КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. Справа№ 910/18097/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання: Каніковського А.О.

представників:

від позивача: Алендар Ю.І. (представник за довіреністю)

від відповідача: Каланча Ю.А. (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

на рішення господарського суду міста Києва

від 19.12.2016

у справі №910/18097/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна»

про стягнення 3945 грн. 25 коп.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (далі - ПрАТ «СК «Вусо») звернулося до господарського суду міста Києва з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» (далі - ПрАТ «СК «Граве України») про стягнення 3 945 грн 25 коп.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не виконав зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу ЗАЗ Vida, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, цивільна відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4311690, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.12.2016 у справі №910/18097/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «СК «Граве Україна» на користь ПрАТ «СК «Вусо» грошові кошти у розмірі 3945 грн. 25 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ПрАТ «СК «Вусо» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 у справі №910/18097/16 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «СК «Вусо» задовольнити в повному обсязі, стягнути з ПрАТ «СК «Граве Україна» на користь ПрАТ «СК «Вусо» витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви, стягнути з ПрАТ «СК «Граве Україна» на користь ПрАТ «СК «Вусо» виплати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним, необґрунтованим, ухваленим без належного та всебічного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок неналежної та неупередженої оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, місцевий господарський суд прийшов необґрунтованого висновку про покладення судових витрат за подання позовної заяви на позивача, з огляду на те, що судовий спір виник внаслідок протиправної бездіяльності саме ПрАТ «СК «Вусо».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.) від 20.02.2017 прийнято апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Вусо» до провадження; призначено до розгляду на 28.03.2017.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі №910/18097/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу №910/18097/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів головуючий суддя Іоннікова І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіна Т.І.) від 29.03.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Вусо» та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.04.2017.

У судовому засіданні 12.04.2017 представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У судовому засіданні 12.04.2017 представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2014 між ПрАТ «СК «Вусо» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортну №1-01(далі - Договір страхування), за умовами якого, позивач зобов'язувався відшкодувати страхувальнику прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому договорі як прийняті під страховий захист (п. 7.1. Договору страхування).

Предметом Договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом марки ЗАЗ Vida, державний номер НОМЕР_1 на випадок настання подій, перелік яких наведено у Договорі страхування, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

Як вбачається з довідки про дорожньо-транспортну пригоду №82854127, 01.12.2015 о 09:00 год. в м. Києві по проспекту Червонозоряному, 60, ОСОБА_5, керуючи автомобілем Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, порушив пункт 2.3(б) Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ Vida, державний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.01.2016 у справі №3/323/16 ОСОБА_5, за вчинення вказаної ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА, та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

10.02.2015 страхувальник - ОСОБА_4, звернулась до позивача із заявою про настання страхового випадку, виплату страхового відшкодування та надала всі необхідні документи.

У відповідності до рахунку-фактури №БД-0001500 від 08.12.2015, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Київ», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ЗАЗ Vida, державний номер НОМЕР_1, складає 5 334 грн 30 коп з ПДВ.

Згідно страхового акту №4442-02 від 21.12.2015, звіту №7453/доп від 18.12.2015, рахунку-фактури №БД-0001500 від 08.12.2015 і у відповідності розрахунку суми страхового відшкодування позивачем на виконання умов Договору страхування виплачено на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 4445,25 грн, що підтверджується довідкою-підтвердженням виплати страхового відшкодування.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «СК «Граве Україна» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4311690 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн 00 коп., франшизи - 500 грн 00 коп.

В п. 3 полісу № АІ/4311690 сторони визначили, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, тобто з 00 годин 00 хвилин 17.02.2015 по 16.02.2016 включно.

В силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як встановлено судом, транспортний засіб - Fiat Doblo, державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло заподіяння шкоди автомобілю ЗАЗ Vida, державний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5 та знаходився під його керуванням.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 2234 від 18.04.2016 на суму 4445 грн 25 коп.

Відповідач, в свою чергу, у відповідь на зазначену вимогу, у зв'язку з недостатністю документів для прийняття рішення про виплату, листом № 74077 від 12.04.2016 звернувся до позивача з вимогою про надання цифрових фотографій пошкоджень транспортного засобу ЗАЗ Vida, державний номер НОМЕР_1, та копії постанови про притягнення до відповідальності за здійснення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5.

Однак, позивачем не було надано на вимогу відповідача зазначені документи.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 3945 грн 25 коп є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, стосовно посилання суду першої інстанції на те, що позивач своїми діями перешкоджав відповідачу здійснити страхове відшкодування у добровільному порядку, у зв'язку з чим суд стягнув витрати по сплаті судового збору з позивача, спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відповідачем в судовому засіданні, останній не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише намагався з'ясувати всі обставини ДТП, які мали значення для визнання випадку страховим та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Крім того, посилання позивача на п. п. 35.1., 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як на підставу відсутності зобов'язання надати відповідачу документи, що свідчать про настання страхового випадку є помилковим, оскільки ці пункти регулюють порядок здійснення страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) та страховиком.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо того, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності позивача, який не вчинив дій щодо направлення на вимогу відповідача документи, необхідні для прийняття рішення про виплату, чим позбавив відповідача права на добровільне виконання обов'язку з виплати страхового відшкодування, є цілком правомірним.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 у справі № 910/18097/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/18097/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

К.В. Тарасенко