КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа№ 910/14476/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Іоннікової І.А.

За участі представників:

від позивача: Примачук О.В. - представник

від відповідача: Дайнека О.В. - представник

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

від третьої особи-3: Агеєнко С.М. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 року у справі № 910/14476/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Транслойд»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Приватне підприємство «Бізон-Тех 2006»

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто»

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ставангер»

про 275 975,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транслойд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» 275975,10 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 року по справі № 910/14476/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транслойд» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 року по справі № 910/14476/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в рішенні неповно з'ясовано та оцінено обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Приватне підприємство «Бізон-Тех 2006» подало до Київського апеляційного господарського суду клопотання про розгляд апеляцій скарги без участі представника третьої особи-1.

Представник третьої особи-2 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача 17.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

22.03.2017 представником позивача було подано клопотання про збільшення позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.04.2017, у зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Майданевич А.Г.

У судове засідання представники третьої особи-1 та третьої особи-2 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши думку представників сторін та третьої особи-3, враховуючи клопотання третьої особи-1 про розгляд справи без участі його представника та відзив третьої особи-2, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників третьої особи-1 та третьої особи-2.

Представник третьої особи-3 у судовому засіданні надав усні пояснення щодо обставин справи, просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, та зазначив, що ним не здійснювалось перевезення яке стало підставою для даного спору.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання позивача про збільшення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що за своєю суттю це клопотання про розподіл судових витрат, а саме транспортних витрат та витрат на відрядження юриста для забезпечення представництва у суді, а тому розподіл вказаних сум буде проведено за результатами розгляду справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

16.03.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (страхувальник) було укладено договір №12-15.00.00003 добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом (надалі - Договір страхування).

Відповідно до п. 1 основної частини Договору страхування предметом договору є майнові інтереси, пов'язані з виникненням обов'язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події, визнаної страховим випадком. Визнання події страховим випадком здійснюється з урахуванням умов договору.

Пунктом 6.1 Договору страхування (в редакції додаткової угоди №1 від 18.03.2016) сторони погодили, що договір діє з 00 годин 18.03.2015 до 24 години 17.08.2016, але не раніше 00 годин дня наступного за датою надходження у повному обсязі першої частини страхового платежу на рахунок або до каси страховика.

За правовою природою укладений між позивачем та відповідачем Договір №12-15.00.00003 від 16.03.2015 є договором страхування.

У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України визначено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

11.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ставангер» (замовник) було укладено договір №110116 транспортного експедирування (надалі - Договір транспортного експедирування), за умовами якого замовник від власного імені, за дорученням клієнта (первинний замовник (вантажовідправник) замовника) доручає організувати перевезення вантажів, а виконавець зобов'язується забезпечити доставку наданих замовником вантажів до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а замовник зобов'язується вчасно оплатити експедиційні послуги.

Відповідно до п. 3.2.4 Договору транспортного експедирування виконавець має право виконувати взяті на себе зобов'язання з залученням третіх осіб (як перевізників, так і експедиторів).

Згідно з п. 2.1 Договору транспортного експедирування перевезення виконуються відповідно до Статуту автомобільного транспорту, Цивільного кодексу України, Законів України «Про транспорт», «Про транспортно-експедиторську діяльність» та інших діючих нормативних актів України. На кожне перевезення оформляється заявка, яка складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою замовника і передається виконавцю за допомогою факсимільного зв'язку, електронним переказом (за допомогою мережі «Інтернет») та є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 5.2 Договору транспортного експедирування визначено, що виконавець несе повну матеріальну відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до організації перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу виконавець компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

06.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ставангер» (як замовником за договором №110116 транспортного експедирування від 11.01.2016) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (як виконавцем) було підписано заявку на перевезення вантажу №060416/931/1 від 06.04.2016, за змістом якої замовник від власного імені, за дорученням клієнта (первинний замовник (вантажовідправник) замовника) доручає, а виконавець бере на себе обов'язок здійснити перевезення (організувати перевезення) наступного вантажу на таких умовах: маршрут перевезення - м.Кіровоград/ с.Новоселівка; найменування, тип вантажу - насіннєвий матеріал; габаритні та вагові характеристики вантажу - 20т/86м3; вимоги до транспорту - крита, заднє завантаження; адреса завантаження - м.Кіровоград; дата завантаження - 06.04.2016; контактна особа на розвантаженні - згідно ТТН; адреса розвантаження - с.Новоселівка (Харківська обл.); дата розвантаження - 07.04.2016.

Відповідно до п. 2 вказаної заявки виконавець для здійснення перевезення використовує автомобіль ДАФ, державний номер тягача ВМ6263АЕ, державний номер напівпричепа НОМЕР_2; водій ОСОБА_6.

Як зазначає позивач, 07.04.2016 на дорозі Кіровоград - Дніпропетровськ - Харків, с.П'ятихатки в районі автозаправки «WOG», невідомі особи викрали із автомобіля DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_2, аграрні товари - насіння в кількості 135 паків (а саме: насіння соняшнику «Санлука РМ» (TR.00.00.1154.R.1567) у кількості 77 паків; насіння соняшнику «Санлука РМ» (TR.00.00.1154.R.1568) у кількості 58 паків) на загальну суму 275975,10 грн., про що на місці розвантаження складено акт недостачі посівного матеріалу від 07.04.2016.

Після виявлення нестачі вантажу, водієм ОСОБА_6 було подано заяву про злочин до відділу поліції Перещепинського ПВП Дніпропетровської області.

Аналогічну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» до Новомосковського ВП ГУ Дніпропетровської області.

З наявного в матеріалах справи витягу з кримінального провадження №0002115 вбачається, що за заявою ТОВ «Транслойд» було відкрито відповідне кримінальне провадження.

Позивач зазначає, що внаслідок крадіжки товару, 27.04.2016 ним отримано від ТОВ «Ставангер» (як замовника за Договором транспортного експедирування №110116 від 11.01.2016) претензію про стягнення збитків на суму 229979,25 грн. Нарахування суми збитків ТОВ «Ставангер» здійснило у відповідності до отриманої ним претензії-вимоги вих.№124/16-юр від 18.04.2016 на суму 229979,25 грн., що направив її вантажовідправник - Приватне підприємство «Бізон-Тех 2006» (третя особа 1), з яким ТОВ «Ставангер» має договірні відносини згідно Договору перевезення небезпечного вантажу та транспортно-експедиційне обслуговування №150216/БТ від 15.02.2016.

Вважаючи випадок нестачі вантажу під час виконання перевезення за товарно-транспортною накладною №15604 від 06.04.2016 страховою подією, 08.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Транслойд» звернулося до відповідача з повідомленням про подію, яка містить ознаки страхової.

За приписами ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 26 Закону України «Про страхування» передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Як свідчать матеріали справи, на підставі звернення позивача відповідачем було відкрито страхову справу №ЦМР-641. За результатами розгляду наявних в матеріалах страхової справи документів, страховик дійшов висновку, що випадок нестачі вантажу під час виконання перевезення за товарно-транспортною накладною №15604 від 06.04.2016 не є страховою подією в розумінні умов Договору страхування, а тому відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, про що позивача повідомлено листом №583 від 02.07.2016.

Позивач вважає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування неправомірною, а тому просить суд стягнути суму страхового відшкодування в судовому порядку.

За змістом ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 1.1 Стандартних умов Договору страхування з урахуванням обмежень розділу 2 цього договору, страховими випадками визнаються наступні події відповідно до додаткових умов: дорожньо-транспортна пригода з вини будь-якої особи (у т.ч. невстановленої); пожежа, дії атмосферних опадів на вантаж; псування рефрижераторних вантажів під час експедирування; крадіжка вантажу протягом періоду експедирування.

Пунктом 1.2 Стандартних умов Договору страхування визначено, що страховими ризиками відповідно до Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956 року зі змінами та доповненнями (надалі - Конвенція КДПВ) - при міжнародних перевезеннях або Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правил перевезень) при здійсненні страхувальником перевезень у межах території України, визнаються:

А - відповідальність за вантаж - відповідальність за збитки, заподіяні власникові вантажу в результаті повної або часткової втрати, псування, пошкодження або нестачі вантажу;

В - відповідальність за помилки та упущення заподіяні несвоєчасною доставкою вантажу - збитки власника вантажу внаслідок невиконання страхувальником зобов'язань за договором транспортного експедирування щодо строків доставки вантажу, у випадку, якщо особа, що вимагає відшкодування шкоди доведе, що таке невиконання завдало їй шкоди.

Пунктом 1.3 Стандартних умов Договору страхування визначено умови, за яких зазначені в п. 1.2 ризики визнаються страховими. Однією із таких умов є те, що вантаж був прийнятий у відання та під відповідальність страхувальника або особи, залученої страхувальником для виконання договору транспортного експедирування, на підставі отриманого та акцептованого доручення замовника експедирування та підтверджується експедиторським документом (експедиторський сертифікат і т.п.).

В Розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (надалі - Правила), визначено, що перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Позивач стверджує, що для виконання умов укладеного з ТОВ «Ставангер» Договору транспортного експедирування та заявки до нього, позивачем на договірних умовах був залучений перевізник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто», з яким 06.04.2016 було укладено договір перевезення вантажу №0604931-2.

Тобто, доводи позивача зводяться до того, що фактично перевезення вантажу здійснювалося Товариством з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто» (на підставі укладеного з позивачем договору №0604931-2 від 06.04.2016), яким відповідний вантаж прийнято до перевезення, а ОСОБА_6 (який згідно наведених в накладній відомостей був водієм транспортного засобу, на якому здійснювалось перевезення відповідного вантажу) є працівником ТОВ «Сот-Транс-Авто».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто» факт наявності договірних відносин з позивачем та прийняття до перевезення відповідного вантажу заперечується. У поданих суду письмових поясненнях та відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто» стверджує, що договір №0604931-2 від 06.04.2016 та заявка на перевезення вантажу №060416/931-2 від 06.04.2016 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто» ОСОБА_7 не підписувались.

Водночас, предметом спору у даній справі є наявність чи відсутність підстав для стягнення суми страхового відшкодування з відповідача як страховика за Договором добровільного страхування №12-15.00.00003 від 16.03.2015.

Правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про страхування» (як спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері страхування) та положеннями укладеного між сторонами Договору страхування №12-15.00.00003 від 16.03.2015.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом укладеного між сторонами Договору страхування названі в п. 1.2 події визнаються страховим ризиком за умови, що вантаж був прийняти у відання та під відповідальність страхувальника або особи, залученої страхувальником для виконання договору транспортного експедирування

Пунктом 6.2 Договору страхування визначено, що для встановлення обставин перевезення надаються, зокрема: накладна на перевезення (CMR або ТТН) з відміткою вантажоодержувача про пошкодження або втрату вантажу; доручення (заявка, замовлення) на експедирування вантажу, додаткові інструкції замовника (за наявності) та договір транспортного експедирування із замовником; доручення (заявка), договори з особами, залученими для виконання договору транспортного експедирування; реєстраційні документи на транспортний засіб тощо.

Отже, за умовами укладеного між сторонами договору страхування для вирішення питання про кваліфікацію певної події як страхової, і як наслідок - наявності або відсутності підстав для виплати страхового відшкодування, страхувальник зобов'язаний надати страховику ряд документів.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 11.1 Розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Як свідчать матеріали справи, разом із повідомленням про подію, яка має ознаки страхової, позивачем було надано відповідачу, зокрема, копію договору №150216/БТ про перевезення небезпечного вантажу та транспортно-експедиційне обслуговування від 15.02.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ставангер» та Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006», копію договору транспортного експедирування №110116 від 11.01.2016 (між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ставангер») та заявки на перевезення вантажу №060416/931/1 від 06.04.2016, копію договору №0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016 (між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто» та позивачем), заявки на перевезення вантажу №060416/931-2 від 06.04.2016, копію договору найму (оренди) транспортного засобу (між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто»), а також копію товарно-транспортної накладної №15604 від 06.04.2016.

За змістом договору перевезення №0604931-2 від 06.04.2016 та заявки на перевезення вантажу №060416/931-2, перевезення вантажу за маршрутом м.Кіровоград - с.Новоселівка здійснювалося Товариством з обмеженою відповідальністю «Сот-Транс-Авто».

В свою чергу, відповідно до даних, наведених у товарно-транспортній накладній №15604 від 06.04.2016, перевізником вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ставангер».

Отже, надані страховику документи, наявність яких вимагається Розділом 6 Договору страхування для визначення обставин події, містять суперечності, які унеможливлюють дійти однозначного висновку про фактичного перевізника спірного вантажу та прийняття вантажу у відання і під відповідальність страхувальника або особи, залученої страхувальником для виконання договору транспортного експедирування, як підстави для визнання події страховою.

Враховуючи наведене та з огляду на положення укладеного між сторонами Договору страхування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про правомірність відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Судом враховуються надані позивачем документи щодо договірних відносин між позивачем та ТОВ «Сот-Транс-Авто», а також пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ставангер» стосовно того, що при оформленні та заповненні накладних із його контрагентом - Приватним підприємством «Бізон-Тех 2006», для зручності у графі «Автомобільний перевізник» завжди вказується найменування «ТОВ «Ставангер», оскільки ПП «Бізон-Тех 2006» не володіє інформацією чи буде залучатися для перевезення чи здійсненні організації перевезення вантажу третя особа.

Однак, враховуючи правову природу заявленої до стягнення суми коштів як страхового відшкодування за Договором страхування №12-15.00.00003 від 16.03.2015, в рамках даної справи підлягає оцінка дій відповідача як страховика за договором страхування, зокрема, правомірність невизнання події страховою на основі наданих йому документів як підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

За таких обставин, судом правомірно відмовлено позивачу у задоволенні позову про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 275975,10 грн., оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що подані ним до відповідача документи давали змогу визначити подію, що відбулась 07.04.2016 як страховий випадок.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати, в тому числі на оплату проїзду та відрядження представника позивача, покладаються на позивача.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 року по справі № 910/14476/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/14476/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді А.Г. Майданевич

І.А. Іоннікова