РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017Справа №910/3303/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МСБУД"
до Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД"
простягнення 5 576,99 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаТоміна А.І. (представник за довіреністю)
від відповідачане з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МСБУД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" про стягнення 5 576,99 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, з яких 984,99 грн 3% річних та 4 592,00 грн інфляційних втрат, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/3303/17 та призначено розгляд справи на 28.03.2017.

В судовому засіданні 28.03.2017 судом оголошено перерву до 20.04.2017.

В судове засідання 20.04.2017 з'явився представник позивача.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, подавши через відділ діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на обмеженість процесуального строку вирішення спору, а також наявність в матеріалах справи відзиву на позов, що дає можливість вирішити спір по суті, суд відмовляє у задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

До того ж, відповідач як учасник процесу не обмежений кількістю представників на представництво його інтересів в суді.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив стягнути з відповідача 984,99 грн 3% річних та 4 592,00 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання, факт наявності якого встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13171/16.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13171/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.02.2017, було повністю задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МСБУД" до Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" шляхом стягнення з відповідача 56 000,00 грн основного боргу, 30 744,00 грн інфляційних втрат, 2 766,25 грн 3% річних за договором № 1014 від 30.01.2014 на виконання геодезичних розбивочних робіт.

В ході розгляду вказаної справи судом було встановлено факт порушення Публічним акціонерним товариством "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" своїх зобов'язань з оплати виконаних підрядних робіт перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МСБУД" за договором № 1014 від 30.01.2014 на виконання геодезичних розбивочних робіт, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача стягнуто 56 000,00 грн. основного боргу.

Окрім того, за порушення строків розрахунку з Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МСБУД" стягнуто 30 744,00 грн інфляційних втрат, 2 766,25 грн 3% річних.

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини наявності невиконаних грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13171/16, яке набрало законної сили у встановленому законодавством порядку, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню при розгляді цієї справи.

Як стверджує позивач, оскільки погашення стягнутої судом заборгованості відбулося в примусовому порядку 14.02.2017 в ході виконавчого провадження ВП № 53205935, то відповідач має сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 15.07.2016 (наступний день за днем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних у справі № 910/13171/16) по 14.02.2017 (дата погашення заборгованості).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України у постановах від 12.09.2011 у справі N 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі N 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі N 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі N 3-142гс11.

Як підтверджується поданими позивачем доказами, погашення стягнутої судом у справі № 910/13171/16 заборгованості відбулося у примусовому порядку в ході виконавчого провадження ВП № .02.2017, коли грошові кошти в сумі 90 888,25 грн надійшли на рахунок позивача.

Тобто, згідно з указаними вище нормами та встановленими обставинами зобов'язання відповідача за договором договором № 1014 від 30.01.2014 на виконання геодезичних розбивочних робіт припинилося його виконанням 14.02.2017.

Отже, оскільки матеріали справи свідчать про те, відповідачем погашено заборгованість перед позивачем лише 14.02.2017, позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, що не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, починаючи з 15.07.2016 (наступний день за днем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних у справі № 910/13171/16) по 13.02.2017 (день, що передує даті погашення заборгованості).

При цьому, суд зазначає, що період нарахування визначений позивачем правомірно, адже, здійснений з урахуванням періоду таких нарахувань за порушення строків розрахунку, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13171/16, та не виходить за межі моменту припинення зобов'язань боржника.

Оскільки грошове зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 56 000,00 грн. існувало у заявлений позивачем до нарахування період з 15.07.2016 по 13.02.2017, і у наведений період мало місце прострочення його виконання, тому згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 592,00 грн. інфляційних втрат та 984,99 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Поряд з викладеним суд вважає необхідним зазначити, що заперечення відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв'язку з виконанням ним судового рішення станом на час подання до суду цього позову ґрунтуються на невірному розумінні відповідачем заявлених позовних вимог, які виникли через невиконання відповідачем зобов'язань за договором № 1014 від 30.01.2014 на виконання геодезичних розбивочних робіт, а не за судовим рішенням, тобто повністю спростовуються описаними вище обставинами справи та висновками суду.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" (03115, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 121-В; ідентифікаційний код 00851519) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МСБУД" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 34-А; ідентифікаційний код 21555958) 4 952 (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто дві) грн. інфляційних втрат, 984 (дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 99 коп. 3% річних та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.04.2017

Суддя О.М. Ярмак