ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р.Справа № 916/220/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку „Порто-Франко до Виробничо-комерційної фірми „Юна-сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про зобовязання усунути перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк „Порто-Франко звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виробничо-комерційної фірми „Юна-сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями загальною площею 522,5 кв.м та підвальними приміщеннями загальною площею 62,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19, шляхом виселення з зазначених приміщень, посилаючись на наступне.

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк „Порто-Франко є власником нежитлових приміщень, загальною площею 522,5 кв.м та підвальних приміщень, загальною площею 62,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, буд. 9. Наразі позивач зазначає, що Виробничо-комерційної фірми „Юна-сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю оскаржує право власності ПАТ АБ „Порт-Франко на вищевказаний обєкт нерухомості.

При цьому позивач вказує, що банк звертався до відповідача з вимогою про усунення порушень шляхом звільнення вказаних спірних приміщень. Однак, за ствердженнями позивача, ВКФ „Юна-Сервіс у вигляді ТОВ станом на 26.01.2017 р. користується обєктом нерухомості у своїй господарській діяльності та ухиляється від звільнення приміщень, які належать банку на праві власності, чим порушуються права банку, передбачені ст. 41 Конституції України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.01.2017 р. позовну заяву ПАТ АБ „Порто-Франко прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/220/17, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

13.02.2017 р. у судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі (а.с. 59-61), зазначивши, що в провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа за № 916/3249/16 за позовом ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ до ПАТ АБ «Порто-Франко», треті особи на стороні відповідача - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та Національний банк України, про зобов'язання вчинити певні дії. Так, представник відповідача зазначає, що предметом позовних вимог по справі № 916/220/17 і по справі № 916/3249/16 є одні й ті ж самі нежитлові приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв.м та підвальне приміщення, загальною площею 62,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, буд. 19.

Вказане клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом залишено без задоволення у звязку з його необґрунтованістю та відсутністю підстав передбачених ч. 1 ст. 79 ГПК України для його задоволення.

27.03.2017 р. позивачем були надані до суду пояснення по справі (а.с. 133-134), в яких позивач зазначає, що 11 березня 2013 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та Малим приватним підприємством «Віртус» (позичальник) було укладено кредитний договір (відзивна реверсивна кредитна лінія) №180/1-13, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії на поточні потреби у сумі 225000,00 дол. США на строк з 11.03.2013 року по 09.03.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом - 14% річних. 13 березня 2013 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно положень якої збільшено суму кредиту до 450000,00 дол. США. 11 березня 2014 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, згідно положень якої змінено строк повернення кредитних коштів на 09 березня 2015 року та змінено пункти кредитного договору. Так, позивач вказує, що за умовами кредитного договору відповідачу було надано кредит в сумі 450000,00 дол. США, що є підтвердженням виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором та настання обовязку позичальника щодо повернення кредитних коштів. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між АБ «Порто-Франко» та Виробничо-комерційною фірмою Юна-Сервіс у вигляді ТОВ (іпотекодавець) 13 березня 2013 року укладений іпотечний договір, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу реєстраційний номер - 405, відповідно до якого іпотекодавцем передано в заставу банку нерухоме майно: нежитлові приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв.м та підвальні приміщення, загальною площею 62,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19, що належить Виробничо-комерційній фірмі Юна-Сервіс у вигляді ТОВ на праві власності (предмет іпотеки). Як вказує позивач, 05.10.2016 року ПАТ АБ «Порто-Франко» набув право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв.м та підвальні приміщення, загальною площею 62,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19, які належали Виробничо-комерційній фірмі Юна-Сервіс у вигляді ТОВ. Однак, як зазначає позивач, ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ оскаржує право власності та продовжує займати нежитлові приміщення, чим перешкоджає АБ «Порто-Франко» у користуванні власністю.

Відповідач в свою чергу проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 90-91). Зокрема, відповідач вказує, що ПАТ АБ «Порто-Франко» не подано до суду жодного належного та допустимого в розумінні статей 32 та 34 ГПК України доказу вчинення ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ перешкод позивачеві у користуванні спірною нерухомістю. ОСОБА_5 відповідач зазначає, що ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ дійсно оспорює в судовому порядку право власності ПАТ АБ «Порто-Франко» на зазначене вище нерухоме майно, проте жодних перешкод позивачеві в користуванні спірними приміщеннями ніколи не чинила. Як стверджує відповідач, з 09 листопада 2016 року на офіційному веб-сайті ПАТ АБ «Порто-Франко» (www.porto-franco.com) розміщено оголошення про надання в строкове платне користування нерухомого майна, в тому числі, нежитлових приміщень магазину, загальною площею 522,5 кв.м та підвального приміщення, загальною площею 62,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, буд. 19, що свідчить про те, що з названої дати ПАТ АБ «Порто-Франко» реалізує свої повноваження власника щодо самостійного визначення шляхів використання належного йому нерухомого майна.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вказує позивач, 11 березня 2013 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та Малим приватним підприємством «Віртус» (позичальник) було укладено кредитний договір (відзивна реверсивна кредитна лінія) №180/1-13, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії на поточні потреби у сумі 225000,00 дол. США на строк з 11.03.2013 року по 09.03.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом - 14% річних. 13 березня 2013 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно положень якої збільшено суму кредиту до 450000,00 дол. США. 11 березня 2014 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, згідно положень якої змінено строк повернення кредитних коштів на 09 березня 2015 року та змінено пункти кредитного договору.

Так, позивач вказує, що за умовами кредитного договору відповідачу було надано кредит в сумі 450000,00 дол. США, що є підтвердженням виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором та настання обовязку позичальника щодо повернення кредитних коштів.

Як зясовано судом, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 13 березня 2013 року між АБ «Порто-Франко» та Виробничо-комерційною фірмою Юна-Сервіс у вигляді ТОВ (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстр. номером 405. Згідно вказаного іпотечного договору відповідач своїм майном, що є предметом іпотеки, поручився перед Банком за виконання МПП «Віртус» зобов'язань за кредитним договором. Так, відповідно до умов вказаного договору відповідачем як іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно: нежитлові приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв.м та підвальні приміщення, загальною площею 62,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19, що належить Виробничо-комерційній фірмі Юна-Сервіс у вигляді ТОВ на праві власності (п. 1.3 договору).

При цьому за умовами п. 6.1 іпотечного договору, в якому міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору шляхом:

- продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України „Про іпотеку (п. 6.1.1);

- прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України Про іпотеку (п. 6.2.2).

В п. 6.2 договору зазначено, що вказане застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вказує позивач, 05.10.2016 року ПАТ АБ «Порто-Франко» на підставі іпотечного договору від 13.03.2013 р. набув право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв.м. та підвальні приміщення, загальною площею 62,9 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19, які належали Виробничо-комерційній фірмі Юна-Сервіс у вигляді ТОВ.

Як вбачається з наданої позивачем до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 13.02.2017 р. № 80207801 (а.с. 40-46), приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 05.10.2016 р. зареєстровано за ПАТ АБ „Порто-Франко було зареєстровано право власності на підвальні приміщення загальною площею 62,9 кв.м та нежитлові приміщення магазину загальною площею 522,5 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, буд. 19. Відтак, ПАТ АБ „Порто-Франко є власником спірних обєктів нерухомого майна.

Наразі позивач вказує, що ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТОВ оскаржує право власності Банку та продовжує займати нежитлові приміщення, чим перешкоджає АБ «Порто-Франко» у користуванні власністю. Так, 10.01.2017 р. позивачем було надіслано відповідачу вимогу про усунення порушень (а.с. 47), відповідно до якої позивач вимагає негайно звільнити нежитлові приміщення загальною площею 522,5 кв.м та підвальні приміщення загальною площею 62,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19, та відшкодувати витрати за фактичний час користування майном за середніми цінами на цей вид майна. Проте відповіді від відповідача не було отримано, також відповідач користується спірним обєктом нерухомості у своїй господарській діяльності та ухиляється від звільнення приміщень, які належать банку на праві власності.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом в порядку ст. 391 ЦК України з огляду на створення відповідачем перешкод у користуванні позивачем нежитловими приміщеннями загальною площею 522,5 кв.м та підвальними приміщеннями загальною площею 62,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19, у звязку з чим позивач просить суд зобовязати відповідача усунути перешкоди шляхом виселення з зазначених приміщень.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до наведеної статті ЦК власник у такому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном.

Так, завдяки негаторному позову, яким у даному випадку є заявлений позивачем позов, захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред'явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права.

Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов'язально-правовими засобами. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 р. у справі N 6-92цс15, де зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Негаторним вважається також позов власника про усунення перешкод у здійсненні користування майном третіми особами, в яких існували підстави для цього, але вони згодом відпали (наприклад, у разі визнання угоди недійсною, припинення договору за угодою сторін та ін). Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, саме на позивача законом покладено обов'язок довести наявність перешкод у здійсненні ним прав власника спірного обєкту нерухомості, що вчиняються відповідачем, зокрема зайняття саме відповідачем належних позивачу спірних приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів про вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем спірними приміщеннями, також в позовній заяві не містяться посилання на відповідні докази.

При цьому ухвалою господарського суду Одеської області від 30.01.2017 р. про порушення провадження у справі № 916/220/17 позивача було зобовязано надати докази вчинення відповідачем перешкод у користуванні спірними приміщеннями. На вимогу суду позивачем надано фотофіксацію зовнішнього вигляду будівлі як доказ на підтвердження фактичного знаходження відповідача за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, б. 19 (а.с. 54-58). Проте надана позивачем фотофіксація судом до уваги не приймається, оскільки з неї не вбачається знаходження відповідача у вказаній будівлі на теперішній час. Тим більш фотофіксація не містить інформації про час її виготовлення. ОСОБА_5 не може бути підтвердженням користування відповідачем спірних приміщень у спірний період той факт, що згідно фотофіксації на фасаді будівлі розміщена обява про проведення на замовлення ВКФ „Юна-Сервіс у вигляді ТОВ реконструкції нежитлових приміщень підвалу та магазину у період з 20.05.2014 р. по 01.01.2016 р., адже вказаний період не стосується спірного періоду правовідносин, що виникли після 05.10.2016 р., тобто моменту набуття позивачем права власності на спірні приміщення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Натомість надана відповідачем до суду роздруківка з офіційного веб-сайту ПАТ АБ „Порто-Франко (www.porto-franco.com) свідчить про розміщення позивачем 09 листопада 2016 року на вказаному сайті оголошення про надання в строкове платне користування нерухомого майна, в тому числі спірних нежитлових приміщень магазину загальною площею 522,5 кв.м та підвального приміщення, загальною площею 62,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, буд. 19. Вказане підтверджує реалізацію ПАТ АБ «Порто-Франко» своїх повноважень власника щодо самостійного визначення шляхів використання належного йому нерухомого майна.

Крім того, витребувані за клопотанням позивача згідно з ухвалою господарського суду Одеської області від 06.03.2017 р. у справі № 916/220/17 у Суворовського відділу поліції у м. Одеса ГУНП в Одеській області та у СВ Приморського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області копії матеріалів, складених за результатами звернення представника АБ „Порто-Франко ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень від 17.02.2017 р., не містять доказів перебування у спірних приміщеннях фірми відповідача. З матеріалів перевірки вбачається, що при виїзді працівниками поліції за вищевказаною адресою на місці перебував гр. ОСОБА_1 (заявник), який від дачі пояснень відмовився, обґрунтовуючи це тим, що самостійно звернеться до відділу поліції із заявою. ОСОБА_5 в матеріалах перевірки зазначено, що на запрошування до відділу поліції для дачі детальних пояснень ОСОБА_1 не зявився. При цьому у висновку ст.о/у Суворовського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області від 13.03.2017 р. зазначено, що при неодноразовому відвідуванні вищезазначеної адреси яких-небудь осіб у вказаних приміщеннях не було виявлено.

До того ж наданий позивачем до суду лист Суворовського відділу поліції м. Одеси ГУНП в Одеській області від 10.04.2017 р. № 39-5899, в якому вказано про здійснення перевірки за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, 19, за наслідками якого виявлено, що на території знаходився чоловік, який представився охоронцем ВКФ „Юна-Сервіс у вигляді ОСОБА_5 в листі зазначено, що встановити представників ВКФ „Юна-Сервіс не виявилось можливим. Наразі слід зазначити, що той факт, що вказана особа представлялась охоронцем, не підтверджує факт знаходження саме фірми відповідача у приміщеннях, як і факт перебування охоронця у трудових відносинах з відповідачем.

Тим більш вказані обставини не підтверджують факт вчинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні спірними нежитловими приміщеннями.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо вчинення відповідачем перешкод у користуванні спірними приміщеннями, а відтак й про недоведеність заявлених вимог щодо виселення відповідача з належних позивачу приміщень. В свою чергу такі обставини виключають можливість відновлення порушених, на думку позивача, з боку відповідача прав власника шляхом покладення на відповідача обовязку усунути перешкоди у користуванні спірними приміщеннями, наявність яких судом не встановлено.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку „Порто-Франко не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку „Порто-Франко до Виробничо-комерційної фірми „Юна-сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про зобовязання усунути перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 18 квітня 2017 р.

Суддя В.С. Петров