РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2017Справа №910/120/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Сейф"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Буд"

про: стягнення 1 764 048,96 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гладченко В.О. - представник за довіреністю; Шапченко І.С. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Сейф" до товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Буд" про стягнення 1 764 048,96 грн, з яких 1 514 398,96 грн - інфляційні втрати та 249 650,00 грн - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 року порушено провадження у справі №910/120/17.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішення суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 2 007 540,00 грн виконано в примусовому поряду 19.11.2015 року, в зв'язку з чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних нарахованих на суму заборгованості до дня погашення суми основного боргу.

Відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропущення строків позовної давності до вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, в зв'язку зі спливом строку позовної давності до вимог позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 2 007 540,00 грн.

Розгляд даної справи, призначеної на 28.02.2017 року не відбувся в зв'язку з перебуванням судді Шкурдової Л.М. на лікарняному про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.

Відповідно до п. 3.9.1-1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадках коли ухвала про призначення справи до розгляду не може бути вручена стороні у зв'язку з обмеженим строком розгляду, належним підтвердженням повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи може вважатися телефонограма суду з відміткою про її прийняття посадовою (службовою) особою сторони. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Про час та місце розгляду даної справи сторін було повідомлено належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься складена секретарем судових засідань телефонограма.

В судовому засіданні 05.04.2017 року оголошено перерву.

В судовому засіданні 13.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення позивача про час і місце проведення судового засідання, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання представника позивача, достатність матеріалів для прийняття рішення по суті, суд, розглядає справу за відсутності представника позивача за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2007 між позивачем та відповідачем укладені договори про передачу майнових прав на об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Докучаєвська, 23 за №№ 56 - 95 (далі - договори від 07.06.2007).

Згідно із п.1.1 договорів від 07.06.2007 за цим договором відповідач, за договором сторона-1, організує будівництво об'єкту будівництва та передає позивачу, за договором стороні-2, майнові права на об'єкт нерухомості, характеристику якого обумовлено у п.1.2 цього договору, а сторона-2 оплачує цей об'єкт нерухомості на умовах цього договору.

Між позивачем та відповідачем погоджено у пункті 3 додаткової угоди від 29.09.2008 до договорів від 07.06.2007 за №№ 56-69, 71-73, 77-79, 81-85, 87, 89-95 умову про обов'язок відповідача повернути позивачу суму грошових коштів, у зв'язку із зменшенням загальної площі об'єкта нерухомості; враховуючи обов'язок позивача сплатити відповідачу грошові кошти у загальній сумі 154 115,00 грн., відповідно до додаткових угод від 29.09.2008 до договорів від 07.06.2007 №№ 70, 75, 76, 88 та укладення договорів купівлі-продажу квартир і машиномісць на загальну суму 150 434 209,00 грн., а також сплату відповідачем позивачу протягом січня-лютого 2009р. грошових коштів у загальному розмірі 950 991,00 грн., не виконаним відповідачем перед позивачем залишилось зобов'язання по сплаті грошової суми у розмірі 2 007 540,00 грн.

В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по сплаті грошової суми в розмірі 2 007 540,00 грн. позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 2 335 118,88 грн., а саме 2 007 540,00 грн. основного боргу, 521960,0 грн. втрат від інфляції та 265637,00 грн. процентів річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі № 14/415 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 007 540,00 грн. основного боргу, 82 171,63 грн. 3% річних, 193 572,58 грн. інфляційних втрат, 23 063,60 грн. судових витрат, в іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 у справі № 14/415 рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 у справі № 14/415 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.10.2015 у справі № 14/415 рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015, прийняті у справі № 14/415, скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних, в розмірі 82 171 грн. та інфляційних витрат, в розмірі 193 572 грн.; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 у справі № 14/415 залишено без змін; справу № 14/415 в частині позовних вимог про стягнення 3% річних, в розмірі 82 171 грн. та інфляційних витрат, в розмірі 193 572 грн. направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, в іншому складі суду. В постанові Вищого господарського суду України від 22.10.2015 у справі № 14/415 вказано, що судами попередніх інстанцій фактично не надано належної оцінки, чи є заборгованість відповідача, яка виникла при остаточних розрахунках між сторонами у справі при виконанні договорів, грошовим зобов'язанням в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України; при новому розгляді справи суду необхідно дати належну оцінку взаємовідносинам сторін щодо можливості застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 14/415 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 14/415 скасовано, позов товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Сейф" до товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-буд" задоволено частково, стягнуто, серед іншого, з товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-буд" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Сейф" 193 572,58 грн. інфляційних втрат, 82 171,63 грн. 3% річних за період з 17.05.2010 по 26.09.2011 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що сума заборгованості в розмірі 2 007 540,00 грн. фактично перерахована ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві 19.11.2015 року в порядку примусово виконання рішення суду, що підтверджується випискою по особовим рахункам за 19.11.2015р. За таких підстав позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 514 398,96 грн інфляційних втрат та 249 650,00 грн - 3 % річних, розрахованих за період з 27.09.2011 року по 18.11.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011№ 11/109).

Рішенням суду встановлено факт невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо сплати грошових коштів в розмірі 2 007 540,00 грн .

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості в розмірі 2 007 540,00 грн. фактично перерахована ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві 19.11.2015 року в порядку примусово виконання рішення суду, що підтверджується випискою по особовим рахункам за 19.11.2015р.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум (постанова пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі N 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі N 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі N 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі N 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі N 3-142гс11.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність (Лист Верховного Суду України від 01.07.2014 року "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві").

Відповідачем через канцелярію Господарського суду міста Києва подано заяву про застосування наслідків пропущення строків позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача 1 514 398,96 грн інфляційних втрат та 249 650,00 грн - 3 % річних, розрахованих за період з 27.09.2011 року по 18.11.2015 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.ст. 260, 261 ЦК України).

Згідно з ч.2, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За приписами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що у вересні 2011 року (дата подання позову про стягнення основного боргу, інфляційних нарахувань, 3% річних) позовна давність перервалась по основній вимозі - стягнення основного боргу і її перебіг почався заново та сплив у вересні 2014 року.

Позивач з даним позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму грошового зобов'язання, звернувся 30.12.2017 року.

Враховуючи, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є додатковими, оскільки вони є похідними від основної вимоги позовна давність по основній вимозі сплила у вересні 2014 року, а позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних було подано у грудні 2017 року, з огляду на приписи ст.ст. 257, 266 ЦК України суд дійшов висновку, що вказані вимоги були заявлені з пропуском позовної давності і оскільки відповідачем було подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1 514 398,96 грн інфляційних втрат та 249 650,00 грн - 3 % річних, розрахованих за період з 27.09.2011 року по 18.11.2015 року слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 18.04.2017р.