РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Справа № 902/982/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник Іваніцький Ю.В.

відповідача: представники Драпак Ю.П., Одобецька В.В.

третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" від 06.02.2017р. на рішення господарського суду Вінницької області від 31.01.17р. у справі №902/982/16 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі"

до відповідача Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5

про визнання рішення недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 31.01.2017р. у справі №902/982/16 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016р. №56-рш у справі №03-08/29-16.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, адміністративною колегією Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України при розгляді справи №03-08/29-16 не було допущено порушення процедурних правил, повно встановлено всі обставини, всебічно та у відповідності до законодавства проведено їх аналіз та прийнято спірне рішення у відповідності до законодавства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" звернулося до суду з апеляційною скаргою від 06.02.2017р., в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 31.01.2017р. у справі №902/982/16 скасувати повністю; прийняти нове рішення, яким задоволити позов про визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016р. № 56-рш у справі №03-08/29-16; стягнути з відповідача збитки, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі - 1378,00грн.; стягнути з відповідача на користь позивача збитки, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі - 1760,00грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як неповно з'ясовані обставин, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими. Прийняте рішення не є законним та всебічно обґрунтованим, а тому, як наслідок, не відповідає статті 104 ГПК України.

Скаржник вважає, що АМКУ та суд прийшли до хибних висновків, що дії ПАТ "Вінницяобленерго" по припиненню постачання електричної енергії споживачу ОСОБА_5 за несвоєчасних розрахунок за спожиту електричну енергію та наявну заборгованість у сумі 814,57грн. є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст.50, п.1 ч.2 ст.13 ЗУ "Про захист економічної конкуренції". В оскаржуваному рішенні має місце не доведення обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків обставинам справи. Товариство не погоджується з висновками рішення та суду і вважає, що вони суперечать нормам чинного законодавства України, якими врегульовуються відносини у сфері енергопостачання. Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, а також відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії регулюються ЗУ "Про електроенергетику" та "Правилами користування електричною енергією для населення", від 26.07.1999р. №1357, які обов'язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності на території України. В силу ПКЕЕН енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією". З метою укладення договору про користування електричною енергією СО "Вінницькими МЕМ" ПАТ "Вінницяобленерго" неодноразово і у різний спосіб направляло ОСОБА_5 для підписання примірники договору, який розроблений згідно Типового договору. Однак, ОСОБА_5 до цього часу так і не уклав договір про користування електричною енергією. Незважаючи на відсутність оформленого договору, житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5, був підключений до мереж електропостачання. Протягом тривалого часу останній споживав електричну енергію без укладення договору, через несвоєчасний та неповний розрахунок за спожиту електричну енергію у ОСОБА_5 виник борг. Правилами встановлено обов'язок споживача оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; однак, споживач здійснював оплату нерегулярно. Пунктом 35 ПКЕЕН визначено право Енергопостачальника відключати споживача у разі порушення останнім термінів сплати за спожиту електроенергію; Правилами також передбачено надіслання споживачу попередження про відключення електричної енергії, а у разі несплати на 30 день після отримання споживачем попередження, енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі (пункт 27). Апелянт зазначає, що згідно довідки споживача ОСОБА_5 борг останнього за спожиту електричну енергію виник в травні 2012р., і через неповну та несвоєчасну оплату зріс до 853,13грн. - в липні 2013 року. В серпні 2013р. частково сплачено - 330,36грн. та 41,46грн. Залишився борг у сумі 481,31грн., який до березня 2014 року зріс до 814,57грн. Протягом 2013-2014 років апелянт тричі направляв на адресу ОСОБА_5 листи, які були повернуті з відміткою підприємства зв'язку "за закінченням терміну зберігання". Відповідно, було прийнято рішення про наручне (особисте) вручення ОСОБА_5 попередження про відключення його від електропостачання за існуючу заборгованість у сумі 814,57грн.. 21.10.2014р. контролери СО "Вінницькими МЕМ" здійснили виїзд до гр. ОСОБА_5 з метою вручення йому особисто під підпис попередження про припинення постачання електричної енергії, однак останній відмовився отримувати дане попередження, про що, представники товариства склали акт від 21.10.2014р. №438. Одночасно апелянт зазначає, що ні ЗУ "Про електроенергетику", ні ПКЕЕН не передбачено, порядок дії енергопостачальника при відмові споживача отримувати попередження під підпис або поштовим зв'язком. Законодавець визначив (абз. 2 п. 53 Правил), у разі якщо споживач, який був присутній при складанні акту про порушення ПКЕЕН в якому працівниками енергопостачальної організації зафіксовано факт порушення споживачем вимог ПКЕЕН, відмовляється своїм підписом засвідчити факт виявлення порушення, даний акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. У зв'язку з не визначенням певного порядку дій, в разі відмови споживача отримати письмове попередження відповідно до норми п.27 ПКЕЕН, працівниками СО "Вінницькі МЕМ" ПАТ "Вінницяобленерго" і було застосовано принцип аналогії закону. Саме тому, Актом від 21.10.2014р. №438 було зафіксовано той факт, що працівники намагались вручити гр. ОСОБА_5 попередження і, що останній відмовився отримати його. Разом з тим, при постановленні спірного рішення відповідач не бере до уваги даний акт, на тій підставі, що складання акту про відмову споживача в отриманні попередження не передбачено Правилами та іншими нормативними документами, а тому такий Акт не може слугувати доказом того, що споживач отримав попередження про відключення від електропостачання за несвоєчасну сплату вартості спожитої електричної енергії. При цьому відповідач не приймає до уваги той факт, що ОСОБА_5 систематично відмовляється отримувати як поштову кореспонденцію, так і попередження особисто під підпис. Саме такі дії останнього, стали причиною комісійного складання акту №438. Апелянт вважає, що дії товариства стосовно визначення в договорі від загально-будинкового лічильника обліку електричної енергії в будинку №170 по вул. Свердлова у м. Вінниці розрахунковим, відповідають вимогам ЗУ «Про електроенергетику» та ПКЕЕН і не містять ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції. При цьому, частина 2 статті 36 Закону «Про захист економічної конкуренції» уповноважує саме АМКУ приймати рішення про відмову заявнику у розгляді справи у випадках, коли дії чи бездіяльність, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, не мають відчутного впливу на умови конкуренції на ринку. Дії АМКУ є правомірним лише в процесі виконання покладених на нього завдань в межах наданих йому повноважень, а АМКУ вийшло поза визначені межі. Враховуючи наведене та положення статті 29 ГПК України апелянт зазначає, що оскаржуване рішення не може бути визнане законним та підлягає скасуванню.

Відповідач - Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у відзиві на апеляційну скаргу просить суд залишити рішення господарського суду Вінницької області від 31.01.2017р. у справі №902/982/16 без змін, апеляційну скаргу ПАТ "Вінницяобленерго" - без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався та явку представника у судове засідання не забезпечив, причини не явки суду не повідомив, хоча суд вважає, що з урахуванням постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18, був належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повернуті поштовим відділенням конверти із процесуальними документами суду від третьої особи - із зазначення "за закінченням терміну зберігання" (а.с.162-163, 175-176).

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони та третя особа належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника третьої особи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 31.01.2017р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2016р. адміністративна колегія Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України розглянувши матеріали справи №03-08/29-16 про порушення Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" законодавства про захист економічної конкуренції та подання відділу досліджень і розслідувань від 19.09.2016р. №03-253, встановила: згідно з розпорядженням адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.05.2016 р. № 29-рк розпочато розгляд справи №03-08/29-16 проти Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, пункту 5 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - зловживання монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом у територіальних межах Вінницької області (в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго") у вигляді відмови від реалізації товару за відсутності альтернативних джерел придбання.

За результатами розгляду матеріалів справи №03-08/29-16, Адміністративною колегією Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 30.09.2016р. прийнято рішення №56-рш, яким: 1) визнано, що Публічне акціонерне товариства "Вінницяобленерго" у період з січня 2014 року по серпень 2016 року займало монопольне становище на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами у територіальних межах Вінницької області (в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго"), з часткою 100 відсотків; 2) визнано, що дії Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Вінницьких МЕМ щодо відключення 10.12.2014р. електричної енергії споживачеві гр. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 без дотримання вимог пункту 27 ПКЕЕН, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 5 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - зловживання монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом у територіальних межах Вінницької області (в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго") у вигляді відмови від реалізації товару за відсутності альтернативних джерел придбання; 3) за порушення, вказане в пункті 2 цього рішення, вирішено накласти на Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" штраф у розмірі 68 000,00грн; 4) зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначеного в пункті 2 рішення, шляхом відновлення електропостачання на об'єкт за адресою: АДРЕСА_1, про що повідомити територіальне відділення з наданням відповідних доказів у десятиденний строк з дня отримання рішення (а.с. 12-15, т.1).

Згідно вказаного рішення, Вінницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України кваліфікувало дії Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" щодо відключення електричної енергії споживачеві гр. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 без дотримання вимог пункту 27 ПКЕЕН порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 5 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (стаття 1 вказаного Закону).

Статтею 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції; поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; контроль за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та регулюванням цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону, Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Крім того, статтею 7 даного Закону, визначено повноваження Антимонопольного комітету у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами (пункт 1); приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2); проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження) (пункт 11); визначати наявність або відсутність контролю між суб'єктами господарювання або їх частинами та склад групи суб'єктів господарювання, що є єдиним суб'єктом господарювання (пункт 12).

Відповідно до статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

Згідно статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Не погоджуючись з вказаними висновками, викладеними у рішенні Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" звернулося до господарського суду з позовом про визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016р. № 56-рш у справі №03-08/29-16.

Адміністративною колегією Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України при розгляді матеріалів справи про порушення Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, пункту 5 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та при прийнятті рішення від 30.09.2016р., а також, матеріалами даної справи, встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" (далі СО "Вінницькі міські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго") та ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5) протягом 2012-2014рр. існували відносини з постачання та споживання електричної енергії без укладення договору про користування електричною енергією. При цьому між ним неодноразово велася переписка щодо укладення договору про користування електричною енергією, що, зокрема, слідує з наявних в матеріалах справи листів ПАТ "Вінницяобленерго" СО "Вінницькі міські електричні мережі" вих. №СО-51-963 від 06.08.2013р. та вих. №СО-51/265 від 18.03.2014 р. адресованих ОСОБА_5

Протягом тривалого споживання ОСОБА_5 електричної енергії у нього виник борг за спожиту електричну енергію пов'язаний із несвоєчасним та неповним розрахунком за її споживання. Згідно детальної довідки споживача ОСОБА_5 станом на 03.06.2016 р. борг за спожиту електричну енергію, який виник починаючи з травня 2012 р. поступово зростав та становив станом на жовтень 2014 р. в сумі 814 грн. 57 коп. (а.с. 17-18).

21.10.2014р. СО "Вінницькі міські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" видано попередження про припинення постачання електричної енергії абоненту ОСОБА_5 У вказаному попередженні зазначено заборгованість абонента з оплати спожитої електроенергії в сумі 814 грн. 57 коп. та заплановану дату відключення на 21.11.2014 р. (а.с. 20).

Тоді ж, 21.10.2014р. працівниками СО "Вінницькі МЕМ" у складі трьох контролерів складено Акт №438 про те, що 21.10.2014р. о 15 год. 45 хв. представники Вінницьких МЕМ прибули за адресою: АДРЕСА_1 для вручення споживачу ОСОБА_5 попередження про відключення електроенергії у зв'язку із заборгованістю з оплати в сумі 816,61 грн., однак споживач відмовився отримувати зазначене попередження (а.с. 19).

10.12.2014р. СО "Вінницькі міські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" видано наряд на відключення побутового споживача ОСОБА_5 від електропостачання (а.с. 21).

18.02.2016р. ОСОБА_5 звернувся до Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі Відповідач) із заявою від 18.02.2016 р. (вх. № К-12 від 18.02.2016р.) стосовно перевірки правомірності дій Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" щодо відмови в укладенні з ним договору на постачання електричної енергії.

Згідно заяви, ОСОБА_5 до 17.05.2011р. протягом багатьох років користувався електричною енергією за адресою: м. Вінниця, АДРЕСА_1 та здійснював безготівковий розрахунок. Крім того, йому було відключено електричну енергію без укладення договору про користування електричною енергією між ним та ПАТ "Вінницяобленерго". ОСОБА_5 вважає такі дії Вінницьких МЕМ неправомірним та такими, що ущемляють його права як споживача електричної енергії (а.с. 34-35).

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України визначено право особи як на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, так і на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно статті7 Закону України "Про засади внутрішньої і зовнішньої політики", однією з основних засад внутрішньої політики в економічній сфері є розвиток конкуренції як основного чинника підвищення ефективності економіки, забезпечення дієвого регулювання діяльності природних монополій, недопущення проявів монополізму на державному та регіональному рівнях.

Частиною 1 статті 25 ГК України визначено, що держава підтримує конкуренцію як змагання між суб'єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб'єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб'єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку.

Відповідно до частин 1, 6 статті 40 ГК України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у встановленому законом порядку розглядають справи про недобросовісну конкуренцію та інші справи щодо порушення антимонопольно-конкурентного законодавства, передбачені законом.

Згідно статті 5 Закону України "Про природні монополії", суб'єкти, що здійснюють діяльність у сфері розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами, є суб'єктами природних монополій в Україні.

Оскаржуваним рішенням Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України встановлено, що ПАТ "Вінницяобленерго" з січня 2014 року по серпень 2016 року займало монопольне становище на ринках постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами у територіальних межах Вінницької області в межах електричних мереж, що перебували у власності чи користуванні ПАТ "Вінницяобленерго" з часткою 100 відсотків. Дана обставина не заперечується та не оскаржується позивачем.

Разом з тим, позивач не погоджується з висновками викладеним у пунктах 2, 3, 4 оскаржуваного рішення та вважає, що вони суперечать нормам чинного законодавства України, якими врегульовуються відносини у сфері енергопостачання, зокрема положень пункту 27 ПКЕЕН в частинні вручення споживачу попередження про відключення електроенергії.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" виникли правовідносини з постачання та споживання електричної енергії.

Взаємовідносини між побутовим споживачами (громадянами) та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 р. (ПКЕЕН).

Згідно статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про електроенергетику" енергопостачальники мають право за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої повністю припинити електропостачання споживачу.

Згідно пункту 35 ПКЕЕН (в редакції чинній на момент відключення ОСОБА_5 від споживання електричної енергії), енергопостачальник має право відключити споживача у разі, зокрема, порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості.

Аналізуючи ПКЕЕН в контексті спору, що виник, необхідним є дослідження порядку надіслання попередження про відключення споживача від електричних мереж, що міститься в пункті 27 ПКЕЕН.

Відповідно до пункту 27 ПКЕЕН (в редакції чинній на момент відключення ОСОБА_5 від споживання електричної енергії), у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Забороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями.

Згідно пункту 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Пунктом 116 Правил встановлено, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об'єкта поштового зв'язку місця призначення.

Відповідно до пункту 117 Правил поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Відповідно до пункту 7.1 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 12.03.2006р. №211, поштові відправлення досилаються (повертаються) і вручаються адресатам (відправникам) з довідками ф.20. При поверненні (досиланні) поштового відправлення причина повернення (досилання) зазначається на довідці ф.20 (аналогічному відбитку штампа), яка акуратно прикріплюється на лицьовому боці відправлення.

Враховуючи вищенаведене, енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі після отримання ним довідки ф.20 із зазначеною у ній причиною повернення.

Роз'яснення наведеного змісту викладені в листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики №442/26/47-14 від 22.01.2014р., основними завданнями якої, згідно статті 12 Закону України "Про електроенергетику", зокрема, є: державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в електроенергетиці; сприяння конкуренції у сфері виробництва та постачання електричної енергії; захист прав споживачів електричної і теплової енергії; розроблення та затвердження правил користування електричною енергією (які включають правила користування електричною енергією для побутових споживачів).

Отже, з наведеного слідує, що енергопостачальник має право відключити споживача у випадку, зокрема, порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 ПКЕЕН, яким встановлено, що у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. При цьому згідно із Порядком пересилання поштових відправлень, поштові відправлення досилаються (повертаються) і вручаються адресатам (відправникам) з довідками ф.20. У разі повернення (досилання) поштового відправлення причина повернення (досилання) зазначається на довідці ф.20 (аналогічному відбитку штампа), яка акуратно прикріплюється на лицьовому боці відправлення.

Таким чином, визначальним у досліджені порядку надіслання попередження про відключення споживача від електричних мереж є з'ясування факту надсилання споживачу засобами поштового зв'язку попередження про відключення електричної енергії, який, зокрема, підтверджується довідкою ф.20 з якою надсилається споживачу попередження. Тобто енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі після отримання ним довідки ф.20 із зазначеною у ній причиною повернення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, жодних належних доказів СО "Вінницькі міські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" на підтвердження надіслання споживачу попередження про відключення електричної енергії не надано. Разом з тим, позивач у поясненні від 31.01.2017р. зазначає, що єдиним доказом повідомлення споживача про попередження відключення є акт від 21.10.2014р.

Акт № 438 від 21.10.2014р., який складений працівниками СО "Вінницькі МЕМ" у складі трьох контролерів про те, що споживач відмовився отримувати зазначене попередження та поданий позивачем ПАТ "Вінницяобленерго" СО "Вінницькі міські електричні мережі" до суду, правомірно відхилений судом першої інстанції, оскільки, як уже зазначалося право енергопостачальника на відключення споживача від електричної мережі виникає після отримання ним довідки ф.20, передбаченої пунктом 7.1 Порядку пересилання поштових відправлень.

Разом з тим, не приймаються до уваги також твердження та доводи позивача про те, що даний акт від 21.10.2014р. №438, було складено комісією у складі трьох представників СО "Вінницькі МЕМ" відповідно до абзацу 2 пункту 53 ПКЕЕН, застосовуючи принцип аналогії закону, у зв'язку із відсутністю затвердження на законодавчому рівні чітко визначеного порядку дій енергопостачальної організації в разі відмови споживача отримати письмове попередження про відключення від електропостачання.

Так, виходячи зі змісту пункту 53 ПКЕЕН зазначений акт складається у випадку виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі розкрадання електричної енергії. Таким чином, пунктом 53 ПКЕЕН не передбачено складання акту про відмову в отриманні споживачем попередження про відключення електричної енергії. Зазначеним пунктом ПКЕЕН передбачено лише складання акту у випадку виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі розкрадання електричної енергії. Таким чином застосування аналогії закону в даному випадку є безпідставним, оскільки порядок відключення споживача від електроенергії визначено пунктом 27 ПКЕЕН.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Частинами 1-3 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин; обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб'єктам господарювання, покупцям, продавцям; часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання на ринку без об'єктивно виправданих на те причин; створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Отже, враховуючи наведені норми закону, спірним рішенням Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України правомірно, встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" порушено вимоги законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктом 2 статті 50, пункту 5 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" - зловживання монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом у територіальних межах Вінницької області, у вигляді відмови від реалізації товару за відсутності альтернативних джерел придбання.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" визначено, що конкурентне законодавство не ставить застосування передбаченої ним відповідальності за порушення цього законодавства у залежність від наявності у суб'єкта господарювання вини в будь-якій формі.

Згідно абзаців 1-4 пункту 6 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011р. порушення органами Антимонопольного комітету України визначеної законом компетенції цих органів у прийнятті ними рішень повинно мати наслідком визнання господарським судом відповідних рішень недійсними. Порядок прийняття рішення органом Антимонопольного комітету України вважається порушеним, якщо таке рішення підписано не уповноваженою на це особою. Що ж до недодержання органом Антимонопольного комітету України інших процедурних правил у розгляді справ про порушення конкурентного законодавства або при проведенні ним перевірки додержання суб'єктом господарювання конкурентного законодавства, то воно може мати наслідком визнання господарським судом відповідного рішення такого органу недійсним лише у випадках, коли відповідне порушення унеможливило або істотно ускладнило з'ясування фактичних обставин, що мають значення для прийняття органом Антимонопольного комітету України правильного рішення у справі, наприклад, порушено право особи, яка бере участь у справі, на подання доказів, клопотань, усних і письмових пояснень (заперечень), пропозицій щодо питань, які виносяться на експертизу, тощо. Якщо порушення органом Антимонопольного комітету України процедурних правил у розгляді справи про порушення конкурентного законодавства не призвело до прийняття неправильного рішення по суті розглянутої ним справи, то у господарського суду з урахуванням положень частини другої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" немає підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для скасування рішення Адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Враховуючи наведені обставини справи, норми законодавства, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним в частині пунктів 2, 3, 4 рішення адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.09.2016р. №56-рш у справі №03-08/29-16, оскільки встановлено під час розгляду даного спору, адміністративною колегією при розгляді зазначеної справи не було допущено порушення процедурних правил, повно встановлено всі обставини, всебічно та згідно норм законодавства проведено їх аналіз та прийнято законне рішення.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення адміністративної колегії Вінницького обласного відділення Антимонопольного комітету України в частині пунктів 2, 3, 4, від 30.09.2016р. №56-рш у справі №03-08/29-16 винесене з дотриманням норм чинного законодавства та з врахуванням всіх обставин справи, є законним та обґрунтованим.

Отже, заявлені позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на нормах законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому не підлягають до задоволення; відповідачем правомірно прийнято спірне рішення, підстави для визнання його недійсним відсутні.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

За таких обставин, підстав для скасування рішення не вбачається

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" до задоволення не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Вінницькі міські електричні мережі" від 06.02.17р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 31 січня 2017 року у справі №902/982/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/982/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Дужич С.П.