ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017р. Справа № 914/389/17

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Тростянець, Львівська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «50х50», м. Миколаїв, Львівська область

про стягнення 102 780 грн. 30 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Волошин О.Я.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с. Тростянець, Львівська область звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « 50х50», м. Миколаїв, Львівська область про стягнення 102 780 грн. 30 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 01.03.2017 р. призначив розгляд справи на 27.03.2017 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

Представнику роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.01.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір перевезення №Т-1, на виконання умов якого позивач у жовтні-грудні 2015 року надав відповідачу послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом загальною вартістю 155 960 грн. 00 коп. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконав частково. У зв'язку з цим відповідачу було надіслано вимогу (претензію) про оплату, яка залишена без розгляду та задоволення. Станом на дату подання позову заборгованість становить 89 760 грн. 00 коп. За порушення строків сплати вартості послуг, відповідачу нараховано 3% річних в розмірі 2 344 грн. 35 коп., інфляційні нарахування в розмірі 10 675 грн. 95 коп. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 102 780 грн. 30 коп. боргу та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвал суду не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, суд встановив наступне.

2 січня 2015 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю « 50х50» (замовник) було укладено договір перевезення №Т-1.

За цим договором перевізник (позивач) зобов'язується виконати для замовника перевезення вантажів, а замовник (відповідач) зобов'язується сплатити перевізнику за перевезення обумовлену плату.

Згідно п. 3 договору вартість перевезення - згідно акту виконаних робіт.

Позивач умови перевезення, зазначені в договорі, виконав повністю, що підтверджується підписаними сторонами актом прийняття виконаних робіт №10/15 від 31.10.2015 р., актом прийняття виконаних робіт №30/11 від 30.11.2015 р., актом прийняття виконаних робіт №31/12-15 від 31.12.2015 р., на загальну суму 155 960 грн. 00 коп. Послуги були надані в повному обсязі, зауважень до виконання у відповідача не було, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача на вищевказаному документі та скріпленням їх печаткою. На оплату вартості послуг позивачем було виставлено відповідачу рахунки №18 від 31.10.2015 р. (на суму 94 540 грн.), №22 від 30.11.2015 р. (на суму 48 180 грн.), №24 від 31.12.2015 р. (на суму 13 240 грн.).

Умовами договору (п. 3) передбачено, що оплата послуг здійснюється замовником після надання послуг та поданих перевізником рахунків та підтверджуючих документів.

Відповідач оплатив послуги частково, що підтверджується виписками з банківського рахунку.

Позивач у 2016 році неодноразово надсилав відповідачу претензії про сплату боргу, які задоволені останнім частково.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо оплати вартості послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача 89 760 грн. 00 коп. основного боргу, 2 344 грн. 35 коп. 3% річних, 10 675 грн. 95 коп. інфляційних.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Згідно 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, а також беручи до уваги прострочення відповідача, позивачем правомірно нараховано 3% річних в розмірі 2 344 грн. 35 коп. та інфляційні в розмірі 10 675 грн. 95 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 89 760 грн. 00 коп. основного боргу, 2 344 грн. 35 коп. 3% річних, 10 675 грн. 95 коп. інфляційних нарахувань.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626, 909 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « 50х50», м. Миколаїв, вул. Болоня, 22, Львівська область (ідентифікаційний код 32991624) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) 89 760 грн. 00 коп. основного боргу, 2 344 грн. 35 коп. 3% річних, 10 675 грн. 95 коп. інфляційних нарахувань, 2 216 грн. 40 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 19.04.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 24.04.2017 р.

Суддя Мазовіта А.Б.