ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р.Справа № 922/3659/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Хотенець П.В.

судді: Байбак О.І. , Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА", м. Київ
до Підприємства "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова, м. Харків
про стягнення 19043,76 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. від 22.02.2017 року

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 22818,68 грн. заборгованості, у тому числі 18874,64 грн. основного боргу, 92,82 грн. пені, 76,30 грн. річних та 3774,92 грн. штрафа на підставі типових заявок-договорів №61/53302, №61/53239, № 61/53559, №53422, № 61/53491, №54156, № 54318, № 54051 та договору транспортно-експедиторського обслуговування №К12/2016-61 від 08 липня 2016 року.

06 березня 2017 року Підприємство "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова надало клопотання, в якому просить суд направити повідомлення до Прокуратури Харківської області щодо порушення законності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА".

Колегія суддів, щодо клопотання відповідача про направлення повідомлення до Прокуратури Харківської області щодо порушення законності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 4 статті 90 Господарського процесуального кодексу України якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Згідно пункту 5.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" на відміну від окремої ухвали повідомлення прокурору або органу досудового розслідування (частина 4 статті 90 Господарського процесуального кодексу) надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Представник позивача у судовому засіданні та у наданому клопотанні просить суд долучити до матеріалів справи додаткові документи, яке колегія суддів задовольняє та долучає до матеріалів справи надані позивачем документи.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, надіслав електронною поштою акт звірки (контррозрахунок) станом на 31 березня 2017 року, який колегія суддів приймає та долучає до матеріалів справи. Також представник відповідача у наданому електронною поштою клопотанні просить суд відкласти розгляд справи у зв*язку з тим, що відповідач та його представник знаходяться у відрядженні.

Представник позивача у судовому засіданні проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи заперечує.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Згідно пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, те, що розгляд справи неодноразово відкладався, приймаючи до уваги, що представником відповідача не надано доказів в обґрунтування клопотання та у відповідному клопотання не зазначено, що представником відповідача можуть бути надані докази в обґрунтування заперечень, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та переходить до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні, у письмових поясненнях, та у запереченнях на відзив відповідача підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, у наданому відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, колегією суддів встановлено наступне.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" (позивач) надало Підприємству "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова (відповідачу) транспортно-експедиторські послуги на підставі типових Заявок-договорів № 61/53302, №61/53239, № 61/53559, №53422, № 61/53491, №54156, № 54318, № 54051.

08 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №К12/2016-61, відповідно до якого на кожне перевезення вантажу оформлювалась окрема заявка (пункт 1.1. договору).

Позивач вказує, що до договору були укладені наступні заявки між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" та Підприємством "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова: №54548, №54318, №54262, №54256. При цьому кожне окреме перевезення оформлюється та регламентується окремою Заявкою.

Відповідно до пункту 1 Заявок, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" (виконавець) приймає на себе зобов*язання, щодо забезпечення доставки вантажів автомобільним транспортом по території України, а Підприємство "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова (замовник) зобов*язується здійснити оплату за вказані послуги на умовах, визначених цим договором.

На виконання умов укладених Заявок позивачем надавались транспортно-експедиторські послуги відповідачу, на підтвердження виконання послуги були оформлені всі необхідні первинні документи Товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, Акт здачі-прийняття робіт.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

На підтвердження виконання умов договору та Заявок, позивач оформив та надав відповідачу наступні Товарно-транспортні накладні: 54432 від 15 липня 2016 року. №Р485 від 20 липня 2016 року, № 54156 від 06 липня 2016 року, № 54262 від 08 липня 2016 року, № 54318 від 12 липня 2016 року, № 53239 від 01 червня 2016 року, № 53302 від 03 червня 2016 року, № 53422 від 08 червня 2016 року, № 53491 від 10 червня 2016 року, № 53559 від 14 червня 2016 року, № 54051 від 01 липня 2016 року.

Позивач посилається на те, що зазначені Товарно-транспортні накладні підтверджують належне виконання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" своїх обов*язків по Заявкам та договору, а саме надання транспортно-експедиторських послуг.

У зв*язку із наданням транспортно-експедиційних послуг за договорами-заявками, а також на підставі вищевказаних Товарно-транспортних накладних, позивач виставив та направив на адресу Підприємства "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова акти здачі-приймання виконаних робіт та рахунки-фактури для їх оплати, а саме: рахунок -фактура № 6107011 від 08 липня 2016 року та Акт № 6107011 від 08 липня 2016 року на суму 1924,69 грн.; рахунок -фактура № 6106077 від 22 червня 2016 року та Акт № 6106077 від 22 червня 2016 року на суму 4392,52 грн.; рахунок -фактура № 6106025 від 07 червня 2016 року та Акт № 6106025 від 07 червня 2016 року на суму 2685,62 грн.; рахунок -фактура № 6107059 від 15 липня 2016 року та Акт № 6107059 від 15 липня 2016 року на суму 6627,37 грн.; рахунок -фактура № 6107109 від 25 липня 2016 року та Акт № 6107109 від 25 липня 2016 року на суму 5807,63 грн. Всього, як зазначає, позивач на суму 18874,64 грн.

Позивач вказує, що Підприємство "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова не здійснило оплату за вказаними актами та рахунками, в строк встановлений пунктом 9 Заявок, та не надав будь-які пояснення про причини затримки оплати, а також суму заборгованостей не оспорював.

Станом на дату подання позову, як зазначає позивач, сума заборгованості за договором та Заявками відповідача перед ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" за вищевказаними актами здачі-приймання робіт та рахунками-фактури складає 18874,64 грн., 76,30 грн. 3% річних, 92,82 грн. пені та 3774,92 грн. штрафу., несвоєчасна оплата відповідачем заборгованості стала підставою звернення до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статтей 202, 205, 207 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, дво- або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За статтями 909 Цивільного кодексу України та 307 Господарського кодексу України, яка є аналогічною вказаній статті Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання (п. 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р.).

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, статтей 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом досліджено надані позивачем копії заявок-договорів №61/53302, №61/53239, № 61/53559, №53422, № 61/53491, №54156, № 54318, № 54051 ( арк. спр. 37-38,42-43,47-49,53-55 та арк.176-185) та встановлено те, що відповідні копії договорів-заявок є різними за своїм змістом.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи взагалі не містять належним чином підписаних з боку відповідача заявок-договорів №61/53302, №61/53239, № 61/53559, №53422, № 61/53491, №54156, № 54318, № 54051 та окрім цього сторонами оригіналів відповідних договорів-заявок на дослідження суду не було надано, у зв'язку з чим колегія суддів зазначає що відповідні послуги були надані не за заявками-договорами.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що акти № 6106025 від 07 червня 2016 року, № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року відповідачем підписані, що вказує про прийняття послуг та відсутність жодних заперечень та зауважень до наданих ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" послуг.

Щодо заперечень відповідача, що позивач має перед Підприємством "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова заборгованість, колегія суддів зазначає, що будь яких доказів щодо існування заборгованості перед відповідачем матеріали справи не містять, крім того в матеріалах справи не містяться доказів перерахування коштів по актам № 6106025 від 07 червня 2016 року, № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року. Натомність в матеріалах справи містяться акти виконаних робіт і жодного документа щодо їх оплати не має.

Позивачем надано суду бухгалтерську довідку, в якій зазначено, що на рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" від відповідача 07 липня 2016 року надійшли кошти в сумі 6286,04 грн. за транспортні послуги згідно рахунків № 6105054 від 17 травня 2016 року та № 6105127 від 31 травня 2016 року. По вказаному в платіжному дорученні рахунку № від 17 травня 2016 року виникла переплата в розмірі 1836,51 грн. У зв*язку з чим ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" вказані грошові кошти, було зараховано у порядку передбаченому діючим законодавством (хронологічний порядок), а саме в рахунок оплати наступних рахунків № НОМЕР_1 від 07 червня 2016 року на суму 2685,62 грн.

Також позивачем була надана суду копія виписки згідно якої відповідачем на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" за транспортні послуги було перераховано: 5881,30 грн. - 13 травня 2016 року, 1281,59 грн. - 26 квітня 2016 року, 1281,60 - 01 квітня 2016 року, 1281,60 - 10 лютого 2016 року.

Колегія суддів дослідивши відповідну виписку надану позивачем зазначає, що перерахування відповідачем на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" відповідних коштів стосується іншого періоду, та окрім того в призначені платежу зазначені інші акти ніж спірні.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги те що акти № 6106077 від 22 червня 2016 року та № 6107011 від 08 липня 2016 року відповідачем підписані та в матеріалах справи не містяться доказів щодо їх оплат, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 6317,21 грн.

Стосовно стягнення з відповідача 76,30 грн. річних колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів перевірено розрахунок суми річних та встановлено, що позивачем вони нараховані вірно, але приймаючи до уваги, що суму боргу зменшено, суд, зійснивши перерахунок суми річних, у відповідності до вимог чинного законодавства дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення річних в сумі 25,54 грн.

В частині стягнення 50,76 грн. річних колегія суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення 92,82 грн. пені та 3774,92 грн. штрафа, то суд зазначає наступне.

Згідно статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Приймаючи до уваги, що оскільки статтею 547 Цивільного кодексу України передбачено, що має бути письмова угода між сторонами та у зв*язку з тим, що в матеріалах справи не міститься відповідна угода, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 92,82 грн. пені та 3774,92 грн. штрафа.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат колегія суддів керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 202, 205, 207, 509, 530, 525, 526, 625, 909 Цивільного кодексу України, статтями 175, 193, 307 Господарського кодексу України, статтями 1, 4-2, 4-3, 27, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства "НІКА" ОСОБА_1 інвалідів "ШАНС" Жовтневого району м. Харкова (61070, м. Харків, вул. Рудика, буд. 6, поточний рахунок 4200 в АТ "УКРСИББАНК", МФО 351005, ІПН 87, номер свідоцтва 346, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "РАБЕН УКРАЇНА" (02090, м. Київ, Дніпровський район, вул. Сосюри, буд. 6, розрахунковий рахунок 6600 в ПАТ "ІНГ Банк Україна", м. Київ, МФО 300539, ІПН 39, номер свідоцтва 35608788, ) 6317,21 грн. основного боргу, 25,54 грн. річних та 383,03 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог щодо стягнення 12557,43 грн. основного боргу, 92,82 грн. пені, 50,76 грн. річних та 3774,92 грн. штрафа відмовити.

Повне рішення складено 18.04.2017 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5