії договору оренди, який було отримано Відповідачем - 1 29.12.2015 року. Як зазначає Позивач, лист Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року про відмову у погодженні терміну дії договору оренди №РОФ-864 від 01.03.2010 року та лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року є односторонніми правочинами, які є недійсними. Так, Міністерство інфраструктури України у визначений договором та законом строк не попереджало Позивача про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб, тому подальше вчинення одностороннього правочину від 23.12.2015 року є незаконним. Також, доводи про порушення Позивачем умов договору оренди не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Односторонній правочин було вчинено Відповідачем - 1 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку дії договору на підставі статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у зв'язку з вчиненням одностороннього правочину 23.12.2015 року Відповідачем - 2, тобто Відповідач - 1 вчиняв односторонній правочин без достатніх підстав, оскільки рішення органу, уповноваженого управляти майном від 23.12.2015 року є недійсним та не створює жодних правових наслідків. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 року №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року; визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року.

Зустрічні позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області вмотивовано тим, що Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року є припиненим з 01.01.2016 року, проте Відповідач за зустрічним позовом продовжує користуватись орендованим майном без правових підстав. За таких підстав, просить Суд виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» з орендованого державного майна, а саме: відкритих складських площ (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року (суддя Лиськов М.О.) первісний позов задоволено в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Визнано недійсним односторонній правочин, оформлений листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864. Визнано недійсним односторонній правочин, оформлений листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 29.12.2015 № 14-11-02617 про припинення після закінчення строку договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" 1 378 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто з Міністерства інфраструктури України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" 1 378 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року у справі №910/7003/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.01.2017 року рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 року у справі № 910/7003/16 скасовано і справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/7003/16.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/7003/16 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 року справу 910/7003/16 прийнято до провадження суддею Чинчин О.В., судове засідання призначено на 08.02.2017 року.

08.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08.02.2017 року в судове засідання з'явився представник відповідача-2. Інші представники в судове засідання не з'явились. Представники відповідача-1 та третьої особи про поважні причини неявки Суд не повідомили. Представники сторін вимоги ухвали суду від 27.01.2017 року не виконали.

В судовому засіданні представник відповідача-2 подав письмові пояснення по справі.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 року відкладено розгляд справи на 22.02.2017 року, у зв'язку з неявкою представників в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

22.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

22.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-1 надійшли письмові пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду.

22.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-2 надійшли письмові пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду.

22.02.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви та відзив на зустрічну позовну заяву.

22.02.2017 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідачів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Третьої особи про відкладення розгляду справи.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) сторін надати належним чином оформлений лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 року;

2) Відповідача-1 надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 року відкладено розгляд справи на 23.03.2017 року, у зв'язку з неявкою представника третьої особи в судове засідання, витребуванням додаткових доказів по справі.

17.03.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-1 надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 22.02.2017 року.

20.03.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

23.03.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-2 надійшли додаткові письмові пояснення.

23.03.2017 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідачів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. В судовому засіданні представники позивача надали усні пояснення по суті спору, якими підтримали вимоги та доводи первісної позовної заяви та заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представник відповідача-1 в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення первісних позовних вимог, підтримав вимоги та доводи зустрічної позовної заяви.

Суд, керуючись статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку щодо необхідності відкладення розгляду справи для надання Суду та сторонам часу ознайомитись з новими документами та письмовими поясненнями по справі.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача-1 подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника відповідача-1 про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 05.04.2017 року, у зв'язку з неявкою представника третьої особи в судове засідання.

03.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Третьої особи, а також просив відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

05.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

05.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про продовження строків розгляду справи.

В судовому засіданні 05.04.2017 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву на 12.04.2017 року.

12.04.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 12 квітня 2017 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі, відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. В судовому засіданні представники Відповідачів - 1, 2 заперечили проти задоволення первісних позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву, просили суд задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник Третьої особи не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Третьої особи, яке Судом розглянуто та задоволено.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 12 квітня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» (Орендар) було укладено Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», вартість яких складає 1588100 грн. згідно з незалежною оцінкою станом на 31.08.2009 р.

Відповідно до п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою використання за функціональним призначенням при виконанні вантажно-розвантажувальних робіт.

Відповідно до п. 2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Згідно з п. 7.1 Договору Орендодавець зобов'язаний передати орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Пунктом 10.1 Договору сторонами встановлено, що Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.03.2010 р. до 31.01.2013 р. включно.

Умовами п. 10.6 Договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», вартість яких складає 1588100 грн. згідно з незалежною оцінкою станом на 31.08.2009 р., що підтверджується Актом приймання - передавання від 01.03.2010 року.

Договором № 2 від 24.04.2013 року до Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року Сторонами внесено зміни до п. 10.1. Договору та визначено строк дії договору до 31.12.2015 року включно. Також викладено п.10.4 в новій редакції: «У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, із урахуванням змін у законодавстві, які діють на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору. Продовження терміну дії Договору відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об'єктом оренди згідно з ч.3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області листом №14-08-01479 від 03.08.2015 року просило Міністерство інфраструктури України погодити зміну строку дії договору оренди майна до 31.12.2030 року.

Листом №1050 від 28.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» звернулось до Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області і з посиланням на п.10.4 Договору заявило та підтвердило своє бажання і намір скористатися своїм переважним правом та продовжити Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року на той самий строк і на тих самих умовах, який був отриманий Відповідачем - 1 28.12.2015 року, що підтверджується відповідним штампом.

Листом №14-11-02617 від 29.12.2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення після закінчення строку Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року відповідно до п.1 ч.2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.10.6 договору, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України щодо непогодження продовження договору оренди, та просило повернути майно з оренди та підписати акт приймання - передачі.

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року, адресованого Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП «Миколаївський морський торговельний порт», Міністерство розглянуло матеріали, надані листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 року щодо зміни строку до 31.12.2030 року дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року та повідомило, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін. Вказаний лист був отриманий Відповідачем - 1 29.12.2015 року за вх. №08/03570, що підтверджується відповідним штампом.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області листом №07/02 від 04.01.2016 року повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення дії договору оренди №РОФ-864 у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено та заперечило щодо подальшого використання об'єкта оренди без відповідної правової підстави.

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, Позивач зазначає, що лист Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року про відмову у погодженні терміну дії договору оренди №РОФ-864 від 01.03.2010 року та лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року є односторонніми правочинами, які є недійсними. Так, Міністерство інфраструктури України у визначений договором та законом строк не попереджало Позивача про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб, тому подальше вчинення одностороннього правочину від 23.12.2015 року є незаконним. Також, доводи про порушення Позивачем умов договору оренди не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Односторонній правочин було вчинено Відповідачем - 1 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку дії договору на підставі статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у зв'язку з вчиненням одностороннього правочину 23.12.2015 року Відповідачем - 2, тобто Відповідач - 1 вчиняв односторонній правочин без достатніх підстав, оскільки рішення органу, уповноваженого управляти майном від 23.12.2015 року є недійсним та не створює жодних правових наслідків. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 року №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року; визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року.

Зустрічні позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області вмотивовано тим, що Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року є припиненим з 01.01.2016 року, проте Відповідач за зустрічним позовом продовжує користуватись орендованим майном без правових підстав. За таких підстав, просить Суд виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» з орендованого державного майна, а саме: відкритих складських площ (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено Судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» листом №674 від 23.07.2015 року повідомило Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області про намір продовжити строк оренди за Договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року до 31.12.2030 р. включно разом з переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, який був отриманий останнім 23.07.2015 р., що підтверджується відповідним штампом Відповідача - 1.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області листом №14-08-01479 від 03.08.2015 року просило Міністерство інфраструктури України погодити зміну строку дії договору оренди майна до 31.12.2030 року, надіславши копію договору оренди, копії листів Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» від 23.07.2015 р. №№674, 680, 682, копію листа ДП «ММТП» від 01.07.2015 р. №07/720, копії довідок ДП «ММТП», копію ТЕО, копію переліку об'єктів та плану, копію технічного паспорту та свідоцтва на право власності. Вказаний лист був отриманий Міністерством інфраструктури України за вх. №33889/0/7-15 від 12.08.2015 року, що підтверджується відповідною відміткою на листі Відповідача - 1.

Листом №1050 від 28.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» звернулось до Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області і з посиланням на п.10.4 Договору заявило та підтвердило своє бажання і намір скористатися своїм переважним правом та продовжити Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року на той самий строк і на тих самих умовах, який був отриманий Відповідачем - 1 28.12.2015 року, що підтверджується відповідним штампом.

Листом №14-11-02617 від 29.12.2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення після закінчення строку Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року відповідно до п.1 ч.2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.10.6 договору, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України щодо непогодження продовження договору оренди, та просило повернути майно з оренди та підписати акт приймання - передачі.

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року, адресованого Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП «Миколаївський морський торговельний порт», Міністерство розглянуло матеріали, надані листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 року щодо зміни строку до 31.12.2030 року дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року та повідомило, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін. Вказаний лист був отриманий Відповідачем - 1 29.12.2015 року за вх. №08/03570, що підтверджується відповідним штампом.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що лист Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року про відмову у погодженні терміну дії договору оренди №РОФ-864 від 01.03.2010 року та лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року є односторонніми правочинами, які є недійсними. Так, Міністерство інфраструктури України у визначений договором та законом строк не попереджало Позивача про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб, тому подальше вчинення одностороннього правочину від 23.12.2015 року є незаконним. Також, доводи про порушення Позивачем умов договору оренди не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Односторонній правочин було вчинено Відповідачем - 1 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку дії договору на підставі статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у зв'язку з вчиненням одностороннього правочину 23.12.2015 року Відповідачем - 2, тобто Відповідач - 1 вчиняв односторонній правочин без достатніх підстав, оскільки рішення органу, уповноваженого управляти майном від 23.12.2015 року є недійсним та не створює жодних правових наслідків.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, "визнання правочину недійсним".

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено припинення дії договору оренди майна у разі вчинення однією із сторін дії - подання заяви про припинення договору.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороння відмова від договору за загальним правилом кваліфікується як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спрямованим на виникнення юридичних наслідків цивільно-правового характеру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 14.04.2009 року у справі № 2-22/8317-2008, від 03.02.2015 року у справі № 921/401/14-г/17, від 05.04.2016 року у справі № 910/20720/15.

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідачів за первісним позовом стосовно того, що листи Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 року №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року не є односторонніми правочинами в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Умовами п. 10.6 Договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Договором № 2 від 24.04.2013 року до Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року Сторонами внесено зміни до п. 10.1. Договору та визначено строк дії договору до 31.12.2015 року включно.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» листом №674 від 23.07.2015 року повідомило Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області про намір продовжити строк оренди за Договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року до 31.12.2030 р. включно разом з переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, який був отриманий останнім 23.07.2015 р., що підтверджується відповідним штампом Відповідача - 1.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області листом №14-08-01479 від 03.08.2015 року просило Міністерство інфраструктури України погодити зміну строку дії договору оренди майна до 31.12.2030 року, надіславши копію договору оренди, копії листів Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» від 23.07.2015 р. №№674, 680, 682, копію листа ДП «ММТП» від 01.07.2015 р. №07/720, копії довідок ДП «ММТП», копію ТЕО, копію переліку об'єктів та плану, копію технічного паспорту та свідоцтва на право власності. Вказаний лист був отриманий Міністерством інфраструктури України за вх. №33889/0/7-15 від 12.08.2015 року, що підтверджується відповідною відміткою на листі Відповідача - 1.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо:

прийнято рішення про приватизацію або передприватизаційну підготовку цих об'єктів;

об'єкт включено до переліку підприємств, що потребують залучення іноземних інвестицій, згідно з рішенням Кабінету Міністрів України чи органів місцевого самоврядування;

орган Антимонопольного комітету України не дає згоди, виходячи з підстав, наведених в абзацах другому - четвертому частини другої цієї статті;

орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди;

орендодавець, зазначений в абзацах другому і третьому статті 5 цього Закону, прийняв рішення про укладення договору оренди нерухомого майна з бюджетною установою;

є інші підстави, передбачені законом.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Частина 3 статті 9 Закону передбачає, що орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Як встановлено Судом, нежитловий об'єкт за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 23/17 належить на праві власності державі в особі Міністерства інфраструктури України, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САК №425565, а тому органом, уповноваженим управляти майном, переданим за Договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року, є Міністерство інфраструктури України.

Враховуючи положення чинного законодавства України, Міністерство інфраструктури України повинно було надати свої висновки щодо зміни строку до 31.12.2030 року дії спірного Договору.

Листом №14-11-02617 від 29.12.2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення після закінчення строку Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року відповідно до п.1 ч.2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.10.6 договору, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України щодо непогодження продовження договору оренди, та просило повернути майно з оренди та підписати акт приймання - передачі.

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року, адресованого Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП «Миколаївський морський торговельний порт», Міністерство розглянуло матеріали, надані листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 року щодо зміни строку до 31.12.2030 року дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року та повідомило, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін. Вказаний лист був отриманий Відповідачем - 1 29.12.2015 року за вх. №08/03570, що підтверджується відповідним штампом.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.01.2017 року №910/7003/16 рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 року у справі № 910/7003/16 скасовано і справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

У вказаній постанові суду касаційної інстанції зазначено, що дійшовши висновку про порушення Міністерством інфраструктури України та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області права позивача на продовження договору суди не надали належної правової оцінки змісту листа Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15 та достеменно не встановили, чи стосувався цей лист відмови у продовженні договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах, чи відмови в укладенні договору оренди на інший строк та на інших умовах. Зокрема апеляційним господарським судом не були взяті до уваги доводи Міністерства інфраструктури України, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, у яких зазначено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області зверталось до Міністерства інфраструктури України з проханням змінити строк дії договору, а не продовжити його на той самий строк. Також апеляційним судом залишені поза увагою і доводи про те, що за погодженням продовження договору оренди на той самий строк Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Міністерства інфраструктури України не зверталось, що свідчить про неповне з'ясування попередніми судовими інстанціями обставин справи. Враховуючи викладене суди обох інстанцій достеменно не встановили, чи свідчив лист Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-864 від 01.03.2010, та чи було порушено у зв'язку з цим право позивача на його продовження. Крім цього судами попередніх інстанцій не досліджувались належним чином обставини щодо наявності інших судових справ та судових актів, пов'язаних з орендою спірного майна.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року, адресованого Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП «Миколаївський морський торговельний порт», Міністерство розглянуло матеріали, надані листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 року щодо зміни строку до 31.12.2030 року дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року та повідомило, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін.

Таким чином, Суд звертає увагу, що листом Міністерство інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року відмовило у зміні строку дії Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року до 31.12.2030 року, а не відмовило Позивачу за первісним позовом у продовженні договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах. Крім того, як встановлено Судом та не заперечувалось представниками Сторін в судовому засіданні, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області зверталось до Міністерства інфраструктури України з проханням змінити саме строк дії договору, а не продовжити його на той самий строк.

При цьому, Суд зазначає, що листом №1050 від 28.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» звернулось до Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області і з посиланням на п.10.4 Договору заявило та підтвердило своє бажання і намір скористатися своїм переважним правом та продовжити Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року на той самий строк і на тих самих умовах, який був отриманий Відповідачем - 1 28.12.2015 року, що підтверджується відповідним штампом.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів розгляду Міністерством інфраструктури України, як органу управління об'єктом оренди, листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №09/740 від 30.06.2016 року про необхідність повернення до розгляду питання щодо продовження терміну дії Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року. При цьому, з вказаного листа Відповідача - 1 неможливо визначити чи звертався останній з пропозицією продовжити строк дії договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, про що просив Позивач за первісним позовом у листі №1050 від 28.12.2015 року, або з інших підстав.

З огляду на вищевикладене, Суд зазначає, що лист Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року та лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року жодним чином не порушують права Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» на продовження терміну дії Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року на той самий строк, а тому їх оскарження у судовому порядку не призведе до відновлення порушених прав, про захист яких подано позов у даній справі.

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» зазначало, що Міністерство інфраструктури України не попереджало Позивача про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб у строк, встановлений законодавством України, а тому подальше вчинення Відповідачем - 2 одностороннього правочину від 23.12.2015 року про відмову у погодженні продовження строку дії договору на новий термін є незаконним.

Суд зазначає, що Позивач за первісним позовом помилково посилається на те, що у листі Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року йшла мова про відмову у погодженні продовження строку дії договору на новий термін, оскільки, як встановлено вище Судом, листом від 23.12.2015 року відмовлено у зміні строку дії Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року до 31.12.2030 року, а тому вказані доводи Позивача за первісним позовом не приймаються Судом до уваги.

Виходячи з положень ст. 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої права та обов'язки сторін виникають з актів цивільного законодавства й укладеного договору, та ч.ч. 2, 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" можна дійти висновку, що не направлення власником майна за 3 місяці до закінчення строку дії договору оренди заяви про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб може розцінюватися як порушення переважного права орендаря на укладення договору на новий строк в сукупності з іншими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Статтею 285 Господарського кодексу України визначено, що орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Частиною 1 ст. 777 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Отже, для застосування ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та визнання за орендарем переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідно встановити такі юридичні факти: закінчення терміну договору оренди; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; власник майна не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору не повідомив орендаря про намір використовувати майно для власних потреб.

При цьому Закон України "Про оренду державного та комунального майна" уточнює, за яких саме обставин орендар може скористатися таким правом, а саме: за наявності інших рівних умов, що свідчить про обов'язкову участь такого орендаря в конкурсі разом з іншими претендентами, однак при певній перевазі.

Продовження терміну дії договору відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об'єктом оренди, згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Судом розглянуті та відхилені доводи Відповідачів за первісним позовом з посиланням на рішення у справі №910/268/16, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року у справі №910/268/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.06.2016 року, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України про визнання договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт", №РОФ-864 від 01.03.2010 укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" продовженим на той самий строк і на тих самих умовах та зобов'язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївської області укласти з ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" додатковий договір про продовження на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт" №РОФ-864 від 01.03.2010, відмовлено повністю.

У вказаній постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що в даному випадку уповноважений орган управління об'єктом оренди - Міністерство інфраструктури не погодив продовження терміну дії договору оренди та орендодавець - РВ Фонду державного майна України по Миколаївській області заявив про припинення дії вищевказаного договору оренди. Також, конкурс на оренду спірного приміщення не проводився, а тому можливість реалізації такого переважного права ще не настала. Відтак, це право не є порушеним і не потребує судового захисту у обраний позивачем спосіб. В разі виникнення наведених вище обставин, з якими закон пов'язує набуття переважного права на укладення договору оренди на новий термін (рівність умов, запропонованих претендентами; укладення договору оренди з іншою особою, відсутність у власника наміру використовувати майно для своїх потреб), ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" не буде позбавлений можливості звернутися за судовим захистом свого переважного права. Тобто, переважне право, на яке посилається позивач, стосується саме укладення договору на новий термін, а не права продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах.

Суд звертає увагу, що у справі №910/268/16 вирішувався спір між сторонами з приводу порушення переважного права Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» на укладення договору оренди на новий строк і недотримання відповідачем умов пункту 10.4 спірного договору щодо автоматичного продовження договору з укладанням додаткової угоди відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статті 777 Цивільного кодексу України і статті 285 Господарського кодексу України. При цьому, Суд зазначає, що у вказаній постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що 29.12.2015 на звернення ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" про продовження договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах РВ Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) повідомив орендаря про припинення дії договору оренди після закінчення строку його дії, у зв'язку з непогодженням продовження договору оренди уповноваженого органу управління - Міністерства інфраструктури України, та вказав, що державне нерухоме майно необхідно повернути з орендного користування і підписати акт приймання-передачі.

Проте, Господарський суд міста Києва при розгляді справи №910/7006/16 дійшов висновку, що вказаний лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року стосувався не продовження строку дії договору на той самий термін й на тих самих умовах, а зміни строку до 31.12.2030 року дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що обставини, встановлені при вирішенні справи №910/268/16 не є тими обставинами, що не потребують доказування в розумінні ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, а тому Суд не приймає до уваги посилання Відповідачів за первісним позовом на результати розгляду справи №910/268/16.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Суд зазначає, що за змістом статті 1 Господарського процесуального кодексу України, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення немає, суд повинен відмовити в позові.

Господарським судом міста Києва встановлено, що на час звернення Позивача за первісним позовом з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України в частині визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 року №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року; переважне право Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» на укладення договору на новий термін Відповідачами за первісним позовом жодним чином не порушене.

За таких підстав, доводи Позивача за первісним позовом щодо неповідомлення останнього про намір використовувати об'єкт оренди для власних потреб у строк, встановлений законодавством України, як підстава для визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 року №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року, відповідно до частини 3 статті Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є необґрунтованими та не приймаються Судом до уваги. Крім того, зазначене вище не є свідченням порушення права Орендаря на продовження договору відповідно до положень ч. 2 ст. 17 зазначеного Закону і, як наслідок, визнання недійним одностороннього правочину, оформленого листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем за первісним позовом не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюванні ним односторонні правочини, оформлені листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 року №14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року, та листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-11-02617 від 29.12.2015 року про припинення після закінчення строку договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року суперечать закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України про визнання недійсними односторонніх правочинів є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заявленого зустрічного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про виселення, Суд зазначає.

Пунктом 10.1 Договору сторонами встановлено, що Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.03.2010 р. до 31.01.2013 р. включно.

Умовами п. 10.6 Договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Договором № 2 від 24.04.2013 року до Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року Сторонами внесено зміни до п. 10.1. Договору та визначено строк дії договору до 31.12.2015 року включно.

Згідно з приписами частини другої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Судом встановлено, що листом №1050 від 28.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» звернулось до Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області і з посиланням на п.10.4 Договору заявило та підтвердило своє бажання і намір скористатися своїм переважним правом та продовжити Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року на той самий строк і на тих самих умовах, який був отриманий Відповідачем - 1 28.12.2015 року, що підтверджується відповідним штампом.

Листом №14-11-02617 від 29.12.2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення після закінчення строку Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року відповідно до п.1 ч.2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.10.6 договору, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України щодо непогодження продовження договору оренди, та просило повернути майно з оренди та підписати акт приймання - передачі.

Як вбачається з листа Міністерства інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року, адресованого Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП «Миколаївський морський торговельний порт», Міністерство розглянуло матеріали, надані листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №14-08-01479 від 03.08.2015 року щодо зміни строку до 31.12.2030 року дії договору оренди №РОФ - 864 від 01.03.2010 року та повідомило, що не погоджує продовження терміну дії вказаного договору на новий термін. Вказаний лист був отриманий Відповідачем - 1 29.12.2015 року за вх. №08/03570, що підтверджується відповідним штампом.

Проте, як встановлено вище Судом, листом Міністерство інфраструктури України №14240/16/10-15 від 23.12.2015 року відмовило у зміні строку дії Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року до 31.12.2030 року, а не відмовило Позивачу за первісним позовом у продовженні договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах. Крім того, як встановлено Судом та не заперечувалось представниками Сторін в судовому засіданні, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області зверталось до Міністерства інфраструктури України з проханням змінити саме строк дії договору, а не продовжити його на той самий строк.

При цьому, Суд зазначає, що листом №1050 від 28.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» звернулось до Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області і з посиланням на п.10.4 Договору заявило та підтвердило своє бажання і намір скористатися своїм переважним правом та продовжити Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року на той самий строк і на тих самих умовах, який був отриманий Відповідачем - 1 28.12.2015 року, що підтверджується відповідним штампом.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів розгляду Міністерством інфраструктури України, як органу управління об'єктом оренди, листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №09/740 від 30.06.2016 року про необхідність повернення до розгляду питання щодо продовження терміну дії Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року. При цьому, з вказаного листа Відповідача - 1 неможливо визначити чи звертався останній з пропозицією продовжити строк дії договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, про що просив Позивач за первісним позовом у листі №1050 від 28.12.2015 року, або з інших підстав.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення однієї із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки. Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви припиняє договір оренди, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку орендодавців доводити факт отримання орендарями заяв (повідомлень, листів тощо) про припинення дії договорів оренди або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував орендар заяву (повідомлення, лист тощо) про припинення дії договору, які надсилаються, зокрема, в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такої заяви (повідомлення, листа тощо) орендарю, яка буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин.

Суд зазначає, що в даному випадку Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області не заявляло про припинення дії Договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року, оскільки лист №14-11-02617 від 29.12.2015 року Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області стосувався відмови у зміні строку дії договору до 2030 року, а не відмови у продовженні строку дії договору на той самий термін та на тих самих умовах.

Крім того, лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №07/02 від 04.01.2016 року, яким останній повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про припинення дії договору оренди №РОФ-864 у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, не приймається Судом до уваги, оскільки був надісланий без погодження з Міністерством інфраструктури України, як органом управління майном, а також вказаний лист був обґрунтований відмовою у продовженні дії договору до 31.12.2030 року.

Судом встановлено, що на час розгляду даної справи Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» продовжує сплачувати орендні платежі за Договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року, що підтверджується відповідними Актами наданих послуг (виконаних робіт) за період січень 2016 року - грудень 2016 року між Позивачем за первісним позовом та Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт». Також, Орендар застрахував орендоване майно, що підтверджується Договором добровільного страхування майна від 23.03.2017 року, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС».

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що відповідно до положень ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на час розгляду даної справи Договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» №РОФ - 864 від 01.03.2010 року не припинив свою дію, а тому у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області відсутні правові підстави для виселення Орендаря.

Враховуючи вищевикладене, зустрічні позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про виселення з орендованого державного майна, а саме: відкритих складських площ (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташованих за адресою: вул. Заводська, 23/17, м Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом та за зустрічним позовом залишаються за Позивачами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України про визнання недійсними односторонніх правочинів - відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про виселення - відмовити повністю.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 14 квітня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин