ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 квітня 2017 року Справа № 4/2315-39/173

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівМачульського Г.М. (доповідач), Кравчука Г.А., Коробенка Г.П.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Межирічанська
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду
від11.01.2017
за заявоюПублічного акціонерного товариства "Львівобленерго"
провідновлення строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу
у справі№ 4/2315-39/173
Господарського судуЛьвівської області
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Львівобленерго"
доДержавного відкритого акціонерного товариства "Шахта "Межирічанська"
простягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.11.2016, у задоволенні заяви позивача про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Львівського апеляційного господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017, ухвалу господарського суду першої інстанції скасовано, а заяву позивача про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу задоволено.

Звернувшись з касаційною скаргою, відповідач просить скасувати, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до положень частини 4 ст.111 наведеного кодексу до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з пп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 цього Закону ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу установлюється у місячному розмірі і станом на 01.01.2017 становить 1600 гривень.

Звернувшись з касаційною скаргою Державне відкрите акціонерне товариство "Шахта "Межирічанська" докази сплати судового збору не додало. При цьому, при зверненні до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою позивачем було сплачено судовий збір.

За таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України оскільки до неї не додано доказів сплати судового збору із оскарженого судового рішення, тому підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1113 цього кодексу, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо її подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання або таке клопотання відхилено про відновлення цього строку.

Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду від 11.01.2017 була надіслана учасникам судового розгляду 16.01.2017 згідно відмітки на останньому аркуші постанови.

Як вбачається з матеріалів поданої касаційної скарги, вона, згідно поштового конверту, з урахуванням відміток на касаційній скарзі, була надіслана скаржником 04.03.2016, тобто через півтора місяці з пропуском двадцятиденного строку, встановленого статтею 110 Господарського процесуального кодексу України для її подання.

Відповідно до ч.1 ст.53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

У клопотанні про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги особа, яка її подала, як на причину пропуску строку посилається на відсутність свого представника у зв'язку із перебуванням його у відпустці.

Разом з тим, особа, яка подала касаційну скаргу, є юридичною особою, із матеріалів касаційної скарги не вбачається, що вона припиняла свою діяльність, і її керівник не був позбавлений можливості представляти інтереси цієї особи в суді, або уповноважити іншого представника для участі у судовому засіданні та підготовки і подання касаційної скарги у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Отже пропуск строку на касаційне оскарження залежав не від об'єктивних причин, а від суб'єктивних чинників, які особа, що звернулась із касаційною скаргою, могла і повинна була уникнути при подачі касаційної скарги.

При цьому слід зазначити, що як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.10.2016 зі справи "Устименко проти України", дійшов до висновку що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

За вказаних обставин суд касаційної інстанції у кожному конкретному випадку повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Отже можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку, які відсутні.

За таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню згідно п.5 ст.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 86, пунктами 4, 5 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта "Межирічанська на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі Господарського суду Львівської області №4/2315-39/173, повернути особі, що її подала.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко