ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" квітня 2017 р.Справа № 916/483/17

За позовом: Приватного підприємства „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс

До відповідачів: ОСОБА_1 сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик

Про визнання угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3, за довіреністю

Від відповідача ОСОБА_1 сільської ради Татарбунарського району Одеської області: ОСОБА_4, за довіреністю

Від відповідача ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик: не зявився

Суть спору: Позивач Приватне підприємство „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою (вх. № 510/17 від 23.02.2017р.) до ОСОБА_1 сільської ради Татарбунарського району Одеської області, у якій просить суд визнати угоду від 20 березня 2014 року, укладену між ОСОБА_1 сільською радою Татарбунарського району Одеської області та Дочірнім підприємством „Пансіонат "Енергетик до Договору оренди земельної ділянки від 13.08.2007р., зареєстрований у Татарбунарському реєстраційному відділі Одеської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.08.2007р. за №44 недійсною.

Відповідачем - ОСОБА_1 сільською радою Татарбунарського району Одеської області було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав, які викладено у відповідному відзиві, зазначаючи суду, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

З боку ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином, шляхом надіслання ухвал суду на адресу реєстрації, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення.

З огляду на те, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, те, що адреса, на яку направлялось поштове відправлення, є адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, суд встановив.

13 серпня 2007 року між ОСОБА_1 сільською радою (Орендодавець) та Дочірнім підприємством „Пансіонат "Енергетик ВАТ „Львівтеп Відкритого Акціонерного товариства „Науковий-дослідний та Проектно-вишукувальний інститут „Львівтеплоелектропроект (Орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Орендодавець ні підставі рішення №195-V від 25 квітня 2007р. ОСОБА_1 сільської ради передає, а Орендар приймає строкове платне користування земельну ділянку із земель рекреаційного призначення в межах несеного пункту Лебедівка, ОСОБА_1 сільської ради, Татарбунарського району, Одеської області.

Відповідно до п. 2.1. Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,953 га, що визначена на плані земельної ділянки, який є невідємною частиною цього договору.

Згідно до п. 2.3. Договору, експертна грошова оцінка земельної ділянки не здійснювалась.

Договір укладений на 25 років починаючи з дати його реєстрації. Після закінчення строку договору Орендар має право переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. (п. 3. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, Орендна плата сплачується Орендарем у грошовій формі в розмірі 10000 грн. на рік за 1га, згідно рішення ОСОБА_1 сільської ради №135-V від 18 січня 2007 року.

Згідно до п. 4.2. Договору, загальна сума орендної плати на рік становить 19350грн.

Положеннями п. 4.6. Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається щорічно і змінюється, згідно рішення ОСОБА_1 сільської ради у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законом.

За умовами п. 5.1. Договору, земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування пансіонату „Енергетик за адресою: с. Лебедівка, ОСОБА_1 сільської ради, Татарбунарського району, Одеської області.

20 березня 2014 року між Орендодавцем ОСОБА_1 сільською радою, в особі сільського голови ОСОБА_5, діючого на підставі регламенту та Орендарем - Дочірнім підприємством „Пансіонат "Енергетик, який діє відповідно до статуту підприємства, було укладеного Угоду до Договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2014 року, який зареєстровано у Татарбунарському реєстраційному відділі Одеської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.08.2007р. за №44 с. Лебедівка, Татарбунарський район, Одеська область.

Пунктом 1.1 даною Угоди від 20.03.2014р. сторони погодили у пункт 2.3. основного договору оренди внести зміни та викласти у наступній редакції: нормативно-грошова оцінка земельної ділянки станом на 10.02.2014р. становить 6073632,54 грн.

Відповідально до п .1.2. Угоди від 20.03.2014р., у пункт 4.1. основного договору оренди внесено зміни та викладено у наступній редакції: розмір орендної плати вноситься у грошовій формі 3% від нормативно грошової оцінки земель в межах с. Лебедівки, згідно рішення XXXIII сесії ОСОБА_1 сільської ради за №329-VI від 19 грудня 2013 року та рішення XXXIII сесії ОСОБА_1 сільської ради за №333-VI від 19 грудня 2013 року „Про затвердження Регуляторного акту „Про порядок встановлення розрахунку орендної плати за землю рекреаційного призначення зайнятих туристичними базами (базами відпочинку) літніми будиночками, будинками готельного типу та іншими приміщеннями, які здаються для тимчасового проживання на території ОСОБА_1 сільської ради ( в межах населеного пункту Лебедівка Татарбунарського району Одеської області на 2014 рік.

Згідно до п. 1.3. Угоди від 20.03.2014р., у пункт 4.2. основного договору сторонами внесено зміни та викладно у наступній редакції: загальна сума орендної плати на 2014 рік становить 146982,20 грн.

Так, 21 квітня 2011 року між Приватним підприємством „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс (Покупець) та Відкритим акціонерним товариством „Науковий-дослідний та проектно-вишукувальний інститут „Львівтеплоелектропроект, який діє на підставі статут, що є засновником Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик ВАТ „Львівтеп Відкритого Акціонерного товариства „Науковий-дослідний та проектно-вишукувальний інститут „Львівтеплоелектропроект (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу корпоративних прав, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупця корпоративні права у вигляді частки в розмірі 100 % у статному капіталі Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик ВАТ „Львівтеп Відкритого Акціонерного товариства „Науковий-дослідний та проектно-вишукувальний інститут „Львівтеплоелектропроект, що становить 89646,92 грн., на умовах, передбачених у Договорі, а покупець зобовязується прийняти та оплатити ці корпоративні права.

Відповідно до вищезазначеного Договору купівлі-продажу корпоративних прав, Приватне підприємство „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс є власником 100 % корпоративних прав Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик ВАТ „Львівтеп Відкритого Акціонерного товариства „Науковий-дослідний та проектно-вишукувальний інститут „Львівтеплоелектропроект, про що 29 березня 2012 року були внесені відповідні зміни до Статуту Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик та викладено його у новій редакції.

03 лютого 2012 року відбулися загальні збори Учасників Приватного підприємства „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс, які оформлено протоколом №5, відповідно до яких, зокрема, звільнено з займаної посади директора Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик ОСОБА_6 з 06 лютого 2012 року та призначено директором Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик ОСОБА_7 з 07 лютого 2012 року з окладом згідно штатного розкладу та надати йому повноваження на відкриття рахунків у банківських установах, здійснити державну реєстрацію змін до статуту, проводити оплату необхідних платежів.

Відповідно до п. 5.3. Статуту ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик у редакції від 29.03.2012 року, яка затверджена Загальними зборами Засновників, що оформлено Протоколом №5 від 03 лютого 2012 року, Засновник реалізує свої права по управлінню Підприємством, зокрема, шляхом затвердження проектів договорів (угод) ОСОБА_2 підприємства у випадках, коли сума договору (угоди) перевищує 15000 грн., та згідно до п.п. д п. 5.6. Статуту визначено, що директор підприємства встановлює та розвиває від імені та в інтересах Підприємства господарські та ділові звязки, здійснює необхідні ділові зустрічі та переговори, укладає від імені Підприємства договори (угоди) на загальну суму, що не перевищує 15000 грн.

Отже, як зазначає позивач, положеннями Статуту ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик у редакції від 29.03.2012 року, який затверджений Загальними зборами Засновників, що оформлено Протоколом №5 від 03 лютого 2012 року, встановлено обмеження щодо повноважень директора на укладання договорів від імені Підприємства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем - Приватним підприємством „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс було зазначено суду, що укладання спірного правочину - Угоди до Договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2014 року від 20 березня 2014 року відбулося з перевищенням повноважень директора ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик, оскільки в спірній Угоді було погоджено загальну суму орендної плати на 2014 рік в розмірі 146982,20 грн., що перевищує обмеження директора на укладання договорів, відповідно до Статуту ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик у редакції від 29.03.2012 року, яка затверджена Загальними зборами Засновників, що оформлено Протоколом №5 від 03 лютого 2012 року.

Позовні вимоги позивача у справі - Приватного підприємства „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс обґрунтовано тим, що підписання спірної Угоди до Договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2014 року директором ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик ОСОБА_7 відбулось з перевищенням повноважень та направлено на визнання цієї Угоди від 20 березня 2014 року до Договору оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Татарбунарському реєстраційному відділі Одеської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.08.2007р. за №44 с. Лебедівка, Татарбунарський район, Одеська область недійсно.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ч. 1 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. (ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України).

При цьому, ст.12 Цивільного Кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного Кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 629 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 Цивільного Кодексу України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного Кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.92 Цивільного кодексу України, в якій встановлені вимоги щодо цивільної дієздатності юридичних осіб, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року між ОСОБА_1 сільською радою (Орендодавець) та Дочірнім підприємством „Пансіонат "Енергетик ВАТ „Львівтеп Відкритого Акціонерного товариства „Науковий-дослідний та проектно-вишукувальний інститут „Львівтеплоелектропроект (Орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого Орендодавець ні підставі рішення №195-V від 25 квітня 2007р. ОСОБА_1 сільської ради передає, а Орендар приймає строкове платне користування земельну ділянку із земель рекреаційного призначення в межах несеного пункту Лебедівка, ОСОБА_1 сільської ради, Татарбунарського району, Одеської області.

За умовами п. 2.3. Договору, експертна грошова оцінка земельної ділянки не здійснювалась та відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору, Орендна плата сплачується Орендарем у грошовій формі в розмірі 10000 грн. на рік за 1га, згідно рішення ОСОБА_1 сільської ради №135-V від 18 січня 2007 року, загальна сума орендної плати на рік становить 19350 грн.

Далі, 20 березня 2014 року між Орендодавцем ОСОБА_1 сільською радою, в особі сільського голови ОСОБА_5, діючого на підставі регламенту та Орендарем - Дочірнім підприємством „Пансіонат "Енергетик, який діє відповідно до Статуту підприємства, було укладеного Угоду до Договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2014 року, який зареєстровано у Татарбунарському реєстраційному відділі Одеської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.08.2007р. за №44 с. Лебедівка, Татарбунарський район, Одеська область.

За умовами даної Угоди, зокрема, було погоджено загальну суму орендної плати на 2014 рік, яка становить 146982,20 грн.

Наразі, позивач Приватне підприємство „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс відповідно Договору купівлі-продажу корпоративних прав є власником 100 % корпоративних прав Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик ВАТ „Львівтеп Відкритого Акціонерного товариства „Науковий-дослідний та проектно-вишукувальний інститут „Львівтеплоелектропроект, про що 29 березня 2012 року були внесені відповідні зміни до Статуту Дочірного підприємства „Пансіонат "Енергетик та викладено його у новій редакції.

Положеннями Статуту ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик у редакції від 29.03.2012 року, затвердженій Загальними зборами Засновників, які оформлено Протоколом №5 від 03 лютого 2012 року, встановлено обмеження щодо повноважень директора на укладання договорів від імені Підприємства, а саме згідно до п.п. д п. 5.6. Статуту визначено, що директор підприємства встановлює та розвиває від імені та в інтересах Підприємства господарські та ділові звязки, здійснює необхідні ділові зустрічі та переговори, укладає від імені Підприємства договори (угоди) на загальну суму, що не перевищує 15000 грн.

Підставою, які визначає позивач в своєму позові, в обґрунтування своїх позовних вимог, є укладення спірної Угоди від 20 березня 2014 року з перевищенням повноважень з боку ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик.

Положеннями абзацу 6 п. 3.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29.05.2013 р. №11 (із змінами та доповненнями) визначено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень.

Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Господарський суд вважає, що наявні у справі докази, а саме розрахунок заборгованості щодо орендної плати, відповідно до якого, з боку ОСОБА_2 підприємства „Пансіонат "Енергетик проводилась сплата орендної плати, а саме часткові платежі за умовами Угоди від 20 березня 2014 року, свідчить про схвалення юридичною особою правочину, що унеможливлює визнання такого правочину недійсними, з огляду при цьому на розяснення, що містяться у п.3.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29.05.2013 р. №11, згідно з яким, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України).

Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено, тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс про визнання недійсною Угоди від 20 березня 2014 року, укладеної між ОСОБА_1 сільською радою Татарбунарського району Одеської області та Дочірнім підприємством „Пансіонат "Енергетик до Договору оренди земельної ділянки від 13.08.2007р., зареєстрований у Татарбунарському реєстраційному відділі Одеської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.08.2007р. за №44, не підлягають задоволенню судом у звязку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у звязку з чим, в задоволенні позову судом відмовляється.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного підприємства „Юридично-консалтингова компанія „Аргумент Плюс відмовити.

Повний текст рішення складено 21 квітня 2017 р.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Т.Г. Д'яченко