ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. Справа № 922/3975/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників сторін:

прокурора - Ногіна О.М. - посв. №032167 від11.02.2015р.,

1-го відповідача - Парахотіній Л.О. - дов. №01-43/1537 від 18.04.2017р.,

2-го відповідача - ОСОБА_2 - паспорт НОМЕР_1, ОСОБА_3 - договір про надання правової допомоги від 13.11.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги 2-го відповідача (вх. №552 Х/3) та 1-го відповідача (вх. №573 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 30.01.2017 р. у справі № 922/3975/16,

за позовом Заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури, м. Лозова Харківської області,

до 1) Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, смт. Близнюки Харківської області,

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Лозова Харківської області,

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.01.2017 р. (суддя Калантай М.В.) позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 20.04.2004 та додаткову угоду від 03.01.2012, укладені між Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2. Стягнуто з Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області на користь Прокуратури Харківської області 1378,00грн. судового збору.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (2-й відповідач) з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 30.01.2017р. у справі № 922/3975/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга 2-го відповідача мотивована посиланням на те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не розглянув заяву 1-го відповідача про застосування позовної давності, яка була надана до суду до судового засідання 30.01.2017, в зв'язку з чим вважає, що суд надав неправильну оцінку наданим прокурором доказам стосовно порушеного права. 2-й відповідач також вказує на те, що прокурором не доведено порушення інтересів держави, оскільки 2-й відповідач належним чином виконує свої обов'язки за спірним договором оренди земельної ділянки , що підтверджується відповідними довідками про відсутність заборгованості з податків. Як зазначає 2-й відповідач, зважаючи на те, що порушення вимог щодо встановлення в спірних договорах оренди землі без належного визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки відбулося з вини органу виконавчої влади, тому вважає, що визнання недійсним договору оренди землі від 20.04.2004 є неприпустимим.

Близнюківська районна державна адміністрація Харківської області (1-й відповідач) також з рішенням господарського суду Харківської області не погодилася, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправомірно не розглянув заяву Близнюківської районної державної адміністрації щодо застосування позовної давності, яка була подана до суду 30.01.2017 до початку розгляду справи, в зв'язку з чим 1-й відповідач вважає, що зробив неправильний висновок про те, що прокурор дізнався про порушення законодавства лише у липні 2016 року, тобто через 12 років після укладання спірного договору. 1-й відповідач посилається на лист № 61-61-23/634 від 21.07.2011, відповідно до якого Близнюківська районна державна адміністрація надала на запит прокуратури всі договори оренди, у тому числі і договір з ФОП ОСОБА_2, а також посилається на іншу інформацію, що була надана прокурору про стан та використання земель запасу та державного реєстру сільськогосподарського призначення. Разом з цим, 1-й відповідач вважає, що спірний договір оренди не порушує інтереси держави.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 за клопотанням відповідачів та в зв'язку з їх відсутністю в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 05.04.2017.

05.04.2017 прокурор надав письмові пояснення, в яких просив припинити провадження у даній справі за відсутністю предмету спору відповідно до п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК Українми в зв'язку з тим, що на даний час позовні вимоги фактично виконані, а саме Близнюківською районною радою рішенням № 391-VII від 16.03.2017 затверджена нормативна грошова оцінка земельної ділянки № НОМЕР_2.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 за клопотанням 2-го відповідач розгляд справи відкладено на 19.04.2017.

14.04.2017 представник 1-го відповідача надав до матеріалів справи додаткові докази у справі, а саме: належним чином завірені копії додаткової угоди до договору оренди від 20.04.2004 від 05.09.2016 з витягом; рішення Близнюківської районної ради Харківської області № 391-VII; висновку державної експертизи землевпорядної документації від 11.01.2017; додаткової угоди до договору оренди від 20.04.2004 від 21.03.2017 з витягом; технічну документацію з грошовї нормативної оцінки земельної ділянки.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг відповідачів, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, розпорядженням голови Близнюківської районної державної адміністрації №117 від 20.04.2004 затверджено проект відводу земельної ділянки у тимчасове користування на умовах оренди ПП ОСОБА_2 та надано земельну ділянку площею 56,0303 га в оренду.

На підставі вказаного розпорядження між Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди б/н від 20.04.2004 (далі за текстом - договір), за умовами якого 1-й відповідач передав в платне користування 2-му відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля), яка знаходиться за межами населеного пункту на території Криштопівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, площею 56,0303га, строком до 5 років.

Пунктом 5 Договору встановлено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 513883,32грн.

Договір зареєстровано у Близнюківському районному відділі реєстрації земель, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.05.2105 за №04.

Розпорядженням голови Близнюківської районної державної адміністрації №219 від 14.04.2010 внесено зміни в п.2 вищевказаного розпорядження №117 від 20.04.2004, замінивши термін оренди з "п'яти" років на "двадцять".

Додатковою угодою від 20.05.2010 продовжено Договір на 15 років, а також внесено зміни в частині розміру орендної плати, яку встановлено в розмірі 300,00грн. за гектар.

Додатковою угодою від 05.09.2016 до Договору внесено зміни шляхом доповнення пункту 2 Договору "Об'єкт оренди" абзацом наступного змісту: "В оренду передається земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення (сільськогосподарські угіддя, рілля) - загальною площею 56,0303 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2". Також пункт 9 розділу "Орендна плата" викладено в такій редакції: "Орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься орендарем на рахунки місцевих бюджетів, відповідно до вимог Податкового кодексу України. Річна сума платежу у грошовій формі складає 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її індексації".

Вказуючи, що договір укладено з порушенням вимог статті 13, 18 Закону України "Про оцінку земель", статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі", без проведення нормативної грошової оцінки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним договір б/н від 20.04.2004 та додаткову угоду від 03.01.2012, укладені між Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 відповідно до ст.ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що нормативна грошова оцінка орендованої за договором земельної ділянки, площею 56,0303 га не затверджувалася, рішень про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що була предметом Договору, не приймалося, незважаючи на зазначення в пункті 5 договору її розміру. Таким чином, зважаючи на те, що укладення договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є порушенням приписів статті 13 Закону України "Про оцінку земель", статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі", суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюваний договір оренди землі від 20.04.2004, що укладений між відповідачами щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, слід визнати недійсним.

Відповідно до приписів п.п. 1 та 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" на підставі ст. 124 Конституції України , ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст. 84 ГПК України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає положенням ст. 84 ГПК України, оскільки викладені висновки суду ґрунтуються на невідповідності фактів та обставин, а також даний господарський спір вирішено без врахування заяви 1-го відповідача про застосування позовної давності, яку було направлено до суду до початку розгляду справи та прийняття рішення в судовому засіданні 30.01.2017, що призвело до помилкових висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором про оренду землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Ціна в договорі встановлюються за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ст.632 ЦК України).

Однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст.15 Закону України "Про оренду землі" в редакції і далі по тексту, чинній на момент укладення оспорюваного договору).

Орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю") (ст.21 Закону України "Про оренду землі").

Використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата (ст.2 Закону України "Про плату за землю").

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки (ст.13 Закону України "Про плату за землю").

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (ст.ст.1, 5, 13, 18, 20, 23 Закону України "Про оцінку земель").

Обставини справи свідчать про те, що при укладенні договору оренди земельної ділянки б/н від 20.04.2004 між Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області та ФОП ОСОБА_2 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, була проведена з порушенням встановлених вимог та порядку, тому даний договір оренди суперечить приписам чинного законодавства.

Як вбачається з листа Близнюківської районної ради №01-53/34 від 19.07.2016, нормативна грошова оцінки орендованої за Договором земельної ділянки, площею 56,0303га не затверджувалася. Також, на запит Лозівської місцевої прокуратури від 13.07.2016 №04-29/5706вих16 Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області надав інформацію листом №10-20.11-0.6-1870/2-16 від 20.07.2016, з якої вбачається, що рішень про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що була предметом договору, не приймалося.

Отже, відсутність вищевказаних рішень про затвердження нормативної грошової оцінки орендованої ділянки свідчить, що фактично така оцінка при укладенні договору не проводилася, незважаючи на зазначення в пункті 5 Договору її розміру.

Отже, оскільки земельним законодавством передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, яка є основою для визначення розміру орендної плати за них, укладення договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки у порядку встановленому законодавством, свідчить про порушення законодавчих приписів у таких правовідносинах, що з огляду на норми ст.ст.203, 215 ЦК України є підставою для висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 20.04.2004 та додаткову угоду від 03.01.2012, укладені між Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 08.04.2015 у справі №3-41гс15, від 20.05.2015 у справі №3-70гс15, від 01.07.2015 №3-297гс15, від 01.07.2015 №3-298гс15.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Матеріали справи свідчать про те, що 1-м відповідачем 30.01.2017 об 09:39 год. на електронну адресу суду до початку розгляду справи, який відповідно до протоколу судового засідання розпочався об 11:20 год., була направлена заява про застосування позовної давності, що підтверджується прінтскріном з електронної скриньки (а.с. 93, 158).

Проте суд першої інстанції не забезпечив своєчасне надходження заяви 1-го відповідача до матеріалів справи, чим порушив права останнього, передбачені ст. 22 ГПК України. До того ж, 1-й відповідач в клопотанні від 11.01.2017 про відкладення розгляду справи повідомив господарський суд про необхідність підготовки відповідних матеріалів до судового засідання.

Згідно зі статтею 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частинами 1, 2 статті 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, користуючись передбаченими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними повноваженнями, оскільки апеляційне провадження у даній справі здійснюється за правилами розгляду справ у першій інстанції відповідно до ст. 101 ГПК України, а заява 1-го відповідача була надана до початку вирішення справи по суті та прийняття оскаржуваного рішення у справі, а отже вважає за необхідне прийняти заяву 1-го відповідача про застосування позовної давності до розгляду з наданням відповідної правової оцінки.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Частинами 1, 2, 4 статті 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Судами встановлено, що оспорений договір укладено 20.04.2004, в той час як з позовною заявою прокурор звернувся до господарського суду Харківської області лише у листопаді 2016 році.

Проте при дослідженні матеріалів справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржений правочин протягом встановленої законом позовної давності від дати його укладення.

Так, наказом Генерального прокурора України від 15.04.2004 №6гн, що діяв на момент прийняття розпорядження голови Близнюківської районної державної адміністрації №117 від 20.04.2004, якою надано земельну ділянку площею 56,0303 га в оренду ПП ОСОБА_2, та оспореного правочину, було передбачено необхідність забезпечення прокурорського нагляду за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування.

Наказом від 19.09.2005 №3гн Генеральний прокурор України визначив основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять також і накази Генерального прокурора, зокрема, від 18.10.2010 №3гн, від 12.04.2011 №3гн, від 07.11.2012 №3гн.

Також вказані накази, крім іншого, містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Таким чином, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими місцевими державними адміністраціями рішеннями, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до Закону України "Про прокуратуру", не може свідчити про те, що прокурор не міг бути обізнаний з існуванням спірного договору до спливу строку позовної давності.

В той час, як приписи ч.1 ст. 261 ЦК України пов'язують початок перебігу позовної давності не тільки з моментом коли особа довідалася, а і з моментом коли особа могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, частинами 1, 2, 3 ст. 33 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

Голови районних державних адміністрацій регулярно інформують про свою діяльність голів обласних державних адміністрацій, щорічно та на вимогу звітують перед ними.

Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Отже, наведені приписи регулюють відносини районних державних адміністрацій та обласних державних адміністрацій у спосіб, що дозволяє останнім бути обізнаними з прийнятими районними адміністраціями розпорядженнями, в тому числі й зі спірним, на виконання якого укладено договір оренди землі, що в свою чергу, свідчить про можливість позивача дізнатися про існування порушених прав до спливу строків позовної давності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з листа Близнюківської районної державнїю адміністрації від 21.07.2011 № 01-01-22/634 вбачається, що нею здійснювалось повідомлення прокуратури Близнюківського району про укладені договори оренди землі та розпорядження, яка надавалась на виконання завдання прокуратури області та проведення прокуратурою району перевірки додержання вимог земельного законодавства щодо охорони та раціонального використання земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ст.ст. 8, 20 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 163, 164).

Згідно абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Зважаючи на викладене та враховуючи звернення прокурора з даним позовом у листопаді 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, причини пропуску позовної давності прокурором під час розгляду справи документально не обґрунтовані та не підтверджені, клопотання про його поновлення в порядку ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України прокурором не заявлялось, колегія суддів приходить до висновку, що наявність відповідної заяви 1-го відповідача про застосування позовної давності до прийняття рішення у справі є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів також звертає увагу, що під час перегляду даної справи в апеляційному порядку відповідачі - сторони оспорюваного правочину, надали докази вчинення дій, спрямованих на приведення договору оренди у відповідність до закону, а саме: визначили нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка передавалась в оренду (рішення Близнюківської районної ради Харківської області № 391-VII від 16.03.2017) та уклали додаткову угоду, якою були внесені зміни до спірного договору з зазначеного питання.

В свою чергу, заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури в своїх поясненнях від 16.03.2017 № 04-52-4707-16 просив припинити судове провадження у зв'язку з тим, що на даний час позовні вимоги фактично виконані, а саме Близнюківською районною радою Харківської області рішенням № 391-VII від 16.03.2017 затверджена нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Проте, вказані обставини не впливають на юридичну оцінку обставин справи та наявність підстав для відмови в позові в зв'язку зі спливом позовної давності.

За таких обставин рішення господарського суду Харківської області від 30.01.2017 у справі № 922/3975/16 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску прокурором позовної давності про застосування якої 1-м відповідачем заявлено відповідне клопотання до прийняття рішення у справі.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, смт. Близнюки Харківської області та апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Лозова Харківської області задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.01.2017 р. у справі № 922/3975/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.