КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 910/10566/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Мурашко М.С.

за участю представників

від позивача: Смирнов А.Б. за дов. № б/н від 03.01.2017р.

Красовський В.С. за дов. № б/н від 03.01.2017р.

від відповідача: не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Енергетично- інвестиційна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 року

у справі № 910/10566/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Виробниче

об'єднання "Донбасекскавація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-

інвестиційна компанія"

про стягнення 3 375 877 грн. 30 коп.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "Донбасекскавація" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично- інвестиційна компанія" про стягнення 3 375 877 грн. 30 коп. заборгованості за договором підряду № 1 від 07.09.2012, в тому числі: 2 412 174 грн. 38 коп. основної заборгованості, 611 047 грн. 15 коп. інфляційних втрат, 77 791 грн. 33 коп. 3 % річних та 274 864 грн. 44 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору підряду № 1 від 07.09.2012 не виконав зобов'язання з оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 2 412 174 грн. 38 коп., а також у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 611 047 грн. 15 коп. інфляційних втрат, 77 791 грн. 33 коп. 3 % річних та 274 864 грн. 44 коп. пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі № 910/10566/16 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Донбасекскавація" 2 412 174 грн. 38 коп. заборгованості, 611 047 грн. 15 коп. інфляційних втрат, 77 791 грн. 33 коп. 3 % річних та 46 515 грн. 19 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетично- інвестиційна компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі № 910/10566/16 в частині стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетично- інвестиційна компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Донбасекскавація" 2 412 174,38 грн. заборгованості, 611 047,15 грн. інфляційних втрат, 77 791,33 грн. 3% річних і прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. по справі № 910/10566/16, відмовивши у задоволенні позову повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично- інвестиційна компанія" було прийнято до провадження та призначено розгляд справи № 910/10566/16 на 11.04.2017р.

11.04.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 01.086.2016р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилися, але ним 11.04.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання в якому просить суд призначити розгляд справи на іншу дату, оскільки не має можливості забезпечити явку уповноваженого представника для участі в судовому засіданні. Залучення іншого представника відповідача для участі у зазначеному судовому засіданні не дозволить забезпечити оперативний та якісний розгляд справи, а також призведе до додаткових витрат для Товариства.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки у відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, можливості направити іншого представника у судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

07.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетично-інвестиційна компанія" (замовник за договором) та Приватним акціонерним товариствома "Виробниче об'єднання "Донбасекскавація" (підрядник за договором) укладено договір підряду № 1, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконувати на вугільному розрізі Мокрокалигорського родовища с. Лисича балка своїм устаткуванням, машинами й механізмами (додаток №1 до договору підряду) наступні роботи: гірничо-розкривні роботи, формування відвалів, роботи з видобутку бурого вугілля, а замовник зобов'язується прийняти цю роботу та оплатити її.

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору підряду № 1 від 07.09.2012 якими вносилися зміни та доповнення до умов договору підряду, а саме № 1 від 25.09.2012, № 2 від 01.10.2012, № 3 від 07.09.2012, № 4 від 10.11.2012, № 5 від 31.05.2013, № 6 від 30.06.2013, № 7 від 31.07.2013, 3 1 від 19.11.2013 та № 8 від 03.12.2014.

У відповідності до пункту 8.3. договору термін дії договору складає 3 роки з моменту підписання.

Згідно з пунктом 4.4. договору акт прийому-передачі видобувних та розкривних робіт виконаних робіт складається виконавцем по факту виконання робіт на підставі Акту про результати маркшейдерських замірів та на підставі підписаних замовником справок виконаних робіт механізмів виконавця, які надавали послуги погодинно. Замовник зобов'язаний підписати наданий виконавцем акт виконаних робіт протягом 3 календарних днів з моменту його отримання. У випадку, якщо протягом 3 календарних днів з моменту отримання акту, замовник не надсилає на адресу виконавця підписаний акт виконаних робіт, або мотивовану відмову із зазначенням недоліків, роботи вважаються своєчасно, якісно та в повному обсязі виконаними, а акт підписаним.

Замовник щомісяця проводить оплату виконаних робіт в 3-етапи: 1 етап - до 3 числа замовник авансує підряднику 30% вартості планованих до виконання в поточному місяці робіт; 2 етап - до 20 числа місяця замовник сплачує підряднику наступні 20% вартості планованих робіт до виконання в поточному місяці; 3 етап - до 15 числа оплачується сума виконаних робіт, що залишилася (пункт 5.8 договору).

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

На виконання умов договору підряду № 1 від 07.09.2012 позивачем було виконано роботи, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання виконаних робіт за період з вересня 2012 року по січень 2013 року та за період з травня 2013 року по серпень 2013 року, а також довідками про вартість виконаних підрядних робіт, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за виконанні роботи у розмірі 2 412 174 грн. 38 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати наданих послуг у розмірі 2 412 174 грн. 38 коп.

08.04.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 93/08 на суму 4 106 686 грн. 00 коп., проте зазначена претензія залишена без відповіді та задоволення.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати виконаних робіт за договором підряду № 1 від 07.09.2012, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 412 174 грн. 38 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 611 047 грн. 15 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 01.03.2015 по 01.05.2015, 77 791 грн 33 коп. 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 01.03.2015 по 31.05.2016, та 274 864 грн 44 коп. пені, нарахованої за період прострочення з 01.05.2015 по 30.11.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 7.2 договору в разі порушення термінів оплати замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 7.2 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Місцевим судом здійснено перерахунок пені за період 01.05.2015 по 30.11.2015 та встановлено, що позивачем неправильно визначено день початку періоду нарахування пені за кожним з прострочених платежів (актів), а також, що період нарахування не входить в межі шестимісячного строку нарахування пені від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, в порядку норм частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що умовами додаткової угоди № 8 від 03.12.2014 до договору підряду № 1 від 07.09.2012 змінено лише умови та строки оплати грошових коштів за виконані роботи, а саме надано розстрочку у погашенні заборгованості, а не укладено нове зобов'язання.

А тому, вимога позивача про стягнення з відповідача 274 864 грн. 44 коп. пені за неналежне виконання зобов'язань з оплати робіт, нарахованої за період прострочення з 01.05.2015 по 30.11.2015, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 611 047 грн. 15 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 01.03.2015 по 01.05.2015, та 77 791 грн. 33 коп. 3 % річних, нарахованих період з прострочення 01.03.2015 по 31.05.2016, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі № 910/10566/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетично- інвестиційна компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі № 910/10566/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/10566/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець