РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017Справа №910/23816/16

За позовомЛьвівського міського центру зайнятості
доПублічного акціонерного товариства «Платинум Банк»
простягнення 64 050,01 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Середницький В.М.
від відповідача:Сахно Р.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Львівський міський центр зайнятості (надалі - «Центр зайнятості») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (надалі - «Банк») про стягнення 64 050,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділення №3 ПАТ «Платинум Банк» на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2015 р. у справі №466/3099/15-ц, позивач набув право на стягнення з відповідача як роботодавця застрахованої особи страхових коштів, виплачених раніше на користь такої особи, у розмірі 63 921,04 грн. та вартості наданих послуг у розмірі 129,06 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту понесених витрат на суму, заявлену до стягнення у даній справі. Крім того, відповідач вважає, що спірні грошові кошти мають бути відшкодовані позивачу безпосередньо застрахованою особою.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/829 від 13.03.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з закінченням терміну повноважень у судді Карабань Я.А.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2017 р. справу №910/23816/16 передано для розгляду судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено її до розгляду на 03.04.2017 р.

В судовому засіданні 03.04.2017 р. судом оголошувалась перерва на 19.04.2017 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 р. ОСОБА_3 звернулася до керівника Центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, а наказом позивача №НТ150706 від 06.07.2015 р. вказаній особі з 30.06.2015 р. надано статус безробітного.

Наказом позивача №НТ150707 від 07.07.2015 р. застрахованій особі призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 07.07.2015 р.

Позивач вказує, що у період з 07.07.2015 р. по 08.10.2015 р. на користь ОСОБА_3 була виплачена допомога по безробіттю у розмірі 15 735,49 грн., а також здійснена одноразова допомога по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 09.10.2015 р. по 30.06.2015 р. у розмірі 48 185,55 грн.

Крім того, у період з 27.07.2015 р. по 07.08.2015 р. вказана особа перебувала на професійному навчанні, вартість вказаної соціальної послуги становила 129,06 грн.

Наказом Банку №2597-к від 10.11.2015 р. на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2015 р. у справі №466/3099/15-ц скасовано наказ №989-к від 25.05.2015 р. про звільнення ОСОБА_3, а також поновлено вказану особу на посаді начальника відділення №3 ПАТ «Платинум Банк» в м. Львові з 29.05.2015 р.

Позивач 20.09.2016 р. направив відповідачу лист №10/4433 від 16.09.2016 р., у якому вказував на необхідність повернення на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю у розмірі 63 921,04 грн. та вартості наданих послуг у розмірі 129,06 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, стягнення з відповідача понесених витрат на загальну суму 64 050,01 грн. внаслідок поновлення ОСОБА_3 на займаній посаді за рішенням суду.

За змістом частини 2 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття зобов'язаний контролювати правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Зазначена норма кореспондується з положеннями частини 4 статті 35 вказаного Закону, відповідно до яких із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Позивач вказує, що у зв'язку з поновленням ОСОБА_3 на посаді начальника відділення №3 ПАТ «Платинум Банк» в м. Львові з 29.05.2015 р. згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2015 р. у справі №466/3099/15-ц, відповідачем мають бути компенсовані витрати позивача на загальну суму 64 050,01 грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ст. 34 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту виплати спірних грошових коштів на користь ОСОБА_3 на заявлену до стягнення з відповідача суму.

Більш того, на підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року № 14-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року № 85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на один місяць з 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно.

09.02.2017 р. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 501, відповідно до якого продовжено строк тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ПЛАТИНУМ БАНК» з 11 лютого 2017 року до 10 березня 2017 року включно.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 лютого 2017 року № 743, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з даним рішенням з 24.02.2017 р. розпочато процедуру ліквідації Банку.

Таким чином, відкликання Національним банком України на момент розгляду даного спору по суті банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації зумовило настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення вимог до банку та їх задоволення в порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015 р. у справі №910/15058/14.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

За змістом ч.ч. 2 та 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів» вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Положеннями статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

До того ж, відповідно до п. 4.27 рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012 р. «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Таким чином, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Банку, задоволення вимог кредиторів банку, зокрема Центру зайнятості, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону. Водночас, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Таким чином, законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України. Іншого порядку задоволення вимог кредитора, ніж у встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спосіб, чинним законодавством не передбачено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивача як кредитора банку має здійснюватися в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Центру зайнятості необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Львівського міського центру зайнятості відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.04.2017 р.

Суддя В.П. Босий