ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року Справа № 904/11369/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-127 від 13.05.2014р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2017р. у справі №904/11369/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 49678348,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2017р. у справі №904/11369/16 (суддя Мілєва І.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3075738,23 грн. - пені, 4025007,89 грн. - трьох процентів річних, 27573371,20 грн. - інфляційних втрат, 149754,15 грн. - витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Означене рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлений природний газ, тому суд визнав частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача додатково нарахованих на розмір основного боргу інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені. При цьому, судом частково задоволено вимоги позивача про стягнення суми інфляційних втрат у зв'язку з їх перерахунком, а вимоги в частині стягнення пені суд, врахувавши наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та керуючись ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, задовольнив частково, зменшивши розмір пені на 30% від заявленої до стягнення.

Позивач (ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), не погодившись з рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення неустойки та відмови у стягненні частини інфляційних втрат, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права (ст.ст. 219, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України) та процесуального права (ст. 42, 22, 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України), без дослідження усіх істотних обставин справи, тому підлягає скасуванню в цій частині та прийнятті нового рішення, за яким слід стягнути з відповідача на користь позивача пеню та інфляційні втрати в повному розмірі.

В обґрунтування своїх вимог у апеляційній скарзі позивач вказує на те, що інфляційні нарахування позивача на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за такою операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняттям збитків в розумінні ч.2 ст.224 Господарського кодексу України, зокрема, відносяться до категорії "втрата або пошкодження її майна". Вказує, що право суду на зменшення неустойки може бути реалізоване тільки в поєднанні з нормами матеріального права. Наголошує на тому, що відповідно до матеріалів справи розмір неустойки (пені в сумі 4393911,75 грн.) значно менше розміру збитків (інфляційних втрат у розмірі 41259428,87 грн. та основного боргу у розмірі 64308036,27 грн.), а крім того зі сторони позивача не мали місце неправомірні дії чи бездіяльність щодо перешкоджання вчасних розрахунків за поставлений природний газ, тому з урахуванням положень ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 219 Господарського кодексу України, на переконання позивача, застосування судом ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшення розміру цієї пені є неправомірним. Також, вказує, що у даному випадку суд відповідно до ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України повинен був дослідити не лише доводи відповідача, але й надати належну оцінку запереченням, наданим позивачем. Просить суд врахувати, що відповідно відповідач, здійснюючи підприємницьку діяльність (ст. 42 Господарського кодексу України) та укладаючи договір на поставку природного газу, усвідомлював всі ризики та з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені. Вказує, що зі своєї сторони позивач, здійснюючи покладене державою завдання з забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом, діє у жорстких рамках затверджених тарифів на закупівлю та постачання природного газу споживачам, зазначає значних збитків через встановлення державою тарифів на газ для населення нижчими за їх собівартість, також перебуває у тяжкому фінансовому стані, що підтверджується відповідною фінансовою звітністю. Також, що через несвоєчасність розрахунків та заборгованість споживачів природного газу ПАТ НАК "Нафтогаз України", як гарантований постачальник газу, змушена залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками для забезпечення потреб споживачів газу. Вказує, що Бюджетом України та фінансовим планом ПАТ НАК "Нафтогаз України" не передбачені фінансові можливості кредитування споживачів природного газу, тому єдиним джерелом часткової компенсації понесених втрат, завданих несвоєчасними розрахунками за газ, є стягнення з боржників пені у розмірі, передбаченому умовами договорів. Також просить врахувати, що НАК "Нафтогаз України" як підприємство державного сектора економіки, є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. У 2014 році через окупацію Автономної Республіки Крим ПАТ НАК "Нафтогаз України" зазнало знецінення інвестицій у ПАТ "Чорноморнафтогаз" та у части підприємств, що знаходяться в Криму, у сумі 899806 тис. грн. та знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах на території Криму у сумі 19093484 тис. грн. Крім того, через несанкціонований відбір природного газу на території проведення антитерористичної операції, визначених Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення АТО" №1669 від 02.09.2014 року, позивач зазнав збитків у розмірі 1431624 тис. грн. Підсумовуючи, позивач вважає, що зменшуючи розмір відповідальності за порушення грошового зобов'язання за відсутності доказів неправомірних дій позивача, суд порушив вимоги ст. 219 Господарського кодексу України. Вважає, що застосовуючи ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд мав у обов'язковому порядку у відповідності до ст. 551 Цивільного кодексу України дослідити наявність чи відсутність збитків у позивача та співрозмірність неустойки та збитків, а також ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, інтереси сторін та інші обставини справи. Також вважає, що відповідачем не було надано жодних належних доказів винятковості обставин, не враховано фінансове становище та особливості господарської діяльності позивача. Наголошує на тому, що за таких обставин, без надання належної оцінки доводів обох сторін, застосування ст. 233 Господарського кодексу України є необґрунтованим та незаконним.

Відповідач (КПТМ "Криворіжтепломережа") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами НАК "Нафтогаз України". Вважає, що судом об'єктивно оцінено, що даний випадок є винятковим, так як КПТМ "Криворіжтепломережа" є комунальним підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста та за специфікою мети створення, а також предметом господарської діяльності не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Особливістю реалізації тепла відповідачем є те, що таке постачання здійснюється за регульованими тарифами, які не є економічно обґрунтованими та виправданими, а тому фактично діяльність КПТМ "Криворіжтепломережа" з реалізації тепла споживачам є збитковою. До того ж вказує, що у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217 всі кошти за послуги теплопостачання надходять на розрахункові рахунки підприємства зі спеціальним режимом використання, після чого незалежно від підприємства уповноважений банк - Ощадбанк самостійно здійснює перерахування коштів в затвердженому НКРПП відсотковому співвідношенні на користь постачальника газу. Внаслідок цього кошти, які залишаються в розпорядженні підприємства, є недостатніми для погашення навіть першочергових обов'язкових платежів (податків, заробітної плати тощо) та необхідних матеріалів, спожитих енергоресурсів для безперебійного надання послуг теплопостачання у м. Кривий Ріг.

В судовому засіданні 05.04.2017р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представник відповідача заперечував на її задоволенні, з підстав, наведених у відзиві.

В судовому засіданні 05.04.2017р. оголошувалась перерва до 12.04.2017р.

До початку судового засіданні 12.04.2017р. від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника КПТМ "Криворіжтепломережа".

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 12.04.2017р. судом апеляційної інстанції проголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Національна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу №651/14-ТЕ-5 від 05.12.2013р. (далі Договір), за умовами п.1.1. якого Продавець (позивач) зобов'язався передати у власність Покупцю (відповідачу) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього Договору.

За п. 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (в редакції Додаткової угоди №2 від 24.04.2014р. до Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1118,974 грн. з урахування збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1118,974 грн., крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Додатковою угодою №1 від 28.01.2014р. до Договору сторонами узгоджено, що з 01.01.2014 року ціна за 1000 куб. м газу становить 1091,00 грн. з урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В платіжних дорученнях Покупець повинен обов'язково зазначати номер Договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим Договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому Договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором (п. 6.3. Договору).

У пункті 7.1. Договору обумовлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Догвором.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1. Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п.6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. Договору встановлено, що строк у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

На виконання умов зазначеного Договору, у січні-грудні 2014 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 139471398,53 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2014р. на суму 837,89 грн., від 31.01.2014р. на суму 577,35 грн., від 31.01.2014р. на суму 2919,51 грн., від 31.01.2014р. на суму 27 407 614,98 грн., від 31.01.2014р. на суму 4 657 234,18 грн., від 28.02.2014р. на суму 2407,62 грн., від 28.02.2014р. на суму 2 5931 952,81 грн., від 28.02.2014р. на суму 642,81 грн., від 28.02.2014р. на суму 651,99 грн., від 28.02.2014р. на суму 4 299 975,75 грн., від 31.03.2014р. на суму 1366,82 грн., від 31.03.2014р. на суму 464,77 грн., від 31.03.2014р. на суму 17 879 301,89 грн., від 31.03.2014р. на суму 3 331 557,90 грн., від 31.03.2014р. на суму 302,42 грн., від 30.04.2014р. на суму 4 574 465,24 грн., від 30.04.2014р. на суму 75,94 грн., від 30.04.2014р. на суму 1 436 926,86 грн., від 31.05.2014р. на суму 2 240 566,20 грн., від 31.05.2014р. на суму 873223,31 грн., від 30.06.2014р. на суму 43739,07 грн., від 30.06.2014р. на суму 1 390 568,08 грн., від 31.07.2014р. на суму 659 493,78 грн., від 31.08.2014р. на суму 37203,53 грн., від 31.10.2014р. на суму 4 032 447,28 грн., від 31.10.2014р. на суму 905713,73 грн., від 30.11.2014р. на суму 2 366 461,48 грн., від 30.11.2014р. на суму 13 216 986,70 грн., від 31.12.2014р. на суму 20 903 831,45 грн., від 31.12.2014р. на суму 3 271 887,19 грн. (а.с.27-56).

Оплату за поставлений природний газ за вказаним Договором відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, що слугувало приводом для звернення позивача із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, що був предметом розгляду у іншій справі господарського суду Дніпропетровської області за №904/6411/15.

Так рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2015р. у справі №904/6411/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016р., позовні вимоги задоволено частково. Зменшено розмір заявленої до стягнення пені до 8156120,33 грн. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму основного боргу в розмірі 118843148,77 грн., пеню в розмірі 8156120,33 грн., три проценти річних в розмірі 3346089,10 грн., суму інфляційної складової в розмірі 44388479,74 грн. та суму витрат пов'язаних зі сплатою судового збору в розмірі 73080,00 грн. Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення суми трьох процентів річних в розмірі 1635,33 грн. та суми інфляційної складової в розмірі 5822331,02 грн.

Відтак, судовими рішеннями у іншій справі, в якій приймали участь ті ж самі сторони, встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №651/14-ТЕ-5 від 05.12.2013р. в частині оплати за поставлений природний газ, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої підтверджений вказаними вище судовими рішеннями, а тому не потребує доказуванню в даній справі в силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Предметом судового розгляду у даній справі стали вимоги позивача до відповідача про сплату заборгованості, що утворилась після донарахування позивачем пені у розмірі 4393911,75 грн., трьох процентів річних - 4 025 007,89 грн. та інфляційних втрат - 41259 428,87 грн. за період з 01.03.2015р. по 04.08.2016р.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі вказаного вище Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України зазначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача у даній справі, місцевий господарський суд виходив із того, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлений природний газ, тому відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України суд визнав частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача додатково нарахованих на розмір основного боргу інфляційних втрат, які за перерахунком суду за період прострочки становлять суму 27573371,20 грн., а також суму 4025007,89 грн. трьох процентів річних.

Колегія суддів, дослідивши зазначені вище доводи апеляційної скарги позивача та заперечення відповідача, частково погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з наступних мотивів.

З матеріалів справи судом встановлено, що загальна сума основного боргу за вказаним Договором купівлі-продажу природного газу №651/14-ТЕ-5 від 05.12.2013р. відповідно актів приймання передачі природного газу становила 139471398,53 грн., фактично відповідачем було сплачено 75163362,26 грн., а щодо стягнення решта основного боргу в сумі 64308036,27 грн. прийнято судові рішення у справі №904/6411/15.

Як зазначено в рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2015р. у справі №904/6411/15 предметом спору у цій справі були та задоволені судом позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення суми 44388479,74 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по березень 2015 року (тобто по 01.03.2015р.) та суми 3346089,10 грн. за період з 15.02.2014р. по 28.04.2015р.

За розрахунком позивача за станом на 04.08.2016р. відповідачем повну оплату основного боргу не проведено, залишок боргу складає 64308036,27 грн.

Відповідач зі своє сторони існування заборгованості в означеному вище розмірі та періоді часу належними доказами в даній справі не спростував.

На підставі зазначених вище норм законодавства, зважаючи на встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати за природний газ, які не припинені до цього часу шляхом їх належного виконання, внаслідок чого у відповідача на дату звернення до суду (01.12.2016р.) рахується основний борг в загальній сумі 64308036,27 грн., колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми 4025007,89 грн. трьох процентів річних, яка складається з сум трьох процентів річних, нарахованих окремо за прострочення по кожному з помісячних основних зобов'язань з оплати природного газу (з січня по грудень 2014 року включно) в межах загального періоду прострочення, яке мало місце з 29.04.2015р. по 04.08.2016р. В цій частині рішення суду в даній справі позивачем не оскаржується.

Причиною апеляційного оскарження у даній справі є питання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 27573371,20 грн. інфляційних втрат та суми 3075738,23 грн. пені.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги позивача щодо стягнення суми 41259428,87 грн. інфляційних втрат за загальний період з 01 .03.2015р. по 30.04.2016р. підтверджені розрахунком позовних вимог (а.с. 11-18).

На підтвердження своїх заперечень щодо понесених позивачем збитків від інфляції, відповідачем був наданий контррозрахунок (а.с. 76-77), згідно до якого відповідачем визнається, що сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за загальний період з 29.04.2015р. по 04.08.2016р. становить 28610519,21 грн.

Щодо ж висновку місцевого господарського суду про те, що за перерахунком суду до стягнення належать інфляційні витрати позивача в розмірі 27573371,20 грн., то колегія суддів встановила, що в основу такого висновку суду першої інстанції покладено недоведені обставини, які не підтверджені в матеріалах справи відповідними доказами (розрахунками). Не наведено таких розрахунків судом першої інстанції безпосередньо й в тексті судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги позивача в цій частині, колегія суддів встановила, що оскільки судовими рішеннями у справі №904/6411/15 стягнуті інфляційні втрати за станом по 01.03.2015р., то відповідно до грошових зобов'язань відповідача, які виникли та існували в подальшому періоді, що є спірним в даній справі, позивач має право вимагати стягнення з відповідача такі грошові суми на відшкодування втрат від інфляції:

- за зобов'язаннями січня 2014 року на суму 11440934,15 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 29.03.2016р. становлять суму 3672227,53 грн., виходячи з розрахунку:

11440934,15 грн. х 132,09727%/100% = 15113161,68 грн. - 11440934,15 грн. =3672227,53 грн.,

де 132,09727 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по березень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х99,6/

100х101,0/100 = 132,09727).

- за зобов'язаннями лютого 2014 року на суму 30235670,98 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 29.02.2016р. становлять суму 9309372,61 грн., виходячи з розрахунку:

30235670,98 грн. х 130,789375%/100% = 39545043,59 грн. - 30235670,98 грн. = 9309372,61 грн.,

де 130,789375 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по лютий 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100 = 130,789375).

- за зобов'язаннями лютого 2014 року на суму 18029087,31 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2016р. по 30.04.2016р. становлять суму 817619,10 грн., виходячи з розрахунку:

18029087,31 грн. х 104,53500%/100% = 18846706,41 грн. - 18029087,31 грн. = 817619,10 грн.,

де 104,53500 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2016 року по квітень 2016 року включно (101,0х103,5/100 = 104,53500).

- за зобов'язаннями березня 2014 року на суму 21212993,80 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 31.03.2016р. становлять суму 6808791,89 грн., виходячи із розрахунку:

21212993,80 х 132,09727%/100% = 28021785,69 грн. - 21212993,80 грн. = 6808791,89 грн.,

де 132,09727 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по березень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9 /100х 99,6/100х101,0/100 = 132,09727).

- за зобов'язаннями березня 2014 року на суму 12374191,00 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.04.2016р. по 30.04.2016р. становлять суму 433096,68 грн., виходячи із розрахунку:

12374191,00 х 103,5%/100% = 12807287,68 грн. - 12374191,00 грн. = 433096,68 грн.,

де 103,5 - офіційний індекс інфляції за квітень 2016 року

- за зобов'язаннями квітня 2014 року на суму 6011468,04 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2016р. становлять 2207451,34 грн., виходячи із розрахунку:

6011468,04 грн. х136,72067%/100% = 8218919,38 грн. - 6011468,04 грн. = 2207451,34 грн.,

де 136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

- за зобов'язаннями травня 2014 року на суму 3113789,51 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2016р. становлять суму 1143404,37 грн., виходячи із розрахунку:

3113789,51 грн. х 136,72067%/100% = 4257193,88 грн. - 3113789,51 грн. = 1143404,37 грн., де 136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

- за зобов'язаннями червня 2014 року на суму 1434307,15 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р. становлять суму 526687,19 грн., виходячи із розрахунуку:

1434307,15 грн. х 136,72067%/100% = 1960994,34 грн. - 1434307,15 грн. = 526687,19 грн., де

136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

- за зобов'язаннями липня 2014 року на суму 659493,78 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2016р. становлять суму 242170,53 грн., виходячи із розрахунку:

659493,78 грн. х 136,72067 %/100% = 901664,31 грн. - 659493,78 грн. = 242170,53 грн.,

де 136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

- за зобов'язаннями серпня 2014 року на суму 37203,53 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2016р. становлять суму 13661,38 грн., виходячи із розрахунку:

37203,53 грн. х 136,72067%/100% = 50864,91 грн. - 37203,53 грн. = 13661,38 грн.,

де 136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

- за зобов'язаннями вересня 2014 року інфляційні втрати не нараховуються

- за зобов'язаннями жовтня 2014 року на суму 4938161,01 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2016р. становлять суму 1813325,80 грн., виходячи із розрахунку:

4938161,01 грн. х 136,72067%/1005 = 6751486,81 грн. - 4938161,01 грн. = 1813325,80 грн.,

де 136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

- за зобов'язаннями листопада 2014 року на суму 15583448,18 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2016р. становлять суму 5722346,58 грн., виходячи із розрахунку:

15583448,18 грн. х 136,72067 5/100% = 21305794,76 грн. - 15583448,18 грн. = 5722346,58 грн.,

де 136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9 /100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

- за зобов'язаннями грудня 2014 року на суму 24175718,64 грн. додаткові втрати від інфляції за період з 01.03.2015р. по 30.04.2016р. становлять суму 8877485,86 грн., виходячи із розрахунку:

24175718,64 грн. х 136,72067%/100% = 33053204,50 грн. - 24175718,64 грн. = 8877485,86 грн.,

де 136,72067 - сукупний офіційний індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року включно (110,0х114,0/100х102,2/100х100,4/100х99,0/100х99,2/100х102,3/100х98,7/100х102,0/100х100,9/100х 99,6/100х101,0/100х103,5/100 = 136,72067)

Таким чином, сукупний розмір втрат від інфляції за наведеним вище розрахунком становить суму 41587640,85 грн. (3672227,53 грн. + 9309372,61 грн. + 817619,10 грн. + 6808791,89 грн. + 433096,68 грн. + 2207451,34 грн. + 1143404,37 грн. + 526687,19 грн. + 242170,53 грн. + 13661,38 грн. + 1813325,80 грн. = 5722346,58 грн. + 8877485,86 грн. = 41587640,85 грн.).

Враховуючи, що за перерахунком суду апеляційної інстанції встановлено, що належний до стягнення розмір втрат від інфляції (41587640,85 грн.) є більшим ніж сума втрат від інфляції за розрахунками позивача (41259428,87 грн.), що пояснюється застосуванням не всіх офіційних індексів інфляції у визначених позивачем спірних періодах, колегія суддів доходить висновку, що як стягнута судом першої інстанції сума 27573371,20 грн., так і сума інфляційних втрат за контррозрахунками відповідача (28610519,21 грн.) не знайшли свого підтвердження відповідними доказами та розрахунками, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення суми 41259428,87 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Така обставина є підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції в цій частині.

Дослідивши розрахунки позивача в частині нарахування суми 4 393 911,75 грн. пені за прострочення оплати вартості природного газу, а саме: на суму 129 880,40 грн. за період з 29.04.2015р по 14.05.2015р. (за зобов'язаннями жовтня 2014 року на суму 4 938 161,01 грн.); на суму 1 203 981,48 грн. за період з 29.04.2015р. по 14.06.2015р. (за зобов'язаннями листопада 2014 року на суму 15 583 448,18 грн.); на суму 3 060 049,87 грн. за період з 29.04.2015р. по 14.07.2015р. (за зобов'язаннями грудня 2014 року на суму 24 175 718,64 грн.), колегія суддів встановила, що ці нарахування відповідають зобов'язанням сторін, які визначені умовами п.п. 7.1., 7.2. Договору та приписам ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України та ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України, а тому є обґрунтованими.

Разом із цим, як вірно встановлено місцевим господарським судом, заперечуючи на задоволення позовних вимог позивача, відповідач у своєму відзиві на позов, просив суд звернути увагу на наявність обставин, які надають суду право, приймаючи рішення, зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), а тому зменшити суму до розміру 25% від заявленої до стягнення.

Стаття 232 Господарського кодексу України визначає порядок застосування штрафних санкцій, згідно з яким якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині непокритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній мірі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки або штрафні санкції.

За умовами укладеного між сторонами Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 7.1. Договору), зокрема встановлено обов'язок Покупця сплатити Продавцю пеню (п.7.2. Договору).

Таким чином, відшкодування збитків, спричинених неналежним виконання такого договору має відбуватися у відповідності до чинного законодавства, тобто в частині не покритій штрафними санкціями (ч.1 ст. 232 Господарського кодексу України).

Разом із цим слід врахувати, що статтею 233 Господарського суду України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України також містить положення, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України).

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом (абзаци 1 і 3 підпункту 3.17.4. підпункту 3.17. пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Надані відповідачем докази (Довідка про нараховані та отримані від реалізації теплової енергії, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, Інформація про проведену претензійно-позовну роботу юридичним відділом КПТМ "Криворіжтепломережа" по юридичним особам та по населенню, Інформація по виконавчим документам пред'явленим на виконання до державної виконавчої служби по юридичним особам та по населенню, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30 червня 2016р., Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2016 року, Інформація про фінансові результати і дебіторську заборгованість станом на 1 липня 2016р. тощо) підтверджують збиткову господарську діяльність КПТМ "Криворіжтепломережа" у 2015 - І півріччі 2016 років, причинами якої є наявність дебіторської заборгованості понад 374 млн. грн., у тому числі населення - понад 141 млн. грн., державний бюджет - понад 3,8 млн. грн., підприємства - понад 62 млн. грн.

Із наданої відповідачем інформації вбачається, що цим підприємством постійно вживаються заходи до примусового стягнення заборгованості в порядку претензійно-позовної роботи. Так в період з 01.01.2016р. по 31.10.2016р. підприємством подано до районних судів м. Кривого Рогу 1217 позовів на загальну суму стягнення понад 7 млн. грн., до господарських судів - 95 позовів на загальну суму стягнення понад 142 млн. грн., пред'явлено на виконання державної виконавчої служби за 2016 рік виконавчих документів на суму понад 20,7 млн. грн.

Враховуючи наведені відповідачем в клопотанні про зменшення пені доводи, місцевий господарський суд вважав за можливе зменшити розмір пені, з заявленої до стягнення суми 4393911,75 грн. до суми 3075738,23 грн., тобто на 30%.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що оцінюючі надані відповідачем докази, місцевий господарський суд вірно визнав наведені вище обставини такими, що є виключними та такими, що підлягають врахуванню судом при вирішення питання про наявність підстав для зменшення неустойки (пені). Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують вірного висновку суду першої інстанції щодо наявності обставин, які є підставою для зменшення пені.

Так, відповідно до Статуту Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" це комунальне підприємство засноване Криворізькою міською радою та створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які віднесені до територіальної громади міста ОСОБА_2.

Судом встановлено, що за умовами укладеного між сторонами Договору споживання газу відповідачем здійснювалось виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Таким чином, отримання відповідачем доходу від своєї господарської діяльності знаходиться в безпосередньому зв'язку із реалізацією теплової енергії його зазначеним споживачам.

При цьому зменшення судом першої інстанції пені до розміру 30% свідчить також й про врахування доводів позивача щодо його майнового стану, який зазнав збитків від втрати своїх активів внаслідок анексії Криму та проведення антитерористичної операції на Сході України, та особливостей господарської діяльності, як газопостачального підприємства, на яке державою покладений обов'язок забезпечення галузей національної економіки природним газом.

Щодо решти доводів апеляційної скарги позивача про помилкове застосування судом положень ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, то колегія суддів відхиляє їх з тих міркувань, що як вірно вказав позивач, керуючись ст. 224 Господарського кодексу України, до збитків ПАТ НАК "Нафтогаз України" за операцією купівлі-продажу природного газу за спірним договором слід віднести фактично понесені цим товариством інфляційні втрати, проте водночас позивач не враховує, що ці збитки мають бути компенсовані йому в повній мірі судом шляхом стягнення з відповідача відповідних сум за оскарженим судовим рішенням. Слід врахувати також, що стягнення судом трьох процентів річних компенсує позивачу й втрати від користування протягом спірного періоду належними йому коштами іншою особою - відповідачем. Відносно інших збитків, які виникають в господарській діяльності позивача, то до матеріалів судової справи не надано доказів як про конкретний розмір таких збитків, так і про існування прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненими позивачу збитками, внаслідок неналежного виконання відповідачем укладеного між сторонами договору на поставку природного газу. Натомість однією із правових функцій неустойки (штрафу, пені) - є компенсація можливих збитків від порушення зобов'язання, які таким чином не підлягають доказуванню. Відтак у даному випадку розмір нарахованої позивачем неустойки (пені) є вочевидь надмірним над збитками позивача, оскільки позивачем не доведено існування інших реальних збитків, ніж ті, які вже компенсовані позивачу в повному розмірі за рахунок стягнення інфляційних втрат та процентів річних.

На підставі викладеного, відповідно до п. 4 ст. 103 та п.2 ч.1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України оскаржене в даній справі рішення суду першої інстанції, підлягає зміні в частині розміру суми інфляційних втрат, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 27573371,20 грн. на суму 41259428,87 грн., а також, зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, згідно ст.ст. 49, п.10 ч.2 ст. 105 ГПК України, це рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат. В решті оскаржене судове рішення підлягає залишенню без змін.

Оскільки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що обґрунтованими є всі заявлені позивачем позовні вимоги, але в частині цих вимог про стягнення суми 4393911,75 грн. пені, суд, задовольнивши частково клопотання відповідача, зменшив належну до стягнення пеню на 30% до суми 3075738,23 грн. та відмовив в стягненні решти пені на суму 949269,66 грн., судові витрати позивача у даній справі в повному обсязі покладаються на відповідача. Відтак позивачу за рахунок відповідача підлягають повному відшкодуванню судові витрати у справі: в сумі 206700,00 грн. - витрат на судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру та в сумі 264000,00 грн. - витрат за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 4 ст. 103 та п.2 ч.1 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2017р. у справі №904/11369/16 - змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції:

"Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3075738 грн. 23 коп. - пені, 4025007 грн. 89 грн. - трьох процентів річних, 41259428 грн. 87 коп. - інфляційних втрат, 206700 грн. 00 коп. витрат на судовий збір за подання позовної заяви, суму 264000 грн. 00 коп. витрат на судовий збір за подання апеляційної скарги".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 14.04.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна