ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.04.2017 Справа № 904/3140/17

За позовом Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "ЗОРЯ"-"МАШПРОЕКТ", м. Миколаїв

до Приватного акціонерного товариства "ЕЛЕКТРОПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ", м. Дніпро

про стягнення 9 995,60 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 17/1-66 96 від 15.08.2016

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" (далі - відповідач) про стягнення 9 995,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 15-2014 від 01.08.2014.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2017 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 25.04.2017.

24.04.2017 до суду від позивача надійшли:

- власне письмове підтвердження того, що станом на 21.04.2017 заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився;

- власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору;

- докази повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи;

- докази направлення на адресу відповідача акту звірки взаєморозрахунків.

25.04.2017 до суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи Акту звірки взаєморозрахунків, який підписаний обома сторонами.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 82).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

У судовому засіданні 25.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2014 між Державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (далі позивач, покупець) та Приватним акціонерним товариством "Електропромислова компанія" (далі відповідач, постачальник) укладено договір поставки № 15-2014 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 11.03.2015, постачальник зобовязується в порядку та на умовах, передбачених даним договором, поставити покупцю продукцію технічно-промислового призначення, радіодеталі, елементи живлення, акумулятори, вентиляційне обладнання, надалі товар, зазначений в специфікації №1 (специфікаціях), що є додатком (додатками) до цього договору, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором.

Згідно з п. 1.2 Договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, по маркам, типам, розмірам визначаються специфікацією № 1 та іншими специфікаціями, які в подальшому, при виробничій необхідності, можуть бути оформлені та підписані сторонами.

Постачальник зобовязується поставити товар на умовах поставки CPT, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів "INCOTERMS" у редакції 2010 року, за адресою: ДП НВКГ "Зоря"-"Машпроект", 54018, м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 42-А. Право власності на товар та ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходять до покупця з моменту його поставки, згідно п. 3.2 даного договору (п.п. 3.2, 3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору товар поставляється в наступні строки: 20 днів з моменту здійснення передплати.

В пункті 3.5 Договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється на підставі та у відповідності до підписаної сторонами специфікації (специфікацій).

За умовами п. 4.4 Договору, в редакції додаткової угоди № 12 від 29.03.2016, ціна договору на момент підписання додаткової угоди № 12 з урахуванням специфікацій № 1-15 складає 168 824,91 грн., в тому числі ПДВ 20% - 33 765,00 грн., та може збільшуватися на суму підписаних в подальшому сторонами специфікацій шляхом укладання додаткової угоди до договору.

Положеннями п. 5.1 Договору передбачено, що оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунка).

Як зазначено у п. 5.2 Договору, в редакції додаткової угоди № 7 від 17.11.2015, оплата за поставлений товар має бути здійснена згідно отриманого рахунку постачальника не пізніше 10-ти банківських днів від дати поставки.

У п. 5.4 Договору вказано про те, що покупець має право здійснити оплату товару до настання строків оплати.

Відповідно до п. 7.3 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, у випадку порушення погоджених строків поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення за кожній день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково нараховується та стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того, у випадку порушення строків поставки товару більш ніж на 30 календарних днів покупець має право відмовитися від подальшого приймання й оплати товару, а також вимагати повернення раніше сплачених коштів, які постачальник зобов'язаний повернути протягом трьох бан ківських днів з моменту одержання повідомлення покупця.

Згідно з п. 7.4 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, у випадку порушення строку повернення раніше сплачених коштів за товар, який не було поставлено, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення повернення, за кожен день прострочення. Крім того, постачальник зобов'язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми з урахуванням ін дексу інфляції, які нараховуються від дня здійснення покупцем повної/часткової передо плати і до дня повернення коштів.

За умовами п. 7.8 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, у випадку порушення постачальником, передбачених договором строків поставки товару, за яку покупцем внесена повна або часткова попередня оплата, постачальник за користу вання коштами покупця зобов'язаний сплатити покупцеві 3 % річних від суми коштів, сплачених покупцем, за період від дня оплати до дня фактичної поставки товару.

29.03.2016 сторонами була погоджена специфікація № 15, згідно якої постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти й оплатити манометр МТПсд-100-ОМ2, 10,0МПа 1,5 у кількості 10 штук, манометр МТПсд-100-ОМ2, 2,5МПа 1,5 у кількості 10 штук на загальну суму з ПДВ 11 640,00 грн.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору, він здійснив передоплату у розмірі 50% від суми специфікації № 15, що становить 5 820,00 грн. та підтверджується платіжним дорученням № 4419 від 28.04.2016. Таким чином, відповідач повинен був поставити обумовлений товар в строк до 18.05.2016 включно. Проте поставка товару не відбулася, чим відповідач порушив умови Договору.

22.06.2016 позивач направив відповідачу факсимільне повідомлення № 06/1-2510 з вимогою здійснити поставку товару до 29.06.2016 або повернути перераховані грошові кошти у сумі 5 820,00 грн. протягом 3 днів. Проте поставка товару або повернення грошових коштів не відбулася.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 01.08.2016 на адресу відповідача була направлена претензія № 17/1-6339 з вимогою повернути сплачені грошові кошти позивачу, яка була отримана відповідачем 17.08.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Позивач 26.08.2016 від відповідача отримав відповідь № 301 від 25.08.2016 на вищезазначену претензію, в якій відповідач відмовився задовольнити зазначені в вимозі позивача претензії, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором позивачем були нараховані:

- на підставі п. 7.3 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, пеня за порушення строків поставки товару у розмірі 1 874,04 грн. та штраф за порушення строків поставки товару понад 30 календарних днів у розмірі 814,80 грн.

- на підставі п. 7.4 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, пеня у розмірі 949,01 грн., 3 % річних у розмірі 95,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 355,50 грн. за порушення строку повернення раніше сплачених коштів за товар.

- на підставі п. 7.8 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, 3% річних у розмірі 87,06 грн. за користування коштами, сплаченими в якості попередньої оплати.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача попередню оплату у розмірі 5 820,00 грн., пеню за порушення строків поставки товару у розмірі 1874,04грн., штраф 7 % за порушення строків поставки товару понад 30 календарних днів у розмірі 814,80 грн., пеню за порушення строку повернення раніше сплачених коштів за непоставлений товар у розмірі 949,01 грн., 3 % річних та інфляційні втрати від суми коштів, по яким відбулося прострочення повернення, у розмірі 95,19 грн. та 355,50 грн. відповідно, 3% річних за користування коштами, сплаченими в якості передоплати, у розмірі 87,06 грн., а всього 9 995,60 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені норми права умовою застосування п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасної поставки товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання одного із визначених варіантів правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України №3-127гс11 від 28.11.2011.

Як зазначалося вище, на виконання умов вищезазначеного Договору, позивач здійснив передоплату у розмірі 50% від суми специфікації № 15, що становить 5 820,00 грн. та підтверджується платіжним дорученням № 4419 від 28.04.2016. Таким чином, відповідач повинен був поставити обумовлений товар в строк до 18.05.2016 включно. Проте поставка товару не відбулася, чим відповідач порушив умови Договору.

Крім того, 22.06.2016 позивач направив відповідачу факсимільне повідомлення № 06/1-2510 з вимогою здійснити поставку товару до 29.06.2016 або повернути перераховані грошові кошти у сумі 5 820,00 грн. протягом 3 днів. Проте поставка товару або повернення грошових коштів не відбулася.

Оскільки відповідач, отримавши попередню оплату за Договором у розмірі 5 820 грн., не надав доказів належного виконання свого зобов'язання щодо поставки товару та в порушення норм ст. 693 ЦК України не виконав вимогу позивача щодо повернення перерахованих коштів, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення попередньої оплати у розмірі 5 820,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

За статтею 230 Господарського кодексу України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, передбачено, що у випадку порушення погоджених строків поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення за кожній день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково нараховується та стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому судом враховується, що відповідно до частини 1 статті 6 Господарського кодексу України одним із принципів господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, а відповідно до частини 4 статті 179 того ж Кодексу при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, тобто коли вони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Як зазначено вище, положення п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України надають право сторонам самостійно визначати розмір неустойки у випадку прострочення зобов'язання щодо поставки товару, а тому визначення такого розміру на рівні 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення за кожній день прострочення не суперечить викладеним нормам.

Відтак, оскільки відповідач допустив порушення строку поставки товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 7.3 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, позивачем була нарахована пеня у розмірі 1 874,04 грн. та штраф 7% у розмірі 814,80 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Задоволенню не підлягають вимоги щодо стягнення:

- на підставі п. 7.4 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, пені у розмірі 949,01 грн., 3 % річних у розмірі 95,19 грн. та інфляційних втрат у розмірі 355,50 грн. за порушення строку повернення раніше сплачених коштів за товар;

- на підставі п. 7.8 Договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 04.09.2015, 3% річних у розмірі 87,06 грн. за користування коштами, сплаченими в якості попередньої оплати, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Господарський суд звертає увагу, що у п. 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2015 № 01-06/1837/15 "Про доповнення інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" зазначено про те, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання. Натомість стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не для виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення коштів, отриманих як попередня оплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України. За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст.693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Таким чином, з урахуванням того, що повернення попередньої оплати у розмірі 5820,00 грн. не є грошовим зобов'язанням, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% у розмірі 95,19 грн. та інфляційних втрат у розмірі 355,50 грн. за порушення строку повернення раніше сплачених коштів за товар та 3% річних у розмірі 87,06 грн. за користування коштами, сплаченими в якості попередньої оплати є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (Аналогічна правова позиція викладене у постанові Дніпропетровського апеляційного суду від 09.06.2016 у справі №904/10727/15 та у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 5011-42/13539-2011).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції, що встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором лише за порушення грошових зобов'язань.

Враховуючи викладене, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за порушення строку повернення раніше сплачених коштів за непоставлений товар у розмірі 949,01 грн. (Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 3-357гс15).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 663, 665, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 59, ) на користь Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (54018, м. Миколаїв, пр. Жовтневий, буд. 42-а, ) суму попередньої оплати у розмірі 5 820,00 грн. (пять тисяч вісімсот двадцять грн. 00 коп.), пеню за порушення строків поставки товару у розмірі 1 874,04 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят чотири грн. 04 коп.), штраф 7 % за порушення строків поставки товару понад 30 календарних днів у розмірі 814,80 грн. (вісімсот чотирнадцять грн. 80 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 362,01 грн. (одна тисяча триста шістдесят два грн. 01 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.04.2017

Суддя ОСОБА_2