РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017№910/2457/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу №910/2457/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», м. Харків,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН», м. Київ,

про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, зобов'язання її спростувати та стягнення моральної шкоди,

за участю представників:

позивача - Тюменцева В.Ю. (довіреність від 31.01.2017 №85/1306);

відповідача - Кислинської О.М. (довіреність від 28.02.2017 №258/17).

Публічне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (далі - Завод) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача, інформації, поширеної товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» (далі - Агентство) 28.12.2016 о 09:30 в мережі Інтернет на веб-сайті відповідача за посиланням: http://www.unn.com.ua/uk/news/1631199-na-kharkivskomu-traktornomu-zavodi-pochali-rizati-tsekhi-na-metalobrukht, під назвою «На Харківському тракторному заводі почали різати цехи на металобрухт» такого змісту:

«КИЇВ. 28 грудня. УНН. На Харківському тракторному заводі почали різати чавуноливарний та сталеливарний цехи. Про це УНН розповів співрозмовник з числа співробітників заводу.

«Вже почали різати чавуноливарний та сталеливарний цехи. З чавуноливарного цеху форми вивозять. На скільки мені відомо везуть їх до Сміли в Черкаську область. Нам ніхто нічого не пояснює, звичайно. Ріжуть весь день. Просто знищують все, перетворюючі на металобрухт», - сказав співрозмовник.

За його слова на цьому роботи зі знищення потужностей заводу не зупиняться - на черзі цех, де збиралися замовлення для оборонного сектору.

«Сказали, що наступний - цех, де робили оборонку. Там взагалі станки, техніка... У всіх шок», - додав він.

Нагадаємо, близько року томі Харківський тракторний завод приватизував бізнесмен ОСОБА_3.

Однак пізніше стало відомо про спроби вивезти потужності і технологій заводу в Росію, про що і повідомляли співробітники підприємства.

Зокрема, за словами екс-директора заводу ОСОБА_4 команду вивозити ХТЗ в Росію дав особисто ОСОБА_10 (російський бізнесмен), що є партнером ОСОБА_5.

При цьому, з даними Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку ОСОБА_3 не має контрольного пакету акцій ХТЗ.

Також нагадаємо, фінансово-господарський контроль за Харківським тракторним заводом здійснюють росіяни»;

- визнання недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Заводу, інформації, поширеної Агентством 11.01.2017 о 19:34 у мережі Інтернет на веб-сайті відповідача за посиланням: http://www.unn.com.ua/uk/news/1634691-kharkivskiy-traktorniy-zavod-povidomiv-pro-demontazh-virobnichikh-potuzhnostey, під назвою «Харківський тракторний завод повідомив про демонтаж виробничих потужностей» такого змісту:

«КИЇВ. 11 січня. УНН. Харківський тракторний завод повідомив про демонтаж виробничихпотужностей та знесення цехів. Про це йдеться у матеріалах розміщених на сайті заводу, пише УНН.

Зокрема, на сайті опубліковано фотоматеріали про демонтаж устаткування колишнього колісного цеху, демонтаж складського приміщення відділу капітального будівництва, теплотрас, фарбувального цеху, будівлі холодильної установки, тепло- та матеріалопроводів, знесення споруди чавуноливарного цеху та збирального цеху.

Нагадаємо, ще наприкінці грудня 2016 року УНН повідомляв, з посиланням на інформацію отриману від співробітників заводу, про те, що на підприємстві почали різати на металобрухт чавуноливарний та сталеливарний цехи.

Зауважимо, що близько року тому Харківський тракторний завод приватизував бізнесмен ОСОБА_3.

Однак пізніше стало відомо про спроби вивезти потужності і технології заводу до Росії, про що повідомляли співробітники підприємства.

Зокрема, за словами екс-директора заводу ОСОБА_4 команду вивозити ХТЗ в Росію дав особисто ОСОБА_10 (російський бізнесмен), який є партнером ОСОБА_3.

При цьому, з даними Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку ОСОБА_3 не має контрольного пакету акцій ХТЗ.

Також нагадаємо, згідно з офіційними документами компанії, фінансово-господарський контроль за Харківським тракторним заводом здійснюють росіяни»;

- зобов'язання Агентства спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування, набраного аналогічним шрифтом, на головній сторінці веб-сайту відповідача, протягом 5 (п'яти) днів після вступу рішення в законну силу у такій редакції:

«СПРОСТУВАННЯ.

Не відповідають дійсності відомості стосовно Публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», що були опубліковані 28 грудня 2016 року о 09:30 в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «Українські Національні Новини» за електронним посиланням: http://www.unn.com.ua/uk/news/1631199-na-kharkivskomu-traktornomu-zavodi-pochali-rizati-tsekhi-na-metalobrukht із назвою «На Харківському тракторному заводі почали різати цехи на металобрухт»;

- зобов'язання Агентства спростувати недостовірну інформацію, шляхом опублікування спростування, набраного аналогічним шрифтом, на головній сторінці веб-сайту відповідача, протягом 5 (п'яти) днів після вступу рішення в законну силу у такій редакції:

«СПРОСТУВАННЯ.

Не відповідають дійсності відомості стосовно Публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», що були опубліковані 11 січня 2017 року о 19:34 в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «Українські Національні Новини» за електронним посиланням: http://www.unn.com.ua/uk/news/1634691-kharkivskiy-traktorniy-zavod-povidomiv-pro-demontazh-virobnichikh-potuzhnostey із назвою: «Харківський тракторний завод повідомив про демонтаж виробничих потужностей»;

- стягнення з Агентства 3 000 000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що інформація, поширена відповідачем, є недостовірною та дискредитує позивача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації; внаслідок порушення прав Заводу Агентством позивачу було завдано моральну шкоду у сумі 3 000 000 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2017 порушено провадження у справі.

15.03.2017 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що:

- Агентство є інформаційним агентством, зареєстрованим у відповідності до вимог чинного законодавства України, і у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про інформаційні агентства», «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та іншими нормативними документами, безпосередньо пов'язаними з діяльністю засобів масової інформації;

- відповідно до статті 26 Закону України «Про інформаційні агентства» продукція інформаційного агентства - це матеріалізований результат його діяльності, призначений для розповсюдження з метою задоволення інформаційних потреб громадян, юридичних осіб, держави;

- Завод має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, тому не дивно, що відповідач, як і багато інших засобів масової інформації, прискіпливо спостерігає за ситуацією, яка відбувається у позивача, з метою інформування громадськості та державних органів про реальний стан справ на підприємстві;

- зупинення роботи Заводу в червні 2016 року, кримінальні справи проти екс-керівника позивача ОСОБА_4 за підозрою в розкраданні коштів та чинного керівника ОСОБА_9 за підозрою в підготовці до демонтажу обладнання Заводу з метою вивезення до Російської Федерації - достатні підстави для занепокоєння щодо долі важливого для нашої держави підприємства, про які повинні знати всі небайдужі громадяни;

- зміна власника-контролера позивача навесні 2016 року, яким став ОСОБА_3, давало надію на покращання ситуації на Заводі;

- стан позивача погіршився, в результаті чого в червні 2016 року Завод взагалі припинив роботу, а проти чинного керівника ОСОБА_9 порушено кримінальну справу за підозрою в підготовці до демонтажу обладнання позивача з метою вивезення до Російської Федерації, що підтверджується статтею «На ХТЗ по указанию российских владельцев хотели вывезти оборудование в РФ», розміщеною на ресурсі «Ділова Столиця», за посиланням http://www.dsnews.ua/societv/na-htz-po-ukazanivu-rossivskih-vladeltsev-hoteli-vvvezti-5300; вказана інформація не спростована та не визнана недостовірною;

- про кримінальну справу проти керівництва позивача за підозрою в підготовці до демонтажу обладнання Заводу з метою вивезення до Російської Федерації також наголошується в копіях документів, наданих позивачем разом з позовною заявою (постанова слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області про визнання речовим доказом від 01.04.2016; ухвала Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2016 зі справи № 640/9318/ 16-к);

- станом на кінець грудня 2016 року позивач так і не розпочав роботу, а джерело зі складу співробітників Заводу повідомило відповідача про факти розрізання цехів позивача на металобрухт; результатом цієї інформації стала стаття, що вийшла 28.12.2016 під назвою «На Харківському тракторному заводі почали різати цехи на металобрухт»;

- у вказаній статті Агентство жодним словом не зазначило, що цеха почали різати 28.12.2016, як наголошує Завод у позовній заяві;

- відповідно до пункту 3 статті 25 Закону України «Про інформацію» журналіст має право не розкривати джерело інформації або інформацію, яка дозволяє встановити джерела інформації, крім випадків, коли його зобов'язано до цього рішенням суду на основі закону;

- керуючись вказаною нормою, відповідач не зазначив у свої статті прізвище співробітника позивача з метою унеможливлення тиску з боку керівництва Заводу на співробітника, який став джерелом інформації для статті «На Харківському тракторному заводі почали різати цехи на металобрухт»;

- перед підготовкою статті «Харківський тракторний завод повідомив про демонтаж виробничих потужностей» Агентством були зроблені скрін-шоти із сайту позивача, який на той час містив в собі інформацію та фотоматеріали з фактами демонтажу цехів; на той час сайт Заводу містив в собі вкладинку під назвою «Спасти ХТЗ», що чітко видно на зроблених скрін-шотах;

- проте після виходу статті 11.01.2017 вкладинка «Спасти ХТЗ» та фотоматеріали, які використані в статті відповідача, повністю зникли із сайту Агентства;

- позивач оперує припущеннями та своїми домислами, намагаючись приховати факти замовчування суспільно необхідної інформації про події, що відбувалися на його території протягом 2016 року, що є порушенням положень Закону України «Про інформацію» і, зокрема пункту 2 статті 24, яка забороняє замовчувати суспільно необхідну інформацію;

- після виходу статей Агентства від 28.12.2016 та від 11.01.2017 в ситуацію зі скрутним становищем Заводу втрутився Президент України, про що позивач сам зазначає у позові;

- після втручання Президента України в січні позивач приступив до модернізації приміщень та обладнання; в лютому вже запрацювало виробництво, яке на початку березня відвідав Президент України;

- враховуючи такий дуже позитивний результат для позивача за результатами поширення Агентством правдивої інформації про скрутний стан Заводу, безпідставним є твердження позивача про завдання йому моральної шкоди та незаконною є вимога про відшкодування 3 000 000 грн. моральної шкоди;

- Завод не наводить ніяких доказів щодо завдання йому шкоди відповідачем, в чому є неправомірність дій Агентства, який поширив достовірну інформацію, керуючись, в тому числі інформацією зі сайта самого позивача.

20.03.2017 Завод подав суду супровідний лист, в якому просив долучити до матеріалів справи копію звіту про оцінку збитку від 20.02.2017 № б/н (дата затвердження 27.02.2017; далі - Звіт), складеного директором приватного підприємства «Агентство оцінки майна та землі» (далі - Підприємство) ОСОБА_11

03.04.2017 відповідач подав суду доповнення до відзиву, в якому вказав таке:

- Звіт ґрунтується на визначенні матеріальних витрат, які позивач планує понести при здійсненні своєї рекламної компанії (с. 57 Звіту), та розрахунку неотриманого доходу за січень-лютий 2017 року (с. 82 Звіту);

- Завод у позовній заяві не заявляє вимог щодо відшкодування матеріальних збитків та наголошує на відшкодуванні моральної шкоди;

- Звіт, наданий позивачем, не містить в собі жодного посилання на точні факти втрат немайнового характеру, які зазнав Завод, та не містить в собі підтверджень того, що Агентством принижена честь та гідність ділової репутації позивача;

- у Звіті об'єкт оціночної діяльності здійснює оцінку гудвілу Заводу, спираючись на прогнозні показники обсягів реалізації продукції на 2017 рік, але відповідно до положень Податкового кодексу України гудвіл (вартість ділової репутації) - це нематеріальний актив, вартість якого визначається як різниця між ринковою ціною та балансовою вартістю активів підприємства як цілісного майнового комплексу, що виникає в результаті використання кращих управлінських якостей, домінуючої позиції на ринку товарів, послуг, нових технологій тощо;

- Звіт не здійснює: розрахунок ринкової вартості активів Заводу; порівняння балансової та ринкової вартості активів; вартості ділової репутації позивача та не визначає суми моральної шкоди, а цілком спрямований на визначення матеріальних витрат, які Завод планує понести для збільшення обсягів продажу своєї продукції та визначає розмір неотриманого прибутку, який став результатом скрутного становища позивача;

- наданий Заводом Звіт жодним чином не підтверджує факт завдання моральної шкоди позивачу, не містить в собі доказів втрат Заводу немайнового характеру, а підтверджує скрутне фінансове становище позивача, яке погіршується протягом останніх років і не має тенденції до зростання;

- відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки інформація, викладена у спірних статтях, є достовірною, що підтверджується таким:

інформація про розрізання цехів та демонтаж виробничих потужностей підтверджується джерелом інформації зі складу співробітників позивача, фотоматеріалами самого Заводу, які містилися на його сайті до публікації останньої статті (зазначені матеріали збереглися в пошукових системах за такими посиланнями: http://xtz.ua/pres5-centr/foto-i-video/478; http://xtz.ua/press-centr/foto-i-vіdeo/477; http://xtz.ua/press-centr/foto-i-vіdeo/476; http://xtz.ua/press-centr/foto-i-vіdeo /475; http://xtz.ua/press-centr/foto-i-video/473; http://xtz.ua/press-centr/foto-i-video/472);

інформація щодо приватизації позивача ОСОБА_3 підтверджується роздрукованою інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

інформація щодо спроби вивезти потужності та технології позивача в Росію та контроль росіянами над Заводом підтверджується постановою слідчого відділу Управління СБУ в Харківській області про визнання речовим доказом від 01.04.2016; ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2016 зі справи № 640/9318/16-к; статтею «На ХТЗ по указанию российских владельцев хотели вывезти оборудование в РФ», розміщеної на ресурсі «Ділова Столиця», за посиланням http://www.dsncws.ua/society/na-htz-po-ukazaniyu-rossiyskih-vladeltsev-hoteli-vyvezti-5300; інтерв'ю екс-керівника позивача ОСОБА_4, наданого Агентству та опублікованого 20.09.2016 під назвою «ОСОБА_4: команду вивозити ХТЗ в Росію дав особисто ОСОБА_10» за посиланням http://www.unn.com.ua/uk/news/1603510-v-gubin-komandu-vivoziti-khtz-v-rosiyu-dav-osobisto-o-dirapaska. Зазначена інформація не спростована та не визнана недостовірною;

- Агентство заперечує щодо стягнення моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн., оскільки відповідач поширив достовірну суспільно значиму інформацію, яка не тільки не зашкодила діловій репутації Заводу, а стала однією із підстав для втручання в діяльність позивача Президента України, що призвело до початку модернізації, відновлення виробничих потужностей, його роботи після тривалого терміну простоювання.

03.04.2017 позивач подав суду письмові пояснення на відзив відповідача на позовну заяву, в яких вказав таке:

- Агентством не доведено достовірність поширеної інформації у публікаціях;

- інформація достовірна, якщо вона відображає істинне положення справ. Достовірна інформація з часом може стати недостовірною, так як вона має властивість застарівати, тобто перестає відображати справжній стан справ;

- відповідач мав надати відповідні докази достовірності інформації у публікаціях на дату їх поширення;

- однак, Агентством не надано жодного доказу достовірності інформації у публікаціях, що підтверджується таким:

відповідач доказами достовірності інформації, поширеної у публікаціях від 28.12.2016 та від 11.01.2017 (на дати їх підготовки та поширення), зазначає: джерело зі складу співробітників (без надання будь-яких доказів, на підтвердження вказаного); документи, надані позивачем до позовної заяви (вказані документи з'явилися у розпорядженні відповідача значно пізніше поширення публікацій); статті, розміщені в мережі Інтернет (статті, на які посилається відповідач на обґрунтування достовірності інформації станом на 28.12.2016 та 11.01.2017, датовані 04.06.2016 і 20.09.2016);

- наведені відповідачем докази достовірності інформації, поширеної у публікаціях, є надуманими, абсурдними та не витримують жодної критики, що підтверджується таким: отримання інформації від «джерела інформації» не звільняло Агентство від обов'язку перевірки достовірності отриманої інформації; навіть при отриманні журналістом інформації від джерела в будь-якому випадку така інформація перед її поширенням підлягає ретельній перевірці, що є принципом інформаційних відносин та обов'язком не тільки журналіста, але й будь-якої пересічної фізичної особи; будь-яких відомостей щодо проведеної відповідачем перевірки достовірності інформації у відзиві не міститься; відповідач у відзиві сам підтверджує, що ним у публікаціях від 28.12.2016 та від 11.01.2017 повідомлено неповну та перекручену інформацію: Агентство вказує, що воно не зазначало, що цеха почали різати 28.12.2016 та що демонтаж відбувався 11.01.2017;

- з огляду на конструкцію речень та використані мовні засоби дієслова «везуть», «ріжуть», «знищують все» у публікації викладені у теперішньому часі, тобто означають відповідну дію або стан, які збігаються з моментом мовлення; з конструкцій речень не можливо зробити висновок, що події відбувалися в іншу дату, ніж 28.12.2016;

- керівництво позивача з перших днів початку конфлікту було заінтересоване у максимально об'єктивному та своєчасному висвітленні подій, поширювало інформацію про реальний стан, ситуацію на Заводі, та дії, які вчиняються для захисту прав та інтересів позивача, його трудового колективу, зокрема серед іншого, на сайті Заводу була створена вкладка «Спасти ХТЗ», яка також містила вкладку «Хронология конфликта»;

- проте, відповідач без обґрунтування підстав обрав окремі фотоматеріали із вкладники під назвою «Спасти ХТЗ» (без будь-якого опису) та без здійснення жодної перевірки обставин, за яких здійснені фотографії, зробив висновок, що вказані фотографії стосувалися реального стану позивача (тобто, стану на 11.01.2017);

- дійсно, вкладинка «Спасти ХТЗ» була видалена із сайту позивачем, оскільки саме на початку січня 2017 року Завод за сприяння Президента України розпочав відновлення роботи, тобто необхідність існування вказаного розділу сайту стала неактуальною;

- фотоматеріали не містили у собі будь-якого опису та зазначення обставин, що на них зображено, коли зроблені вказані фотографії, коли вони розміщені, з якою метою, тощо;

- у позовній заяві на підтвердження обґрунтованості позовних вимог зазначено, що будь-яких дій із розпорядження виробничими потужностями Заводу, в тому числі їх знищення або вивезення, не були та не могли бути вчинені позивачем через наявність арешту, накладеного на майно заводу в межах кримінального провадження;

- обставини спроби вивезти потужності та технології позивача в Росію, про які вказує відповідач, були предметом розслідування в межах кримінального провадження № 0000071, проте вони не підтвердилися, оскільки кримінальне провадження закрите у зв'язку із відсутністю складу злочину;

- 23.12.2016 постановою прокуратури Харківської області про закриття провадження стосовно особи кримінальне провадження № 0000071 стосовно підозрюваного ОСОБА_9 закрито у зв'язку з відсутністю в його діянні складу злочину;

- 22.02.2017 постановою прокуратури Харківської області про закриття кримінального провадження кримінальне провадження № 0000071 за фактами кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статі 14, статтею 113, частиною першою статті 328, частиною третьою статті 15, частиною першою статті 333, частиною першою статті 359, частиною другою статті 3641 Кримінального кодексу України, закрито у зв'язку з відсутністю складу вказаних кримінальних правопорушень;

- тобто відповідач, не будучи експертом з кримінального та кримінально-процесуального права (без надання доказів звернення до відповідних експертів), самостійно, всупереч презумпції невинуватості - правового принципу, за яким припускається невинуватість особи до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили, перекрутив надані позивачем докази та зробив висновок про доведеність інформації про спроби вивезти потужності та технології позивача в Росію (навіть не зазначаючи дати, в які була здійснена така спроба);

- враховуючи зухвалість та недобросовісність відповідача, позивач вважає, що достатнім розміром моральної шкоди як компенсації шкоди, завданій його діловій репутації, є сума 3 000 000 грн., яка підтверджується Звітом.

- відповідачем порушено принципи інформаційних відносин щодо достовірності та повноти інформації, не виконано обов'язки їх учасника, внаслідок чого допущено поширення неперевіреної, неповної та недостовірної інформації, що опорочила честь, гідність, завдала шкоди діловій репутації позивача.

10.04.2017 позивач подав суду пояснення, в яких вказав таке:

- Звіт виконано суб'єктом оціночної діяльності - Підприємством, діяльність якого регулюється Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а повноваження та компетентність якого підтверджується свідоцтвами та сертифікатами;

- відповідач не є суб'єктом оцінювання, отже не може здійснювати рецензування Звіту у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому доповнення до відзиву Агентства, що надані 03.04.2017 в частині, що стосується зауважень до Звіту, взагалі не можуть бути прийняті судом;

- згідно з методичними підходами здійснення оцінки, що наведені на сторінці 52 Звіту, оцінювачем обрано витратний та дохідний методи, результати яких наведено на сторінках 57 та 82 відповідно; в подальшому оцінювачем здійснено узгодження результатів цих двох методів, яке міститься на сторінці 84 Звіту;

- згідно з пунктом 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» за змістом приписів статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця);

- у вирішенні відповідних спорів господарським судам необхідно виходити з того, що недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією;

- згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Поряд з цим відповідно до частини п'ятої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку. Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України;

- у відзиві відсутні посилання на належні та допустимі докази, які б вказували на достовірність поширеної у публікаціях інформації;

- фотоматеріали, наведенні Агентством, стосуються наслідків «хазяювання» колишнього генерального директора - ОСОБА_4, а не поточного стану та діяльності на момент здійснення публікацій;

- стаття на ресурсі «Ділова Столиця» опублікована з посиланням на повідомлення Служби безпеки України, яке видалено;

- крім того, стаття ресурсу «Ділова Столиця», яку відповідач використовує у відзиві для підтвердження власної публікації від 28.12.2016, опублікована 04.06.2016;

- публікація від 28.12.2016 не містить будь-яких посилань на статтю на ресурсі «Ділова Столиця», а тому даний «доказ» не може бути прийнятий судом;

- саме за керівництвом екс-директора ОСОБА_4 здійснювалось знищення окремого обладнання та цехів позивача, що безумовно вказує на заінтересованість ОСОБА_4 у зазначенні інших винних осіб у здійсненні демонтажу устаткування;

- інтерв'ю здійснено безпосередньо самим Агентством без посилань на інші джерела інформаційних відносин, тобто однією власною публікацією відповідач намагається підтвердити іншу власну публікацію.

Представник позивача у судовому засіданні 10.04.2017 надав пояснення по суті спору; підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За приписом частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що ділова репутація - це сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі злочини і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Позов мотивовано тим, що у мережі Інтернет на сайті http://www.unn.com.ua відповідачем було поширено недостовірну інформацію, а саме:

- 28.12.2016 о 09:30 за посиланням: http://www.unn.com.ua/uk/news/1631199-na-kharkivskomu-traktornomu-zavodi-pochali-rizati-tsekhi-na-metalobrukht, під назвою «На Харківському тракторному заводі почали різати цехи на металобрухт» такого змісту:

«КИЇВ. 28 грудня. УНН. На Харківському тракторному заводі почали різати чавуноливарний та сталеливарний цехи. Про це УНН розповів співрозмовник з числа співробітників заводу.

«Вже почали різати чавуноливарний та сталеливарний цехи. З чавуноливарного цеху форми вивозять. На скільки мені відомо везуть їх до Сміли в Черкаську область. Нам ніхто нічого не пояснює, звичайно. Ріжуть весь день. Просто знищують все, перетворюючі на металобрухт», - сказав співрозмовник.

За його слова на цьому роботи зі знищення потужностей заводу не зупиняться - на черзі цех, де збиралися замовлення для оборонного сектору.

«Сказали, що наступний - цех, де робили оборонку. Там взагалі станки, техніка... У всіх шок», - додав він.

Нагадаємо, близько року томі Харківський тракторний завод приватизував бізнесмен ОСОБА_3.

Однак пізніше стало відомо про спроби вивезти потужності і технологій заводу в Росію, про що і повідомляли співробітники підприємства.

Зокрема, за словами екс-директора заводу ОСОБА_4 команду вивозити ХТЗ в Росію дав особисто ОСОБА_10 (російський бізнесмен), що є партнером ОСОБА_5.

При цьому, з даними Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку ОСОБА_3 не має контрольного пакету акцій ХТЗ.

Також нагадаємо, фінансово-господарський контроль за Харківським тракторним заводом здійснюють росіяни»;

- 11.01.2017 о 19:34 за посиланням: http://www.unn.com.ua/uk/news/1634691-kharkivskiy-traktorniy-zavod-povidomiv-pro-demontazh-virobnichikh-potuzhnostey, під назвою «Харківський тракторний завод повідомив про демонтаж виробничих потужностей» такого змісту:

«КИЇВ. 11 січня. УНН. Харківський тракторний завод повідомив про демонтаж виробничихпотужностей та знесення цехів. Про це йдеться у матеріалах розміщених на сайті заводу, пише УНН.

Зокрема, на сайті опубліковано фотоматеріали про демонтаж устаткування колишнього колісного цеху, демонтаж складського приміщення відділу капітального будівництва, теплотрас, фарбувального цеху, будівлі холодильної установки, тепло- та матеріалопроводів, знесення споруди чавуноливарного цеху та збирального цеху.

Нагадаємо, ще наприкінці грудня 2016 року УНН повідомляв, з посиланням на інформацію отриману від співробітників заводу, про те, що на підприємстві почали різати на металобрухт чавуноливарний та сталеливарний цехи.

Зауважимо, що близько року тому Харківський тракторний завод приватизував бізнесмен ОСОБА_3.

Однак пізніше стало відомо про спроби вивезти потужності і технології заводу до Росії, про що повідомляли співробітники підприємства.

Зокрема, за словами екс-директора заводу ОСОБА_4 команду вивозити ХТЗ в Росію дав особисто ОСОБА_10 (російський бізнесмен), який є партнером ОСОБА_3.

При цьому, з даними Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку ОСОБА_3 не має контрольного пакету акцій ХТЗ.

Також нагадаємо, згідно з офіційними документами компанії, фінансово-господарський контроль за Харківським тракторним заводом здійснюють росіяни».

На думку позивача, у статті було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності та є такою, що дискредитує Завод як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації.

Позивач заходи досудового врегулювання даного спору не вживав та відповідні вимоги до відповідача щодо спростування недостовірної інформації не надсилав.

Агентство заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог і недоведеність Заводом обставин, викладених у позові.

Суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з такого.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», далі - постанова Пленуму № 1).

У пункті 9 постанови Пленуму № 1 зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Відповідно до пункту 12 Постанови № 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Судом встановлено та підтверджено відповідачем те, що власником сайту http://www.unn.com.ua є саме Агентство.

Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено того, що інформація, яка була зазначена у спірній статті, є недостовірною.

У пункті 15 постанови Пленуму № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач мотивує недостовірність інформації тим, що:

- 28.12.2016 на Заводі не вчинялися дії, спрямовані на знищення виробничих потужностей, зокрема не різали цехи на металобрухт;

- протягом тривалого часу всі зусилля інвестора та керівництва позивача направлені на збереження виробничих потужностей та відновлення виробничого потенціалу підприємства, а не на його знищення;

- з березня 2016 року по теперішній час технічний стан технологічного обладнання та оснастки чавуноливарного та сталеливарного цехів Заводу майже не змінні з урахуванням нормального зносу;

- технічний стан та обладнання чавуноливарного та сталеливарного цехів позивача станом на червень 2016 року зафіксовано, крім відповідних фотознімків, також в межах проведення слідчих дій по кримінальному провадженню № 0000071;

- на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15.06.2016 дозволено старшому слідчому в ОВС 3-го відділення слідчого відділу УСВУ в Харківській області право тимчасового доступу та огляду речей та документів, що знаходяться у позивача, а саме: відповідних приміщень та обладнання сталеливарного цеху, чавуноливарного цеху, випробувально-експериментальному цеху, служби головного металурга відділу заготівельного виробництва технологічного управління, інших виробничих та адміністративних приміщень;

- 24.06.2016 на виконання вказаної ухвали старшим слідчим в ОВС 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області здійснено доступ до відповідних приміщень та, зокрема до обладнання сталеливарного та чавуноливарного цехів;

- вказана слідча дія, в якій в тому числі зафіксована наявність, технічний стан приміщень та обладнання сталеливарного, чавуноливарного цехів зафіксовано на відео;

- технічний стан сталеливарного та чавуноливарного цехів з моменту проведення вказаних слідчих дій не змінився;

- будь-яких дій із розпорядження виробничими потужностями Заводу, в тому числі їх знищення або вивезення, не були та не могли бути вчинені позивачем через наявність арешту, накладеного на майно в межах кримінального провадження;

- 01.04.2016 постановою слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області цілісний майновий комплекс Заводу визнаний речовим доказом з кримінального провадження № 0000075;

- 02.04.2016 ухвалою Київського районного суду м. Харкова накладено арешт на майно позивача, що є речовим доказом в кримінальному провадженні №0000075, шляхом заборони його відчуження та розпорядження, до скасування арешту майна у встановленому чинним законодавством України порядку;

- станом на дату публікацій арешт не скасований, тобто з 01.04.2016 позивач внаслідок визнання цілісного майнового комплексу Заводу речовим доказом та накладення арешту в межах кримінального провадження не мав права та можливості на розпорядження майновим комплексом, в тому числі і на його знищення;

- у публікації від 11.01.2017 відповідачем поширено інформацію про нібито продовження знищення виробничих потужностей;

- у вказаній публікації повідомляється, що позивач повідомив про демонтаж устаткування колишнього колісного цеху, демонтаж складського приміщення відділу капітального будівництва, теплотрас, фарбувального цеху, будівлі холодильної установки, тепло та матеріалопроводів, знесення споруди чавуноливарного цеху та збирального цеху;

- тобто із публікації від 11.01.2017 слідує, що фактично позивач сам повідомив про фактичну та остаточну неможливість відновлення будь-якої виробничої діяльності;

- відповідач замість перевірки на достовірність інформації навпаки грубо перекрутив фотоматеріали без будь-якого зазначення обставин, яких вони стосуються із сайту позивача (оскільки із публікації від 11.01.2017 однозначно слідує, що саме 11.01.2017 Завод повідомив про демонтаж обладнання, який розпочався ще наприкінці грудня 2016 року), та видав їх за актуальні події;

- жодного демонтажу обладнання 11.01.2017 не відбувалося.

Разом з тим, інформація, викладена у статтях, є здебільшого цитуванням слів співробітника Заводу, тобто вона не носить стверджувальний характер і по суті є оціночними судженнями.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Слід зазначити, що стаття від 11.01.2017 ілюстрована фотографіями, які були отримані із офіційного сайту Заводу, що останнім було підтверджено.

З фотографій чітко вбачається, що у приміщеннях позивача відсутнє обладнання та наявні деякі демонтовані конструкції (сітки, балки, тощо).

Крім того, деякі фотографії зроблені таким чином, що на них чітко видно голі дерева та сніг, які характерні для такої пори року як зима (грудень-лютий місяць).

Отже, фотографії були зроблені зимою і відображають стан цехів саме у даний період часу.

Позивачем не спростовано факт демонтажу цехів, мова про які йшла у спірних статтях.

Також слід зазначити, що заперечуючи проти поширеної інформації, Завод не подав суду жодного документального підтвердження фактичного стану цехів (наявність обладнання, тощо) ані станом на дати поширення спірної інформації, ні станом на день судового розгляду.

Твердження позивача про те, що демонтаж не міг відбуватися в силу накладення арешту на Завод як цілісний майновий комплекс не є підтвердженням того, що обладнання є цілим і не демонтовано.

Крім того, накладення арешту у даному випадку не передбачає пломбування приміщень та заборони користуватися обладнанням, що по суті могло б бути реальною перешкодою для демонтажу, тощо.

Що ж до посилань позивача на частину третю статті 277 ЦК України, то слід вказати таке.

Вказана норма була виключена ще у 2014 році, а тому саме на позивачеві наразі лежить тягар доказування того, що спірна інформація є недостовірною.

Заводом також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 3 000 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 27 постанови Пленуму № 1 визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму № 4).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац другий пункту 5 постанови Пленуму № 4).

Позивач не навів жодного доводу про те з чого він виходив, заявляючи вимогу про стягнення саме 3 000 000 грн.

Що ж до посилань на Звіт і застосування при визначенні розміру моральної шкоди певних критерії (ступінь шкоди, завданої діловій репутації; статус юридичної особи, що визначається її рейтингом на ринку в даній сфері діяльності; чутливість (сенситивність) ділової репутації юридичної особи для її конкурентоспроможності, що залежить від специфіки діяльності; ступінь негативних емоційних переживань співробітників юридичної особи, а також вимушені втрати їх часу і зусиль; ступінь провини відповідача), то слід вказати таке.

Звіт не є належним доказом, що підтверджує розмір моральної шкоди, оскільки оцінка проводилася на замовлення самого позивача; особа, що проводила дослідження, не попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, тощо.

Також слід зазначити, що в результаті оцінки оцінювачем було по суті визначено ринкову вартість збитку, нанесеного діловій репутації (гудвілу) Заводу, яка склала не 3 000 000 грн., а 2 787 600 грн.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували поширення відповідачем недостовірної інформації та завдання його діями шкоди діловій репутації Заводу.

З огляду на наведене відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.04.2017.

Суддя О. Марченко