РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа № 924/23/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Петрук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.17 р. у справі № 924/23/17

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Хмельницького колективного підприємства - проектний інститут "Цивільпромбуд"

про стягнення авансу в розмірі 10 523,40 грн.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.02.2017 року у справі №924/23/17 (суддя Магера В.В.) у позові публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Хмельницького колективного підприємства проектний інститут "Цивільпромбуд" про стягнення авансу у розмірі 10523,40 грн. відмовлено.

В обґрунтування рішення суд зазначив, зокрема, що акт звірки взаєморозрахунків від 01.07.2009 року не може слугувати належним та допустимим доказом сплати авансу в сумі 10523,40 грн. саме по договору №45 від 04.04.2001 року, оскільки копія цього акту такої інформації не містить.

Також судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання позивача на невиконання відповідачем своїх зобовязань по договору №45 від 04.04.2001р., оскільки згідно п.п.1.2 договору зміст та обсяг роботи в цілому та по етапах (розділах) визначаються узгодженим сторонами кошторисом та календарним планом, що додається до договору і складає його невід'ємну частину, а в п.1.4 договору термін виконання всієї роботи не вказано, однак зазначено, що термін виконання окремих етапів (розділів, частин) роботи визначається календарним планом (додаток). Оскільки згаданих додатків до договору, що складають його невід'ємну частину, суду не було подано, строк виконання взятих відповідачем зобовязань по договору певною датою або подією не визначено, тому і зобовязання відповідача (розробка робочого проекту адмінбудинку в м. Красилів по вул. Компресорній,1) не порушені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2017 року у справі №924/23/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення суми авансу у розмірі 10523,40 задоволити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, що оригінал акту звірки взаєморозрахунків від 01.07.2009 року підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками, що підтверджує факт заборгованості позивача перед відповідачем в сумі 10523,40 грн., а отже підтверджує факт перерахування авансу в сумі 10523,40 грн. позивачем відповідачу.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про застосування до спірних правовідносин норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, оскільки умовами договору не передбачено строк на проведення проектно-вишукувальних робіт та не встановлено термін його дії, а тому договір є чинним на сьогоднішній день. Вказує, щодо цивільні відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (ч.2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено). Таким чином правовідносини, які існують на сьогоднішній день між позивачем та відповідачем на підставі договору №45 від 04.04.2001 року регулюються нормами чинного Цивільного кодексу України.

Хмельницьким колективним підприємством проектний інститут "Цивільпромбуд" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.2017 року у справі №924/23/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судове засідання, що відбулось 24.04.2017 року, відповідач не забезпечив явку повноважного представника, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що судом вжито необхідних заходів для повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 04.04.2001 року між дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз") в особі Красилівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" (замовник) та Хмельницьким колективним підприємством - проектним інститутом "Цивільпромбуд" (виконавець) укладено договір №45 на проведення проектно-вишукувальних робіт, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе проведення наступних проектно-вишукувальних робіт: розробка робочого проекту адмінбудинку в м. Красилів по вул. Компресорній,1 (а. с. 56-57).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3. договору передбачено, що зміст та обсяг роботи в цілому та по етапах (розділах) визначаються узгодженим сторонами кошторисом та календарним планом, що додається до договору, і складає його невід'ємну частину. Робота за даним договором виконується у відповідності до узгодженого сторонами технічного завдання, технічних, наукових, економічних та інших вимог.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що не пізніше 15 днів з дня погодження проекту замовник зобов'язаний перерахувати виконавцю аванс у розмірі 50% від кошторисної вартості робіт у сумі 10 523,40 (десять тисяч п'ятсот двадцять три грн. 40 коп.) грн.

Відповідно до п.3.1. вказаного договору про закінчення виконання кожного етапу робіт, а також роботи в цілому, виконавець повинен повідомити замовника, після чого сторони складають двосторонній акт приймання та здачі.

Згідно наявного в матеріалах справи акта звірки взаєморозрахунків від 01.07.2009р. вбачається, що станом на 01.07.2009р. у відповідача перед позивачем наявний борг в сумі 10523,40 грн. (а.с. 12).

07.09.2016р. позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих.№7368/10-05, згідно якої просить на протязі 7-ми днів від дати отримання останньої повернути аванс в сумі 10523,40 грн., посилаючись на норми ст. ст. 526, 530 ЦК України (а.с. 13-14). Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Аналогічні положення містились у ст.4 ЦК УРСР.

З аналізу договору на проведення проектно-вишукувальних робіт №45 від 04.04.2001р. вбачається, що останній за своєю правовою природою є договором підряду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції на момент укладення договору на проведення проектно-вишукувальних робіт від 04.04.2001 року діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, відповідно до ст. 332 якого за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Поряд з цим, договором від 04.04.2001 року сторони не передбачили термін виконання всього обсягу робіт (графа п. 1.4 не заповнена), натомість передбачено, що термін виконання окремих етапів (розділів, частин) роботи визначається календарним планом (додаток). У випадку дострокового виконання роботи виконавцем, сторони визначають порядок приймання та оплати виконаних робіт. Якщо в процесі виконання роботи з'ясовується недоцільність подальшого її проведення, виконавець має право призупинити її, поставивши про це до відома замовника у триденний термін після зупинки. У цьому випадку сторони зобов'язані у 5-денний термін розглянути питання про доцільність продовження робіт та у випадку необхідності ввійти з клопотаннями до відповідних організацій про зупинення робіт. (п.п. 1.4, 1.5, 1.6 договору).

Оскільки в п.1.4 договору від 04.04.2001 року термін виконання робіт не вказано, однак зазначено, що термін виконання окремих етапів (розділів, частин) роботи визначається календарним планом (додаток), що складають його невід'ємну частину, однак календарний план з визначенням терміну виконання робіт суду не було подано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк виконання взятих відповідачем зобовязань по договору певною датою або подією не визначено.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності з ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на ч.3 ст. 612 ЦК України, відповідно до якої, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків, колегія суддів зазначає, що оскільки строк виконання зобовязання в договорі від 04.04.2001 року не визначено, вірним є висновок суду першої інстанції, що вимога позивача про повернення авансу в сумі 10523,40 грн. не є вимогою про виконання зобовязання в натурі, що свідчить про відсутність доказів втрати інтересу позивача щодо виконання відповідача обовязку в натурі. Оскільки замовник з вимогою до відповідача про виконання зобовязання в натурі не звертався, то зобовязання відповідача щодо розробки робочого проекту адмінбудинку не порушені, а вимога про повернення авансу є передчасною. За наведених обставин, судом не було встановлено прострочення боржника (відповідача) у спірних правовідносинах, як того вимагає ч.3 ст. 612 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що підтвердженням оплати авансу в сумі 10523,40 грн. за договором на проведення проектно-вишукувальних робіт №45 від 04.04.2001 року є акт звірки взаєморозрахунків від 01.07.2009 року, оцінюються колегією суддів критично, оскільки у вказаному акті не вбачається внаслідок яких правовідносин між сторонами виникла заборгованість в сумі 10523,40 грн., посилань на договір №45 від 04.04.2001 року акт звірки взаєморозрахунків не містить.

Окрім того, вказаний акт звірки взаєморозрахунків свідчить тільки про стан розрахунків між сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій, а тому не може вважатись первинним документом у розумінні п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження сплати авансу в сумі 10523,40 грн. за договором на проведення проектно-вишукувальних робіт №45 від 04.04.2001 року позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції подано не було.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вказаний акт звірки не може слугувати належним та допустимим доказом сплати авансу в сумі 10523,40 грн. саме по договору №45 від 04.04.2001р., що вказує на відсутність законних підстав для задоволення позову.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 28.02.17 р. у справі №924/23/17 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №924/23/17 повернути до господарського суду Хмельницької області

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Петухов М.Г.