ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа № 909/80/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вих.№14/4-114 від 13.02.2017 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2017 року (підписане 13 лютого 2017 року), суддя Шкіндер П.А.

у справі №909/80/16

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз», м. Івано-Франківськ

про стягнення 8 308 508,28 грн., з яких: 3 414 999,78 грн. пеня, 1 120 880,01 грн. 3% річних та 3 772 628,49 грн. інфляційні втрати

в с т а н о в и в :

27 січня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» про стягнення 8 308 508,28 грн., з яких: 3 414 999,78 грн. пеня, 1 120 880,01 грн. 3% річних та 3 772 628,49 грн. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 року у справі №909/80/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 року у справі №909/80/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено: присуджено до стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3 414 999,78 грн. пені, 1 120 880,01 грн. 3% річних, 3 772 628,49 грн. інфляційних втрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2016 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

За результатами нового розгляду справи №909/80/16 рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017 року позов задоволено частково: присуджено до стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 484 850,67 грн. пені, 630 151,66 грн. 3% річних та 770 542,62 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що платіжні операції по оплаті природного газу проводились відповідачем з порушенням строку, передбаченого умовами договору, у звязку з чим, суд визнав підставними позовні вимоги в частині нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат, у відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України, п.2 Інформаційного листа ВГС України №01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, п.п.1.9, 3.2 постанови Пленуму ВГС України №14 від 17 грудня 2013 року, п.7.2 договору №13-190-Н на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року, здійснивши відповідні перерахунки заявлених до стягнення сум. Поряд з цим, місцевий господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, оцінивши надані сторонами докази, врахувавши майновий стан обох сторін, прийшов до висновку про винятковість даного випадку та на підставі п.3 ст.83 ГПК України вирішив зменшити розмір пені на 70%.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017 року по справі №909/80/16 в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін. З тексту апеляційної скарги вбачається, що позивач не погодився із зменшенням судом на 70% розміру пені. Так, скаржник вважає, що оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені прийнято з порушенням ст.233 ГК України, ст.ст. 549-552 ЦК України, без дослідження усіх істотних обставин справи. Зокрема, зазначає, що суд не врахував інтересів позивача, не взяв до уваги майновий стан обох сторін та негативні наслідки, спричинені позивачу внаслідок прострочення відповідачем оплати за договором. Разом з тим, скаржник зазначає, що останній не здійснює видобуток природного газу самостійно, у звязку з чим, прострочення оплати з боку відповідача має наслідком виникнення заборгованості у позивача перед газодобувними підприємствами. Одночасно, апелянт стверджує, що зменшення розміру пені не відповідає наслідкам порушення зобовязання.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017 року по справі №909/80/16 в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову про стягнення пені в розмірі 100%, в іншій частині рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказуючи на законність рішення суду першої інстанції. Одночасно подав суду практику Вищого господарського суду України (постанова від 21.03.2017 року по справі №908/1236/13).

Поряд з тим, 24.04.2017 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення суду в порядку ст.121 ГПК України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2013 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (в тексті договору продавець) та ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» (в тексті договору покупець) укладено договір №13-190-Н на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а покупець прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно з п.1.2 Договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 564503,000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі (п.6.1 Договору).

До договору №13-190-Н від 04.01.2013 року сторонами укладено додаткові угоди: №1 від 10.07.2013 року; №2 від 31.12.2013 року; №3 від 28.04.2014 року; №4 від 15.05.2014 року; №5 від 10.06.2014 року; №6 від 22.12.2014 року; №7 від 23.03.2015 року, якими сторони змінювали ціну та обсяги постачання природного газу. Додатковою угодою №8 від 19.06.2016 року змінено строк дії договору.

Згідно з п.7.2 Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013 року) у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014 року) встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

У відповідності до п.11 Договору (в редакції додаткової угоди №8 від 19.06.2015 року) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Поряд з тим, додатковою угодою №8 від 19.06.2015 року припинено дію договору №13-190-Н від 04.01.2013 року в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 року.

На виконання умов договору №13-190-Н від 04.01.2013 року (з урахуванням додаткових угод) позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 876 669 119,20 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу: від 25.06.2014 року на суму 42 779 249,29 грн., від 25.06.2014 року на суму 33 227 000,75 грн., від 25.06.2014 року на 35 676 372,70 грн., від 30.04.2013 року на суму 18 667 177,02 грн., від 31.05.2013 року на суму 5 910 395,44 грн., від 30.06.2013 року на суму 4 673 344,40 грн., від 31.07.2013 року на суму 6 650 286,11 грн., від 31.08.2013 року на суму 4 834 894,09 грн., від 30.09.2013 року на суму 8 274 764,90 грн., від 31.10.2013 року на суму 14 559 694,80 грн., від 30.11.2013 року на суму 20 891 739,95 грн., від 31.12.2013 року на суму 34 300 174,63 грн., від 22.09.2014 року на суму 16 868 315,63 грн., від 31.01.2014 року на суму 26 767 177,45 грн., від 22.09.2014 року на суму 12 111 295,73 грн., від 28.02.2014 року на суму 22 440 815,41 грн., від 28.10.2014 року на суму 5 849 610,42 грн., від 31.03.2014 року на суму 15 237 180,68 грн., від 30.04.2014 року на суму 12 278 924,86 грн., від 31.05.2014 року на суму 12 465 554,58 грн., від 30.06.2014 року на суму 8 909 285,26 грн., від 31.07.2014 року на суму 9 123 122,69 грн., від 31.08.2014 року на суму 8 971 811,18 грн., від 30.09.2014 року на суму 10 194 817,06 грн., від 31.10.2014 року на суму 21 982 979,14 грн., від 30.11.2014 року на суму 42 908 640,94 грн., від 31.12.2014 року на суму 59 719 283,59 грн., від 31.01.2015 року на суму 56 618 654,99 грн., від 28.02.2015 року на суму 51 566 679,78 грн., від 31.03.2015 року на суму 44 845 897,66 грн., від 30.04.2015 року на суму 89 109 353,91 грн., від 31.05.2015 року на суму 70 159 068,95 грн., від 30.06.2015 року на суму 48 095 555,21 грн.

Копії вказаних актів знаходяться у матеріалах справи, підписані повноважними представниками обох сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб сторін договору.

Як вбачається з виписки з рахунку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по операціях з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» в період з 01.01.2013 року по 31.10.2015 року відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ в сумі 876 669 119,20 грн., проте, такі розрахунки здійснено з порушенням строків оплати, встановлених у договорі №13-190-Н від 04.01.2013 року.

Крім того, судом встановлено, що частину вартості природного газу відповідач оплатив коштами, отриманими відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року в загальній сумі 23 648 542,93 грн., що підтверджується спільними протокольними рішеннями: №1899 від 22.09.2014 року на суму 992 662,20 грн., №1900 від 22.09.2014 року на суму 12 867 525 грн., №1901 від 22.09.2014 року на суму 731 243 грн., №1902 від 22.09.2014 року на суму 5 493 393,04 грн., №2012 від 16.10.2014 року на суму 901 472 грн., №2491 від 18.12.2014 року на суму 14 617 601 грн., №2245 від 19.11.2014 року на суму 2367449 грн., №139 від 21.01.2015 року на суму 16 659 645 грн., №359 від 18.02.2015 року на суму 13 744 196 грн., №655 від 19.03.2015 року на суму 13 423 640 грн. (в тому числі 4 800 000 грн. по даних правовідносинах), №1198 від 20.05.2015 року на суму 38 000 000 грн. (в тому числі 35 900 000 грн. по даних правовідносинах), №1411 від 18.06.2015 року на суму 17 265 035 грн. та №1698 від 21.07.2015 року на суму 10 158 403,79 грн.

На виконання вказаних спільних протокольних рішень перераховано кошти згідно наступних платіжних доручень: №85 від 24.09.2014 року на суму 12 867 525 грн., №85 від 24.09.2014 року на суму 5 493 393,04 грн., №87 від 24.09.2014 року на суму 992 662,20 грн., №88 від 24.09.2014 року на суму 731 243 грн., №89 від 24.09.2014 року на суму 3 080 225,60 грн., №91 від 22.10.2014 року на суму 901 472 грн., №94 від 25.11.2014 року на суму 2 367 449 грн., №95 від 24.12.2014 року на суму 14 617 601 грн., №98 від 27.02.2015 року на суму 16 659 645 грн., №102 від 05.03.2015 року на суму 13 744 196 грн., №108 від 03.04.2015 року на суму 4 800 000 грн., №113 від 12.06.2015 року на суму 35 900 000 грн., №116 від 01.07.2015 року на суму 17 265 035 грн., №117 від 24.07.2015 року на суму 10 158 403,79 грн.

У звязку з порушенням строків оплати природного газу, встановлених у договорі №13-190-Н від 04.01.2013 року, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» про стягнення 8 308 508,28 грн., з яких: 3 414 999,78 грн. пеня, 1 120 880,01 грн. 3% річних та 3 772 628,49 грн. інфляційні втрати.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обовязок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору №13-190-Н від 04.01.2013 року передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

В даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з умов договору та норм чинного законодавства, настання обов'язку покупця оплатити товар не ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем примірника акта приймання-передачі газу, а згідно з п.3.4 Договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, проте з урахуванням змісту п.6.1 Договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу.

Колегією суддів встановлено, що відповідач повністю розрахувався за наданий позивачем природній газ. При цьому, розрахунки проведено частково своїми власними коштами (відповідача), а частково відшкодовано за рахунок коштів державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови КМУ №20 від 11.01.2005 року за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

З огляду на наведене, підписавши спільні протокольні рішення, сторони змінили порядок та строк проведення розрахунків за поставлений природний газ відповідно до договору купівлі-продажу №13-190-Н від 04.01.2013 року, однак лише в межах тих сум, що передбачені такими протокольними рішеннями.

При цьому, для застосування в даному випадку санкцій, передбачених п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №13-190-Н від 04.01.2013 року та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених у спільних протокольних рішеннях.

Слід зазначити, що відповідач здійснив розрахунки за природний газ у порядку та строки, передбачені спільними протокольними рішеннями, що виключає можливість застосування до відповідача відповідальності, передбаченої п.7.2 договору Договору та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, в межах сум, передбачених такими рішеннями.

Проте, як зазначалось вище, оплата за природний газ здійснювалась відповідачем частково і своїми власними коштами, при цьому і з порушенням строків, передбачених договором купівлі-продажу №13-190-Н від 04.01.2013 року.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

У вказаному листі розяснено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то нарахування починається з наступного місяця.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий позивачем зроблено невірно, не врахувавши наведених вище розяснень, у звязку з чим, беручи також до уваги погашення відповідачем основного боргу за природний газ частково шляхом проведення взаєморозрахунків за рахунок коштів державного бюджету, позовна вимога в частині стягнення 3% річних в розмірі 630 151,66 грн. та інфляційних втрат в розмірі 770 542,62 грн. є підставною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Поряд з тим, згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, у пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

При цьому, у п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на наведене вище, перевіривши розрахунок позивача та контррозрахунок відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок позивача здійснено невірно, оскільки безпідставно враховано до періоду заборгованості дні, коли відповідач здійснював проплати та не враховано спільне протокольне рішення №1698 від 21.07.2015 року, відтак, підставною та обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 616 168,90 грн.

Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення клопотання відповідача та зменшення на 70% розміру пені.

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає наступне:

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України передбачено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, у п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшуючи на 70% розмір пені, суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач сплатив основний борг в повному обсязі, а також причини неналежного виконання зобовязання, поведінку відповідача як винної сторони та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування і 3% річних.

Слід також врахувати, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору №13-190-Н від 04.01.2013 року газ, що продається за договором, використовується ОСОБА_3 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» виключно для подальшої реалізації населенню, що свідчить про наявність незалежних від відповідача обставин, які спричинили несвоєчасні розрахунки за спожитий природний газ.

Поряд з цим, слід також врахувати скрутне фінансове становище товариства відповідача, що підтверджується долученими до заяви про зменшення розміру пені, звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) та інформаційною довідкою від 07.02.2017 року.

Беручи до уваги обставини, які вплинули на несвоєчасне виконання відповідачем зобовязання, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, фінансовий стан останнього, а також те, що відповідач купував газ за договором №13-190-Н від 04.01.2013 року виключно для подальшої реалізації населенню, ступінь вини останнього, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, а також з метою реального виконання судового рішення, зважаючи на те, що допустимість зменшення підставно нарахованої пені не суперечить нормам матеріального і процесуального права та є правом господарського суду при прийнятті рішення, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині зменшення на 70% правомірно нарахованого розміру пені.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи скаржника та вважає, що суд першої інстанції, врахувавши конкретні обставини даної справи, на підставі ч.3 ст.551 ЦК, ч.1 ст.233 ГК та ч.3 ст.83 ГПК України, правомірно та обґрунтовано зменшив на 70% розмір належної до стягнення пені.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником протилежного не доведено.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи все наведене вище, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, а саме: стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 484 850,67 грн. пені, 630 151,66 грн. 3% річних та 770 542,62 грн. інфляційних втрат, а в задоволенні решти позовних вимог відмовив.

За таких обставин, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про часткове скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно з ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Зважаючи на наведене вище, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо розстрочення виконання рішення місцевого господарського суду, при цьому, підстави для розстрочення виконання постанови апеляційного суду відсутні, оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017 року по справі №909/80/16 без змін.

При цьому, колегія судді зазначає, що відповідач не позбавлений права в такому випадку звернутись з відповідним клопотанням про розстрочення виконання рішення у даній справі до Господарського суду Івано-Франківської області.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017 року по справі №909/80/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №909/80/16 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 26.04.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_4