ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2017 справа № 905/3591/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат, м.Одеса
на рішення господарського суду Донецької області
від24.01.2017р. (повний текст підписано 30.01.2017р.)
у справі № 905/3591/16 (суддя М.В. Сажнева)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат, м.Одеса
до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м.Краматорськ Донецької області
про стягнення 55865,24грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат, м.Одеса, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м.Краматорськ Донецької області про стягнення 55865,24грн., які складаються з пені у розмірі 34250,11грн., 3% річних у розмірі 5281,37грн. та інфляційних у розмірі 16333,76грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 30.01.2017р.) по справі №905/3591/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь 3% річних у розмірі 5272,30грн. та інфляційні у розмірі 16333,76грн. Вирішено питання розподілу судових витрат, а саме, судового збору, витрат з оплати послуг адвоката та витрат, повязаних з явкою представника позивача.

Рішення суду мотивоване тривалим порушенням відповідачем умов договорів №15/75 від 02.02.2010р. та №15/1951 від 28.12.2012р. (після винесення господарським судом Донецької області рішення від 18.08.2015р. по справі №905/311/15 про стягнення з відповідача основного боргу, пені, інфляційних та 3% річних), а також наявністю недоліків у розрахунках позивача щодо стягуваних 3% річних. Водночас, відносно вимог про стягнення пені судом було відмовлено внаслідок здійснення позивачем нарахування пені всупереч положенням ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Не погодившись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду змінити в частині відмови у стягненні пені та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що умовами спірних договорів передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій (пені) саме за кожен день прострочення оплати (тобто, від моменту, коли відповідач повинен був виконати свій обовязок, до моменту припинення зобовязання його виконанням в повному обсязі), яке тривало понад шість місяців, з огляду на що застосування судом приписів ст.232 ГК України та обмеження нарахування пені шістьма місяцями є помилковим.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017р. у справі №905/3591/16 було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 25.04.2017р.

У судове засідання 25.04.2017р. представники сторін не зявилися. Від позивача на адресу суду разом з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника у випадку відмови у задоволенні першого клопотання.

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що явка сторін не була визнана обовязковою, позиція позивача викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, відповідач про поважність причин неявки у судове засідання суд не повідомив, задовольняючи клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

02.02.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат (далі - постачальник) та Відкритим акціонерним товариством Енергомашспецсталь (нині - Публічне акціонерне товариство Енергомашспецсталь) (далі -покупець) укладено договір поставки №15/75 (далі - договір-1).

Відповідно до п.1.1 постачальник зобовязується передати у встановлений строк продукцію (товар) у власність покупця, а покупець зобовязується у відповідності з умовами договору прийняти продукцію (товар) та оплатити її.

Згідно з п.2.1 договору-1 ціна продукції вказується в специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Сторонами до договору-1 підписані та скріплені печатками підприємств додаткові угоди №1 від 17.05.2011р., №2 від 13.09.2011р., №3 від 01.07.2011р., №4 від 15.12.2011р., №5 від 16.07.2012р. Також сторонами до договору підписані та скріплені печатками підприємств відповідні специфікації, в яких узгоджено найменування продукції, її кількість, асортимент, вартість, строки поставки та оплати товару.

Крім того, 28.12.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь (далі - покупець) укладено договір поставки №15/1951 (далі - договір-2).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник передає у власність покупцю, а покупець приймає і оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру і загальна ціна, виробник якого визначені сторонами в специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору.

Сторонами до договору-2 підписано та скріплено печатками Специфікацію №1 від 28.12.2012р. на суму 42378,48грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.08.2015р. у справі №905/311/15, яке набрало законної сили, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат основний борг у розмірі 121698,33грн., 3% річних у розмірі 12390,08грн., інфляційні у розмірі 92317,87грн. та пеню у розмірі 12045,15грн, всього заборгованість в сумі 138899,73грн.

Зазначеним рішенням встановлено наступне.

На виконання умов договору №15/75 від 02.02.2010р. та специфікацій до нього Товариством з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат було передано, а Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь прийнято товар на суму 91854,33грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості з боку відповідача, згідно видаткових накладних №ИК-0001234 від 07.12.2010р., №ИК-0000096 від 09.02.2011р., №ИК-0000129 від 17.02.2011р., №ИК-0000179 від 02.03.2011р., №ИК-0000227 від 17.03.2011р., №ИК-0000270 від 28.03.2011р., №ИК-0000249 від 21.03.2011р., №ИК-0000271 від 28.03.2011р., №ИК-0000499 від 20.05.2011р., №ИК-0000669 від 01.07.2011р., №ИК-0000666 від 01.07.2011р., №ИК-0000919 від 26.08.2011р., №ИК-0000989 від 12.09.2011р., №ИК-0000983 від 12.09.2011р., №ИК-0001023 від 19.09.2011р., №ИК-0001024 від 29.09.2011р., №ИК-0001078 від 29.09.2011р., №ИК-0001493 від 15.02.2012р., №ИК-0002017 від 05.07.2012р., №ИК-0002185 від 17.08.2012р., №ИК-0002084 від 19.07.2012р., №ИК-0002175 від 09.08.2012р., №ИК-0002615 від 19.12.2012р.

На виконання умов договору №15/1951 від 28.12.2012р. позивач поставив відповідачу товар на суму 29844,00грн. за видатковою накладною №ИК-0000106 від 13.02.2013р.

За висновками господарського суду Донецької області в межах рішення по справі №905/311/15, Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат свої зобовязання перед Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь за договорами №15/75 від 02.02.2010р. та №15/1951 від 28.12.2012р. виконало належним чином. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 121698,33грн. за зазначеними договорами поставки не виконав.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи №905/3591/16 банківської виписки, на виконання рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2015р. у справі №905/311/15 Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь 28.11.2016р. були перераховані Товариству з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат кошти у розмірі 244303,69грн., у тому числі основна заборгованість у розмірі 121698,33грн.

З огляду на тривале прострочення відповідачем грошового зобовязання (після винесення рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2015р. по справі №905/311/15), Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат звернулося до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь пені у розмірі 34250,11грн., 3% річних у розмірі 5281,37грн. та інфляційних у розмірі 16333,76грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2015р. у справі №905/311/15 набрало законної сили, то факт прострочення виконання Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь зобовязання з оплати заборгованості за отриманий товар за договорами №15/75 від 02.02.2010р. та №15/1951 від 28.12.2012р. у розмірі 121698,33грн. є встановленим та не потребує повторного доказування.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство України не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Відповідно до п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2014р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вищенаведене, Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат нарахувало та заявило до стягнення 3% річних за період з 19.06.2015р. по 27.11.2016р. у розмірі 5281,37грн. та інфляційні за період з 19.06.2015р. по 27.11.2016р. у розмірі 16333,76грн.

Зі змісту рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2015р. у справі №905/311/15 вбачається, що судом стягнуті 3% річних та інфляційні за період з 13.09.2011р. по 18.06.2015р.

Як зазначалося раніше, Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь основна заборгованість у розмірі 121698,33грн. була перерахована Товариству з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат 28.11.2016р.

Перевіривши розрахунок інфляційних та 3% річних, здійснений судом першої інстанції, Донецький апеляційний господарський суд зазначає, що він є арифметично вірним, стягненню з відповідача за обґрунтовано визначений позивачем період підлягають 3% річних у розмірі 5272,30грн. та інфляційні в розмірі 16333,76грн..

За несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання позивач також просить суд стягнути пеню, нараховану на суму основного боргу у розмірі 91854,33грн. за договором-1 за період з 01.01.2016р. по 27.11.2016р. у розмірі 30286,83грн. та нараховану на суму основного боргу у розмірі 29844,00грн. за договором-2 за період з 01.01.2016р. по 27.11.2016р. у розмірі 3963,28грн.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.10.5 договору №15/75 від 02.02.2010р., при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з п.10.6 договору №15/1951 від 28.12.2012р., при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

За приписами п.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань щодо пені за порушення грошових зобовязань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вбачається з копії позовної заяви, копії заяви про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2015р., в межах справи №905/311/15 судом було стягнуто з відповідача пеню в розмірі 12045,15грн. за загальний період з 02.10.2012р. по 02.10.2013р., зокрема, за спірними видатковими накладними в межах специфікацій за період шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначені в позовній заяві в межах справи №905/3591/16 періоди для нарахування пені не узгоджуються з приписами ч.6 ст.232 ГК України. Враховуючи, що умови договорів №15/75 від 02.02.2010р. та №15/1951 від 28.12.2012р. не передбачають нарахування пені за період, що перевищує шість місяців, вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат зазначає, що обмеження нарахування пені шістьма місяцями є помилковим, оскільки умовами договорів передбачена сплата штрафних санкцій за кожен день прострочення оплати, тобто від моменту, коли відповідач повинен був виконати свій обовязок, до моменту припинення зобовязання його виконанням в повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до п.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобовязання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Позивачем подано заяви, в яких останній просить покласти на відповідача витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 5500,00грн. та витрати, повязані з явкою представника позивача в судове засідання 24.01.2017р. у розмірі 494,85грн.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач надав всі необхідні документи, які підтверджують надання послуг адвоката по даній справі, а також те, що внаслідок порушення саме відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, останній був змушений звернутися до адвоката для захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про співрозмірність наданих послуг з розміром позовних вимог та, у звязку з частковим задоволенням позову, поклав витрати на послуги адвоката відповідно до ст.49 ГПК України на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами абз.2 розділу 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, повязані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Враховуючи, що ухвалою господарського суду Донецької області від 23.12.2016р. про порушення провадження у даній справі явку представників сторін у судове засідання, призначене на 24.01.2017р., визнано обовязковою, в судовому засіданні 24.01.2017р. був присутній представник позивача, розмір витрат, повязаних з явкою представника позивача в судове засідання підтверджено документально, витрати позивача повязані з явкою представника в судове засідання в розмірі 494,85грн відповідно до ст.49 ГПК України обґрунтовано покладено судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 30.01.2017р.) по справі №905/3591/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерпромканат, м.Одеса на рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 30.01.2017р.) по справі №905/3591/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.01.2017р. (повний текст підписано 30.01.2017р.) по справі №905/3591/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 2 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 - ГСДО