ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2017р. Справа № 5015/2804/12

Розглянувши матеріали справи
За позовом: Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі :
Кабінету Міністрів України, м. Київ
Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів,
до відповідача 1: Львівської міської ради, м. Львів,
відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «АрхіБуд», м. Львів,
за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Відділу Держгеокадастру у м. Львові Львівської області, м. Львів,
третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Громадської організації «Правозахисний центр імені генерала УНР Володимира Сікевича», м. Львів,
третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: Військової частини НОМЕР_1 , м. Львів,
третьої особи 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіонального ландшафтного парку «Знесіння», м. Львів,
про: визнання недійсним договору оренди землі від 11 грудня 2008 року та витребування з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 2, 8939 га

В судове засідання з`явились:
Від прокуратури: Бучко Р.В.
від Кабінету Міністрів України: Барнич Т.В. - представник
від позивача: Карпин М.І. представник
від відповідача 1: Піскун А.Й. представник
від відповідача 2: Барбадин Дунець Н.М. директор, Муха Р.В. представник, Стельмащук Д.М., Бартман Л.Б. представники
від третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: не з`явився
від третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Сікевич Н.В.,
від третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: не з`явився.
від третьої особи 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Мекекечко М.В. - представник

Суддя Березяк Н.Є.
Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України в особі його органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних питаннях Львівської обласної державної адміністрації, до відповідача 1: Львівської міської ради, відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «АрхіБуд» за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділу Держгеокадастру у м. Львові, Громадської організації «Правозахисний центр імені генерала УНР Володимира Сікевича», Військової частини НОМЕР_1 , Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» про визнання недійсним договору оренди землі від 11 грудня 2008 року та витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки площею 2,8939 га.
Рішенням господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постановою Вищого Господарського суду України від 10.01.2017 р. рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2016 року та Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року скасовано, а справу № 50215/2804/12 передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.
Ухвалою суду від 03.02.2017 р. справу призначено до розгляду на 20.02.2017 р.
06.02.2017 року, від Позивача по даній справі надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю «АрхіБуд» та іншим третім особам здійснювати будь-які підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер 0:01:009:0017 загальною площею 2,8939 га по вул. Довбуша,15 у м.Львові.
До початку розгляду справи по суті 20.02.2017 року прокурором подано заяву про зміну підстави позову в якій він крім наведених раніше в позовній заяві підстав доповнив її іншими підставами , які встановлені судом при вирішенні цього спору, та пов`язаних із спірною земельною ділянкою спорів.
Ухвалою суду від 20.02.2017 року заяву прокурора задоволено та вжито заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ст.ст. 66-67 ГПК України.
В судовому засіданні 06.03.2017 року представники прокуратури, Кабінету Міністрів України, Львівської обласної державної адміністрації та третіх осіб позовні вимоги підтримали, просили задоволити позов з підстав і мотивів наведених в позовній заяві, заяві про зміну підстав позову, наданих письмових та усних поясненнях та матеріалів справи. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що при укладенні оспорюваного договору оренди спірної ділянки, Львівська міська рада порушила встановлений законом порядок вилучення такої ділянки з користування, оскільки відповідно до вимог ст. 149 ЗК України такі земельні ділянки вилучаються тільки Кабінетом Міністрів України. Крім того, міська рада порушила порядок припинення права користування цією ділянкою, яка належить до земель оборони та земель природно-заповідного фонду, адже дане питання повинен був вирішувати орган державної влади. Чинність ухвал Львівської міської ради від 01.03.2007р. №612 та від 05.07.2007р. №1023, на їх думку, не впливає на можливість окремого оскарження і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення її в державну власність.
Представник відповідача-1 позовні вимоги визнав з підстав і мотивів, наведених в матеріалах справи та викладених в попередніх судових засіданнях. Зокрема, зазначив, що військова частина як постійний користувач земельної ділянки повинна була звернутися з проханням про добровільну відмову від користування ділянкою до власника землі держави, яка реалізує це право через Кабінет Міністрів України та уповноважені ним органи, а не до органу місцевого самоврядування. У даному випадку Кабінет Міністрів України не надавав згоди на вилучення та передачу спірної земельної ділянки в оренду, тому, оскільки в момент укладення спірного договору не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України, такий правочин є недійсним.
Представник відповідача-1 позовні вимоги прокурора визнала в повному обсязі з підстав порушення порядку передачі земельної ділянки, що не належить до комунальної власності, не уповноваженим на це органом всупереч інтересам держави та цілям її використання.
В зв`язку із залишенням 06.03.2017 року представниками відповідача-2 судового засідання, для надання їм можливості ознайомитись з матеріалами справи та надати свої пояснення стосовно заявленого позову, розгляд справи було відкладено на 17.03.2017 року.
В судове засідання 17.03.2017 року відповідачем -2 було заявлено ряд клопотань. Зокрема, клопотання про скасування заходів забезпечення позову, клопотання в порядку ст.22 ГПК України про витребування доказів, а саме: зобов`язати прокурора , позивача, відповідача та третіх осіб надати підтверджуючі документи щодо внесення щодо них даних до ЄДРПОУ.
В судовому засіданні 17.03.2017 року представником відповідача подано заяву про відвід судді, в задоволенні якої судом відмовлено, подану заяву долучено до матеріалів справи.
Також в судовому засіданні 17.03.2017 року представником відповідача-2 подано клопотання про повернення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених ст..2 ст.63 ГПК України, клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору інспекцію архітектурно-будівельного контролю у м.Львові.
Суд розглянувши подані клопотання відмовив в їх задоволенні з підстав і мотивів, викладених в попередній ухвалі суду від 17.03.2017 року.
Також відповідачем -2 подано клопотання про витребування доказів в порядку ст.. 38 ГПК України, проте в обґрунтування зазначеного клопотання відповідачем -2 не зазначено обставин, які унеможливлюють подання таких доказів відповідачем-2. Вирішення зазначеного клопотання відкладено до наступного судового засідання.
В зв`язку з розглядом поданих відповідачем-2 клопотань впродовж всього судового засідання, яке тривало цілий день, суд так і не зміг заслухати пояснень представників ТзОВ «АрхіБуд» стосовно суті поданого позову. На задоволення клопотання ТзОВ «АрхіБуд» розгляд справи було відкладено на 31.03.2017 року.
31.03.2017 р. Відповідачем-2 на адресу суду подано клопотання про колегіальний розгляд справи (вх. 12306/17) та клопотання про продовження строку розгляду даної справи у відповідності до ст. 69 ГПК України та про витребування нових доказів і відкладення розгляду справи для подання витребуваних доказів та наданні можливості забезпечити представникам Відповідача належний захист ТзОВ «АрхіБуд» у даній справі (вх. 1498/17).
Позивачем (Львівською обласною державною адміністрацією) 31.03.2017 р. на адресу суду подано клопотання про продовження строку розгляду даної справи у відповідності до ст. 69 ГПК України.
На адресу суду 31.03.2017 р. від журналіста інформаційно-аналітичного журналу «Ідея і Чин» 07.04.17 р. на адресу суду подано клопотання про дозвіл проведення трансляції судового засідання (вх. 12309/17).
В в`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному 31.03.2017 року судове засідання не відбулося.
Враховуючи клопотання позивача-2 та відповідача-2, суд ухвалою від 04.04.2017 р. продовжив строк розгляду даної справи відповідно до ст. 69 ГПК України та відклав розгляд справи на 07.04.2017 р. о 10:00 год. про що належним чином було повідомлено представників сторін.
06.04.2017 року на адресу суду відповідачем-2 (ТзОВ «АрхіБуд») було подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Львівської області від 09.07.2012 року про порушення провадження по справі № 5015/2804/12 (вх. 372/17-01).
07.04.2017 року на адресу суду представниками ТзОВ «АрхіБуд» було подано ряд клопотань, зокрема:
- 09.05 год. (вх. 13190/17) клопотання про пред`явлення посвідчення судді Господарського суду Львівської області, який розглядає справу № 5015/2804/12;
- 09.07 год. (вх. 13193/17) заява про витребування доказів-установчих документів юридичної особи з назвою «Господарський суд Львівської області» ().
- 09.09 год. (вх. 13194/17) заява про відвід судді;
- 09.11 год. (вх. 13191/17) клопотання про пред`явлення номера мантії і нагрудного знаку судді та дати їх видачі судді Господарського суду Львівської області Березяк Наталії Євгенівни, що, на думку відповідача, має значення для справедливого розгляду справи № 5015/2804/12;
- 09.12 год. (вх. 13195/17) клопотання про викликання для дачі пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
- 09.13 год. (вх. 13192/17) клопотання про винесення ухвали про розгляд справи у закритому судовому засіданні;
- 09.15 год. (вх. 13196/17) клопотання про витребування нових доказів і відкладення розгляду справи для подання витребуваних доказів та наданні можливості забезпечити представникам Відповідача належний захист ТзОВ «АрхіБуд» у даній справі;
- 09.07 год. (вх. 1613/17) клопотання про залучення до участі у справі, як інших відповідачів Міністерство оборони України, Державну прикордонну службу України та замінити статус третьої особи Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України і залучити її до участі у справі як іншого відповідача;
- 09.18 год. (вх. 1614/17) клопотання про зупинення провадження у справі.
- 09.20 год. (вх. 1615/17) клопотання про продовження строку розгляду даної справи у відповідності до ст. 69 ГПК України;
- 09.20 год. (вх. 13197/17) клопотання про припинення провадження у справі;
- 09.25 год. (вх. 13199/17) клопотання про надання можливості ознайомитися із протоколами судових засідань та відтворити технічний запис судового процесу у судовому засіданні;
- 09.25 год. (вх. 13198/17) клопотання про надіслання прокурору м. Львова матеріали справи № 5015/2804/12 та зупинення провадження у справі;
- 14.04 год. (вх. 13263/17) заява про відвід судді;
- 15.04 год. (вх. 1629/17) клопотання про призначення земельно-технічної експертизи.
Проаналізувавши подані відповідачем-2 клопотання про пред`явлення посвідчення судді Господарського суду Львівської області, який розглядає справу № 5015/2804/12; заяву про витребування доказів-установчих документів юридичної особи з назвою «Господарський суд Львівської області» (); клопотання про пред`явлення номера мантії і нагрудного знаку судді та дати їх видачі судді Господарського суду Львівської області Березяк Наталії Євгенівни, суд відмовив у їх розгляді з тих підстав, що дана інформація жодним чином не стосується суті даної справи і може бути надана товариству судом у відповідь на інформаційний запит .
В судовому засіданні 07.03.2017 року судом розглянуто подане 31.03.2017 року відповідачем-2 клопотання про колегіальний розгляд справи і відмовлено в його задоволенні з огляду на ті обставини, що даний спір розглядається господарським судом впродовж тривалого часу ( з 2012 року) , не є складним і не потребує розгляду в колегіальному складі, що в свою чергу затягне розгляд даної справи на тривалий час.
Подана відповідачем до початку судового засідання заява про відвід судді на 17 аркушах практично дублює подану в судове засідання 17.03.2017 року заяву про відвід судді , яка доповнена цитуванням окремих положень законодавства та містить посилання на ряд нормативних актів і стосується тих обставин, які вже були предметом розгляду попередніх заяв про відвід судді, спрямована на затягування розгляду справи, є необґрунтованою і не підлягає до задоволення. Подана заява про відвід судді вх. № 13194/17 долучена до матеріалів справи.
В судовому засіданні 07.04.2017 року директором ТзОВ «Архібуд» було заявлено усно та зареєстровано після оголошення перерви через канцелярію суду ще одну заяву про відвід судді, яка розглянута судом в нарадчій кімнаті в задоволенні якої відмовлено, про що винесено ухвалу.
Розглянувши в судовому засіданні 07.04.2017 року клопотання відповідача-2 про винесення ухвали про розгляд справи у закритому судовому засіданні (вх. 13192/17) суд відмовив в його задоволенні в зв`язку з його необґрунтованістю з підстав, передбачених ст..44 ГПК України.
Не підлягає до задоволення клопотання відповідача-2 (вх. 13195/17) про виклик для дачі пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з приводу того, на підставі яких документів погоджувався проект землеустрою по відведенню земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , оскільки порядок погодження проекту землеустрою даними особами не є предметом дослідження у даній справі.
Відмовлено судом в задоволенні клопотання про витребування у ГУ Держземагентства у Львівській області, ГУ Держгеокадастру у Львівській області, приватного нотаріуса Петелько І.В. нових доказів, а саме належним чином завіреної копії проекту землеустрою по відведенню спірної земельної ділянки та інших документів на підставі яких для ТзОВ «АрхіБуд» розроблявся цей проект і відкладення розгляду справи для подання витребуваних доказів та наданні можливості забезпечити представникам Відповідача належний захист ТзОВ «АрхіБуд» у даній справі, з огляду на ті обставини, що зазначений проект розроблявся на замовлення ТзОВ «АрхіБуд» і на підставі наданих ним документів, один із примірників якого , або належно завірена копія повинна зберігатись у відповідача-2 і відповідач жодним чином не обґрунтував які обставини може підтвердити цей доказ. Крім того, в судовому засіданні прокурором було надано для огляду оригінал проекту землеустрою по відведенню спірної земельної ділянки , проте відповідач вимагав надати йому належно завірену копію документу, який у нього повинен був бути, а у разі втрати, він самостійно міг виготовити і належним чином завірити його копію.
Відмовлено судом в задоволенні поданого відповідачем-2 клопотання про залучення до участі у справі, як інших відповідачів Міністерство оборони України, Державну прикордонну службу України та замінити статус третьої особи Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України і залучити її до участі у справі як іншого відповідача, оскільки предметом даного спору є визнання недійсним оспорюваного договору оренди земельної ділянки, сторонами якого є ТзОВ «АрхіБуд» та Львівська міська рада, а не Міністерство оборони України, Державна прикордонна служба України та Військова частина НОМЕР_1 .
Розглянувши в судовому засіданні 07.04.2017 року клопотання ТзОВ «АрхіБуд» про зупинення провадження у справі в зв`язку із оскарженням в апеляційному порядку ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 09.07.2012 року та в зв`язку із поданням до Львівського окружного адміністративного суду адміністративного позову про визнання протиправними та незаконними дій військової прокуратури Західного регіону України, суд відмовив в її задоволенні з огляду на ті обставини, що ухвала про порушення провадження у справі не підлягає оскаржуваною, а поданий відповідачем-2 адміністративний позов не перешкоджає розгляду справи по суті і не є підставою зупинення провадження у справі. Подані відповідачем-2 клопотання спрямовані на затягування розгляду справи по суті.
Судом відмовлено в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі (вх. 13197/17) з підстав відсутності предмету спору, оскільки воно безпідставне. Оспорюваний договір оренди земельної ділянки, визнання якого недійсним є предметом даного спору станом на час розгляду справи є чинним, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а відтак посилання відповідача-2 на відсутність предмета спору є необґрунтованим.
Що стосується поданого клопотання про надання можливості ознайомитися із протоколами судових засідань та відтворити технічний запис судового процесу у судовому засіданні (вх. 13199/17), то судом вже неодноразово наголошувалось відповідачу, що знайомитись з матеріалами справи представники мають можливість між судовими засіданнями, а відтак подане в судове засідання клопотання не підлягає до задоволення.
Суд визнав необґрунтованим клопотання відповідача-2 (вх. 13198/17) про надіслання прокурору м. Львова матеріали справи № 5015/2804/12 та зупинення провадження у справі, оскільки сторони не позбавлені права самостійно звернутись у правоохоронні органи у випадку належних доказів порушення їх прав.
Що стосується поданого відповідачем -2 клопотання (вх. 1629/17) про призначення земельно-технічної експертизи спірної земельної ділянки , то воно не підлягає до задоволення з огляду на наступне:
Предметом спору є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з підстав порушення порядку та повноважень надання її в оренду, а відтак, предметом дослідження у даній справі є наявність чи відсутність повноважень у Львівської міської ради щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду та дотримання порядку такої передачі, а не дослідження питань щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, фактичного порядку її використання порушення меж земельної ділянки, площа земельної ділянки зайнята нерухомим майном та фактичне розташування будівель і споруд на спірній земельній ділянці. Крім того, слід зазначити, що більша частина питань, які просить відповідач винести на розгляд експерту є правовими і не можуть бути поставлені на вирішення експерту.
Після закінчення розгляду поданих ТзОВ «АрхіБуд» клопотань та заяв, в судовому засіданні 07.04.2017 року представники прокуратури, Кабінету Міністрів України, Львівської обласної державної адміністрації та третіх осіб позовні вимоги підтримали, просили задоволити позов з підстав і мотивів наведених в позовній заяві, заяві про зміну підстав позову, наданих письмових та усних поясненнях та матеріалів справи. В обґрунтування позовних вимог посилаються на передачу в оренду спірної земельної ділянки, що належить до земель оборони, не уповноваженим на це органом всупереч нормам чинного законодавства та цілям її використання.
Представник відповідача-1 позовні вимоги прокурора визнала в повному обсязі з підстав порушення порядку передачі земельної ділянки, що не належить до комунальної власності, не уповноваженим на це органом всупереч інтересам держави та цілям її використання.
Представник відповідача-2 проти доводів прокурора та представників позивачів заперечила, надавши усні пояснення по суті заявлених позовних вимог. Свої доводи мотивувала тим, що на спірній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомості, які придбані і належать ТзОВ «АрхіБуд» на праві власності, які придбавались ними з метою отримання в оренду спірної земельної ділянки для її забудови, а відтак вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.
В судовому завданні 07.04.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:
Відповідно до рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради 1962 року № 453 за військовою частиною НОМЕР_1 закріплено земельну ділянку загальною площею 1,75 га, що розташована у м. Львові по вул. Довбуша.
Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 51 від 6 лютого 1998 року «Про інвентаризацію земель м. Львова» підтверджено, що за військовою частиною НОМЕР_1 по вул. Довбуша у м. Львові закріплено земельну ділянку площею 3,5130 га, яка відносилась до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно листа Управління державного комітету земельних ресурсів України у м. Львові від 13 квітня 2011 року № 40/01-15/3152 відповідно до рішення Львівської обласної ради № 97 від 20 березня 1996 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель, що знаходяться в користуванні органів Міністерства оборони України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України» земельна ділянка площею 3,5130 га на вул. Довбуша, 15 входила в загальну площу 5,000 га земельної ділянки (вул. Зелена, вул. Довбуша), яка знаходилась у користуванні військової частини НОМЕР_1 .
Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 знаходилась у користуванні військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.
13 липня 2005 року Кабінет Міністрів України прийнято розпорядження № 258-р «Про затвердження переліку нерухомого військового майна Держприкордонслужби, яке може бути відчужено». Вказаним розпорядження надано дозвіл на відчуження ряду об`єктів військового містечка № 301-а за адресою: м. Львів, вул. Довбуша 18, а саме: склад III категорії площею 20.5 кв. м., склад IV категорії площею 68.5 кв. м., технічне приміщення III категорії площею 20 кв. м., туалет площею 43 кв. м., туалет площею 3.3. кв. м. та технічне приміщення IV категорії площею 20 кв. м.
Як стверджує прокурор, відповідно до вказаного розпорядження надано дозвіл на відчуження з державної власності 6 об`єктів нерухомості, розташованих по вул. Довбуша, 18 у м. Львові загальною площею 175,3 кв. м. Проте, 20 квітня 2006 року дочірнім підприємством державної компанії «Укрспецпроект» Державного госпрозрахункового зовнішньо-торгівельного підприємства «Спецтехноекспорт» на підставі договору комісії № 527-05/8ТЕ-2-101-Д/К-2005 від 10 жовтня 2005 року, укладеного з Адміністрацією Державної прикордонної служби України на реалізацію військового майна, продано ТОВ ВП «Будінвест» майно, яке розташовано по вул. Довбуша 15 у м. Львові, якого, за твердженням прокурора, немає у переліку майна, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 липня 2005 року № 258-р, а саме: металевий ангар площею 315 кв. м., цегляний сарай площею 9,7 кв. м., дерев`яний сарай площею 61,6 кв. м., цегляний сарай площею 82,7 кв. м., дерев`яний сарай площею 7,4 кв. м., цегляний сарай площею 61,5 кв. м., дерев`яний сарай 65,9 кв. м., цегляна бетонна теплиця площею 111,8 кв. м. Загальна площа вказаних об`єктів нерухомості становить 722,6 кв. м.
20.10.2006р. згідно договору купівлі-продажу ТзОВ «АрхіБуд» придбало у ТзОВ ВП «Будінвест» нерухоме майно загальною площею 722,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Довбуша ,15.
Ухвалою Львівської міської ради №612 від 01.03.2007р. ТзОВ «АрхіБуд» погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Довбуша, 15 у м.Львові в оренду терміном на 10 років для будівництва об`єктів архітектурної діяльності відповідно до погодженого у встановленому порядку містобудівного обґрунтування за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання землі змішаного використання.
Ухвалою Львівської міської ради №1023 від 05.07.2007р. ТзОВ «АрхіБуд» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 2,8317 га на вул. Довбуша,15 в м.Львові в оренду терміном на 10 років для будівництва кварталу житлової забудови за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання землі житлової забудови.
Як стверджує прокурор, через півтора роки після затвердження проекту землеустрою, Львівська міська рада зрозуміла, що надала під забудову земельну ділянку державної власності, і Ухвалою №2260 від 04.12.2008р. «Про внесення змін та доповнень до ухвали міської ради від 05.07.2007р. №1023» доповнила вказану ухвалу п.1 такого змісту: «Вилучити за згодою з користування військового містечка №301а військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України земельну ділянку площею 2,8939 га на вул. Довбуша,15 в м Львові та перевести до земель міста»; слова: «площею 2,8317 га» замінено словами «площею 2,8939 га», слова «за рахунок земель промисловості транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення» замінено словами: «перевівши із земель транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової та громадської забудови».
11.12.2008р. між Львівською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АрхіБуд» (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на вул. О.Довбуша, 15 для будівництва кварталу житлової забудови. В оренду передається земельна ділянка, кадастровий №:01:009:0017, загальною площею 2,8939га, у тому числі під забудовою 0,0909га, під твердим покриттям 0,1013 га, під озелененням 2,7017 га (п.2 договору).
Ухвалою Львівської міської ради від 08.07.2010р. №3759 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 05.07.2007р. №1023» внесено зміни до зазначеної ухвали шляхом зміни у п.1 слів «для будівництва кварталу житлової забудови» на «для будівництва готельно-рекреаційного комплексу».
Як стверджує прокурор, при передачі в оренду земельної ділянки, що перебуває в державній власності , без вилучення її у встановленому законом порядку без згоди Кабінету Міністрів України, Львівська міська рада не звернула уваги на те, що на спірній земельній ділянці перебуває об`єкт нерухомого майна, який належить державі (трансформаторна підстанція).
Не погоджуючись із передачею земельної ділянки в оренду, прокурор звернувся з позовом про визнання недійсним оспорюваного договору та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 1 ГПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави шляхом вилучення органом місцевого самоврядування земельної ділянки, що належить до земель оборони, без згоди Кабінету Міністрів України та передача її в оренду разом із об`єктом нерухомого майна, що належить на праві власності державі.
Положеннями пункту «б» частини третьої статті 84 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
Відповідно до абзацу 3 частини п`ятої статті 20 ЗК України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України).
Стаття 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачає, що Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України належать забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону.
Статтею 13 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Крім цього, порушення інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України підтверджується рішенням господарського суду Львівської області у справі № 914/1584/15, яке залишено без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України від 22 вересня 2016 року, якими встановлено про відсутність згоди Кабінету Міністрів України на вилучення та передачу спірної земельної ділянки, що знаходиться у м. Львові по вул. Довбуша 15, а лист військової частини НОМЕР_1 з проханням вилучити з користування даної військової частини земельну ділянку, адресований міському голові м. Львова не створює, не змінює та припиняє будь-яких прав та обов`язків. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка є державною власністю та відноситься до земель оборони. Також судом встановлено, що дана земельна ділянка не вибувала із права постійного користування Державної прикордонної служби України.
Постановою Вищого господарського суду України від 10 січня 2017 року у справі у даній справі №5015/2804/12 підтверджено порушення інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та наявність останнього у справі в якості позивача.
Отже, порушення інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України підтверджується фактами, встановленими рішеннями господарського суду Львівської області від 30 липня 2015 року у справі № 914/1584/15 та постановою Вищого господарського суду України від 10 січня 2017 року у справі № 5015/2804/12.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Земельного Кодексу України встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, тобто і для розміщення військових частин Державної прикордонної служби (оскільки остання є військовим формуванням, утвореним відповідно до законодавства України).
Пункт 45 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачає, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право у порядку, передбаченому законодавством, одержувати і використовувати земельні ділянки для розміщення стаціонарних технічних засобів та інженерних споруд на державному кордоні України, розташування органів, підрозділів, навчальних закладів, підприємств, установ та організацій Державної прикордонної служби України, пунктів (місць) тимчасового тримання осіб, базування кораблів і катерів, авіаційних підрозділів, стрільбищ і навчальних полів тощо.
Відповідно до частини другої ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.
Статтею 84 Земельного кодексу визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну та приватну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення. Аналогічна норма міститься і у ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», якою встановлено, що не можуть передаватись у комунальну власність землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується Довідкою Управління Держкомзему у м. Львові від 13.04.2011р. № 40/01-15/3152, спірна земельна ділянка по вул. Довбуша 15 у м. Львові відноситься до земель оборони і використовувалась в/ч 2144 для розміщення вольєрів для собак, ангару, де тримали свиней, трансформаторної підстанції, декількох сараїв та туалету. Ці кілька невеликих споруд були розташовані серед зелених насаджень (трава, дерева, кущі) які займали більшу частину земельної ділянки. Таким чином, на земельній ділянці військової частини на вул. Довбуша 15 у м. Львові не знаходилось жодного об`єкту соціально-культурного, виробничого чи житлового призначення. Отже, земельна ділянка відноситься до земель державної власності.
Матеріалами справи підтверджено і сторонами не спростовано, що Кабінет Міністрів України, який відповідно до ст. 13 Земельного кодексу України вправі вирішити питання про передачу даної земельної ділянки у комунальну власність, рішення про передачу зазначеної земельної ділянки в комунальну власність чи в оренду не приймав.
Є необґрунтованими доводи відповідача стосовно погодження вилучення спірної земельної ділянки та її передачу в комунальну власність на підставі листа Львівського прикордонного загону від 13 грудня 2006р. №614/6877, яким просив Міського голову вилучити земельну ділянку пл. 2,8262га .
Правовий режим майна і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про правовий режим майна Збройних Сил України», дія якого згідно з частиною 2 статті 8 зазначеного Закону поширюється на інші, утворені відповідно до Законів України, військові формування (в тому числі і на Державну прикордонну службу).
Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» майно, матеріальні та грошові засоби Львівського прикордонного загону є державною власністю, яка входить у сферу управління Державної прикордонної служби України та закріплені за загоном на праві оперативного управління. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Рішення про відчуження військового майна за правилами ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна Збройних Сил України» приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства Оборони України у визначеному порядку Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1919, рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки згідно переліку такого майна за формою згідно з додатком 1.
Відповідно до вимог статей 2 і 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Кабінет Міністрів України постановою від 29.08.2002 № 1282 затвердив Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, яким визначено процедуру вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил та його безоплатної передачі у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.
Пунктом 3 Порядку визначено, що у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність може передаватися військове майно, якщо воно не менше ніж два рази пропонувалося до продажу конкурентними способами приватизації, але не було реалізовано.
Пунктом 4 Порядку встановлено, що передача військового майна у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України.
Як вже зазначалося раніше, рішення Кабінетом Міністрів України щодо передачі військового майна, що знаходиться на земельній ділянці у м.Львові по вул. Довбуша,15 чи самої земельної ділянки не приймалось.
В Розпорядженні Кабінету Міністрів України від 13.07.2005р. № 258-р , на яке посилалась Львівська міська рада при передачі спірної земельної ділянки в оренду ТзОВ «АрхіБуд» і при зміні цільового призначення земельної ділянки із «земель оборони» на «землі міста», немає жодної згадки про будь-які об`єкти, розташовані на території в/ч 2144 по вул. Довбуша 15. Так само в Розпорядженні КМУ немає жодної згадки про дозвіл на вилучення майже 3 гектарів землі. Вказаним Розпорядження КМУ надавався дозвіл на відчуження ряду об`єктів військового містечка № 301-а за адресою: м. Львів, вул. Довбуша 18, а саме: склад ІІІ категорії площею 20.5 кв. м.; склад IV категорії площею 68.5 кв. м.; технічне приміщення ІІІ категорії площею 20 кв. м.; туалет площею 43 кв. м.; туалет площею 3.3. кв. м.; Технічне приміщення IV категорії площею 20 кв. м. Всього: шість об`єктів загальною площею 175,3 кв. м.
Поряд з цим, відповідно до статей 141, 142 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. У разі добровільної відмови землекористувача від наданої у користування земельної ділянки, припинення права користування здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє орган державної реєстрації.
Крім цього, відповідно до статей 5, 8 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» суб`єктом права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.
Порядок вилучення земельних ділянок регулюється положеннями ст. 149 Земельного кодексу України.
Львівською міською радою у порушення зазначених вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» винесено ухвали, на підставі яких з користування військової частини НОМЕР_1 вилучено земельну ділянку площею 2,8939 га по вул. Довбуша, 15, у м. Львові та змінено її цільове призначення. Разом з тим, указані ухвали є ненормативними актами, мають разовий, вичерпали свою дію шляхом виконання, а тому не підлягають скасуванню в судовому порядку, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 10 січня 2017 року № 5015/2804/12.
Відповідно до статті 21 Земельного Кодексу України , порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.
Крім цього, на території спірної земельної земельної ділянки по вул. Довбуша,15 у м.Львові, переданої в оренду ТзОВ «АрхіБуд» продовжує знаходитись будівля Трансформаторної підстанції (Е-І), яка перебуває у державній власності, що підтверджується довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 21.01.2011р. № 570, копією плану-схеми майнового комплексу ДПСУ по вул. Довбуша 15 та копією Кадастрового плану земельної ділянки вул. Довбуша 15 ( том І а.с.155-157).
Згідно пункту 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначено, що «як передбачено частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а тому якщо судами буде встановлено факт передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться майно (нерухомість), що належить іншій особі на праві власності, то відповідний факт є правовою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства».
Відповідно до пункту 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» зазначено: «За змістом статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» та статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та в комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Порядок використання земель оборони в господарських цілях визначено статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони». У разі відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, в порядку, визначеному статтею 20 ЗК України, така ділянка не може використовуватися у господарських цілях, в тому числі для житлової забудови, у зв`язку з чим укладені договори, об`єктами яких є землі оборони, підлягають визнанню недійсними»
Згідно положень пункту 2.24 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» встановлено, що для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди суттєве значення має з`ясування правового режиму спірної земельної ділянки та дотримання сторонами порядку передачі її в оренду згідно з вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК з урахуванням необхідності у певних випадках дотримання порядку її вилучення.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання правочину недійсним.
У зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка, що належала до категорії земель оборони незаконно вибула з державної власності, зазначений договір оренди землі підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог Закону при його укладанні - не врахування правового режиму спірної земельної ділянки, не дотримання порядку її вилучення, знаходження на земельній ділянці об`єкту нерухомості, що належить іншій особі на праві власності.
Відтак, доводи позивача щодо позовних вимог є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають до задоволення в частині визнання недійсним договору оренди та витребування земельної ділянки на користь Кабінету Міністрів України в межах за виключенням земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомості, що належать на праві власності ТзОВ «АрхіБуд», а саме: металевий ангар площею 315 кв. м., цегляний сарай площею 9,7 кв. м., дерев`яний сарай площею 61,6 кв. м., цегляний сарай площею 82,7 кв. м., дерев`яний сарай площею 7,4 кв. м., цегляний сарай площею 61,5 кв. м., дерев`яний сарай 65,9 кв. м., цегляна бетонна теплиця площею 111,8 кв. м.
Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.
Керуючись 3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,68,82,84,85,11112 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.
2.Визнати недійсним договір оренди землі від 11 грудня 2008 року укладений між Львівською міською радою в особі департаменту містобудування та Товариством з обмеженою відповідальністю «АрхіБуд».
3.Витребувати земельну ділянку загальною площею 2,8217 га по вул. Довбуша, 15 у м. Львові кадастровий № :01:009:0017 на користь держави в особі Кабінету Міністру України за виключенням земельної ділянки площею 722,6 кв.м., що знаходиться під об`єктами нерухомості придбаними ТзОВ «АрхіБуд» 20.04.2006 року.
4.Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою господарського суду Львівської області від 20.02.2017 року у справі № 5015/2804/12.
5.Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 20.04.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.