ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017 Справа №917/1797/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління,

вул. Метеорологічна, 22, м. Лубни Полтавська область, 37500

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 37500

про визнання укладеним договору, -

В С Т А Н О В И В:

Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання укладеним між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг в житловому будинку №45/2 по проспекту Володимирському в м. Лубни на умовах поданого позивачем договору від 09.07.2013.

Ухвалою господарського суду від 15.11.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.11.2016.

В зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи неодноразово відкладався. Так, ухвалою суду від 21.12.2016 розгляд справи відкладено на 16.01.2017.

16.01.2017 засідання по справі №917/1797/16 не проводилось, в зв'язку з перебуванням судді Кульбако М.М. на лікарняному. Розгляд справи призначено на 30.01.2017.

Представник позивача в судовому засіданні виклав зміст позовних вимог та просив суд задовольнити їх.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, причин щодо того суду не повідомив, відзив на позов не надав. Ухвала суду про порушення провадження у справі та ухвала суду про відкладення розгляду справи повернулись до суду без вручення адресату; ухвала суду про відкладення розгляду справи від 30.11.2016 та ухвала про призначення судового засідання від 20.01.2017 отримані відповідачем, про що свідчать поштові повідомлення наявні в матеріалах справи.

Судом враховано рекомендації, викладені у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких у разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того п. 3.9.2 містить рекомендацію, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не було встановлено. За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що власником нежитлового приміщення (приміщення магазину з прибудовою), яке є складовою частиною житлового багатоквартирного будинку №45/2 по проспекту Володимирському в м. Лубни Полтавської області є фізична особа ОСОБА_2 (відповідач по справі). Цей факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №67821697 та Довідкою КП "Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" №1495-Т від 07.11.2016. Згідно довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований як Фізична особа-підприємець, вид діяльності - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Розпорядженням Лубенського міського голови "Про виконання положень Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" у м. Лубни" за №52р від 19.02.2016 вул. Радянську перейменовано на проспект Володимирський.

ЛК ЖЕУ визнано виконавцем послуг з утримання будинків і прибудинкових територій рішенням Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 23.05.2007 №134 "Про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги та впорядкування розрахунків за житлово-комунальні послуги серед споживачів міста Лубни в новій редакції". Відповідно до Інвентаризаційного опису основних засобів від 01 листопада 2015 будинок за адресою проспект Володимирський 45/2 знаходиться на балансі ЛК ЖЕУ.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 (надалі - Закон) споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та планувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як зазначає позивач, ЛК ЖЕУ неодноразово зверталося до власника майна ОСОБА_2 про укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: м. Лубни проспект Володимирський (вул. Радянська), 45/2, однак в усних бесідах відповідач укласти договір відмовляється, а на письмову пропозицію, надіслану листом із вкладенням двох примірників договору відповідно до статті 181 ГКУ, відповіді не надав, оскільки відмовився його отримувати на пошті. Даний факт підтверджується копією конверта з відміткою про повернення у зв'язку з закінченням терміну зберігання, вкладеним в нього листом з пропозицією укласти договір та двома примірниками цього договору.

Позивач вважає, що своєю відмовою ОСОБА_2 порушує права як ЛК ЖЕУ, так і всіх власників (мешканців) будинку, які добросовісно сплачують комунальні послуги, що їм надає ЛК ЖЕУ. Цими послугами безпідставно користується також і ОСОБА_2 Це зовнішнє утримання будинку, ремонти даху, профілактичні та аварійні роботи внутрішньо будинкових систем газо - електро - водопостачання та водовідведення та інше. Об'єми наданих послуг зазначені у Розрахунках витрат на утримання будинку №45/2 по проспекту Володимирському у м. Лубни.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання укладеним між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно приписів статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 12 ЦК України унормовано, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до частини 2 статті 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 Цивільного кодексу України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з приписами частини першої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, суд зазначає, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Сторони договору мають право на свій власний розсуд обирати форму договору, крім тих випадків, коли форма такого договору спеціально встановлена законом.

Примусовий порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 ГК України та статтею 649 ЦК України, згідно яких спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Виходячи зі змісту вказаних норм і принципу свободи договору, можливість розгляду судом спорів про спонукання до укладення договору обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом).

Суд зазначає, що позивач просить суд визнати укладеним між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг, яким передбачено, строк дії його закінчився 31.12.2015.

Виходячи із встановлених обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову та визнання укладеним між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг в житловому будинку №45/2 по проспекту Володимирському в м. Лубни на умовах поданого позивачем договору від 09.07.2013.

При вирішенні даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити..

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.