ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа № 911/517/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до 1. Державного підприємства «Укрриба»

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсним договору та додаткової угоди; повернення орендованого майна

за участю представників сторін:

прокуратура - Кулішенко О.Ю., службове посвідчення № 034764 видане 05.08.2015;

позивач - Колода Є.Г., предст. за дов. від 10.01.2017 № 5;

відповідач 1 - Гребенченко О.А., предст. за дов. від 13.03.2017 № 11-13/39;

відповідач 2 - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури (прокурор) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (позивач) до державного підприємства "Укрриба" (відповідач-1) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач-2) про визнання недійсним договору зберігання від 15.05.2015р. №11/15 та додаткової угоди від 19.05.2015; зобов'язання повернути майно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що спірний Договір зберігання № 11/15 від 15.05.2015, а також укладена до нього Додаткова угода 19.05.2015 є за своєю суттю удаваним правочином з метою приховання іншого правочину - договору оренди, який насправді вчинили сторони, а тому Договір підлягає визнанню недійсним з підстав ст. 203,215 ЦК України. Оскільки недійсний правочин не породжує для його сторін жодних бажаних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, прокурор просить суд зобов'язати відповідача-2, як орендаря за недійсним договором, повернути балансоутримувачу гідротехнічні споруди ставів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.02.2017 порушено провадження у справі № 911/517/17 та призначено до розгляду на 20.03.2017.

Ухвалою суду від 20.03.2017 розгляд справи було відкладено на 10.04.2017.

03.04.2017 від відповідача-1 надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до якої останній позовні вимоги не визнає та зазначає, що позовна заява не містить посилань, яким саме нормам чинного законодавства не відповідає Договір на момент його укладання та чому державне нерухоме майно підлягає поверненню з відповідального зберігання.

07.04.2017 від ДП «Укрриба» на адресу суду також надійшло клопотання про припинення провадження у справі, яке мотивовано відсутністю предмету спору, зокрема, у зв'язку з тим, що 31.03.2017 між відповідачами було підписано Угоду про припинення дії Договору зберігання державного майна № 11/15 від 15.05.2015 та Актом приймання-передачі від 31.03.2017 повернуто майно відповідачу-1, яке знаходилось на зберіганні.

Присутній в судовому засіданні позивач письмових пояснень з приводу заявленого позову не подав, однак усно в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідно до частини 2 статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті, зважаючи на строки встановлені ст. 69 ГПК України щодо розгляду спору, в судовому засіданні 10.04.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні прокурора, представників позивача та відповідача-1, суд,-

встановив:

15.05.2015р. між ДП "Укрриба" (поклажодавець) та ФОП ОСОБА_1 (зберігачем) було укладено договір зберігання державного майна № 11/15, згідно якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання за Актом приймання-передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі поклажодавця і передані йому на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України "Про передачу гідротехнічних споруд" від 06.05.2003р.№ 126/752.

Зберігач зобов'язався зберігати майно і повернути його поклажодавцеві у такому стані, в якому воно було одержане, з урахуванням змін його природних властивостей. Пунктом 2.5 договору сторони зобов'язали зберігача передавати поклажодавцеві плоди та доходи, які були ним одержані від майна з моменту їх виявлення. Пунктом 2.9 Договору зберігання зберігачу було надано право, у випадках, коли для збереження майна необхідне його використання, звертатися до поклажодавця за дозволом стосовно використання майна, переданого на зберігання. Пунктом 5.1 встановлена плата за відповідальне зберігання в розмірі 10,00 грн. на місяць, яка сплачується один раз на рік до 15 січня наступного року на підставі Акту виконаних робіт (послуг), який зберігач направляє поклажодавцю до 31 грудня звітного року. Пунктом 7.1 сторони визначили строк договору з дня підписання Акту приймання-передачі до 15.05.2025.

15.05.2015р. сторони підписали Акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які передаються на зберігання, згідно якого ДП "Укрриба" передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняв на відповідальне зберігання гідротехнічні споруди ставів балансовою вартістю 1107272,59 грн., які розташовані в Таращанському районі Київської області, с. Кирдани, с. Степок, с. Северинівка та м. Тараща.

19.05.2015р. між ДП "Укрриба" та ФОП ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору зберігання державного майна № 11/15 від 15.05.2015р., за умовами якої, у зв'язку із заявою зберігача про надання дозволу на користування майном, сторони вирішили надати право зберігачу користуватися майном, переданим останньому на зберігання відповідно до "Правил технічної експлуатації гідротехнічних споруд рибоводних господарств", затверджених наказом державного департаменту рибного господарства України від 13.01.2004р. №6 та "Виробничої програми", що розроблена зберігачем і погоджена із поклажодавцем. Сторони домовились про припинення зобов'язання зберігача, встановленого пунктом 2.5 Договору зберігання (тобто щодо обов'язку передавати поклажодавцеві плоди та доходи, отримані з майна).Зберігач зобов'язаний використовувати майно відповідно до його цільового призначення (пункт 3).

Зберігач зобов'язався: щомісячно до 5 числа наступного місяця надавати поклажодавцю звіт про вилов риби, добування живих ресурсів за встановленою формою; надавати поклажодавцю копію звіту за формою 1А-риба (річна) "Виробництво продукції аквакультури" до 20 січня календарного року, наступного за звітним; дотримуватись норм зон аквакультури (рибництва) та зональної рибопродуктивності по регіонах України; сплачувати за користування державним майном договірну ціну в сумі 3 153,98 грн. Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно з Положенням про управління майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого Наказом ФДМУ та Міністерства економіки України від 19.05.1999 № 908/68, одним із способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств є передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою КМУ від 21.09.1998 № 1482.

Майно, яке є об'єктом спірного договору, не підлягає приватизації та передачі в оренду, а отже органом приватизації було обрано спосіб управління цим майном шляхом передачі його до сфери управління Міністерства аграрної політики України (наказ від 06.05.2003 № 126/752), яке у свою чергу передало зазначене майно на баланс ДП "Укрриба".

Спір між учасниками даного судового процесу виник у зв'язку із тим, що, на думку прокурора та позивача, договір є удаваним правочином, оскільки за своєю суттю є договором оренди майна, виходячи з того, що основною ознакою спірного договору є користування майном за плату. Крім того, зазначається, що з огляду на те, що передача спірного державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, адже правомочною особою на укладення договору оренди державного майна є Фонд державного майна України, тому ДП "Укрриба" при укладенні договору перевищило свою компетенцію як балансоутримувач майна.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Державне підприємство «Укрриба» створене на підставі наказу Державного департаменту рибного господарства України від 27.12.2002 № 238 з метою нагляду та контролю за технічною експлуатацією державного майна.

ДП "Укрриба" засноване на основі державної власності, входить до сфери управління Державного агентства рибного господарства України та підзвітне йому (п. 1.1 Статуту).

Основною метою діяльності підприємства, зокрема, є здійснення організаційного комплексу заходів з нагляду за технічною експлуатацією та ефективним використання державного майна-гідротехнічними рибницькими (рибоводними) спорудами, що знаходяться на балансі підприємства; технічна експлуатація гідротехнічних споруд рибогосподарських водних об'єктів, що знаходяться на балансі підприємства на підставі вимог Водного та Земельного кодексів України в частині користування водними об'єктами та землями водного фонду; надання у зберігання гідротехнічних рибницьких (рибоводних) споруд, включаючи ставкові рибоводні споруди, ставків, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання, а також іншого майна, необхідного для рибогосподарської діяльності.

На підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики та Фонду державного майна України від 06.05.2003 №126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд" гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, які в процесі приватизації не увійшли до статутних капіталів інших осіб, передані до сфери управління Міністерства аграрної політики України.

Тобто, метою передачі на баланс ДП «Укрриба» гідротехнічних споруд (ставків та риборозплідників) з урахуванням виду діяльності відповідача-1 є нагляд за технічною експлуатацією та ефективним використання державного майна.

Згідно даних залученого до матеріалів справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 12.01.2017. № НОМЕР_1 основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є 03.22 Прісноводне рибництво (аквакультура).

Аналізуючи спірний договір з урахуванням норм чинного законодавства для встановлення правової природи та мети його вчинення судом враховано, що положенням ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання належить до двосторонніх договорів, тобто при оплатних і безоплатних відносинах зобов'язання зберігання є взаємними, де існують певні права та обов'язки обох сторін. Зберігач, зокрема зобов'язаний забезпечити зберігання майна і повернути його іншій стороні, яка у свою чергу, зобов'язана після закінчення строку, зазначеного охоронцем, взяти назад здане нею на зберігання майно і відшкодувати зберігачеві витрати, необхідні для зберігання майна, та збитки, завдані його властивостями, коли зберігач, приймаючи майно на зберігання, не знав і не повинен був знати про ці властивості.

Пунктом 1 ст. 946 ЦК України визначено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. За приписами ст. 944 ЦК України, зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Для встановлення дійсної правової природи зберігання з наданням зберігачеві права користування поклажею необхідно насамперед встановити, на що були спрямовані воля і волевиявлення сторін, а також хто з сторін надав послугу.

Так, у договорі зберігання послуга надається зберігачем, яка оплачується поклажодавцем (власником чи іншим титульним володільцем майна), а у договорі майнового найму послуга оплачується наймачем, котрий користується майном.

Додатковою угодою від 19.05.2015 сторони погодили право зберігача на користування предметом договору - державним майном, шляхом сплати щомісячно на розрахунковий рахунок поклажодавця плати з урахуванням індексу інфляції до 14 числа місяця наступного за звітним.

В даному випадку, за додатковою угодою до договору зберігання державного майна від 19.05.2015, що згідно до п. 1 Додаткової угоди та п. 10.1 Договору зберігання є невід'ємною частиною цього договору, обов'язок по оплаті покладено на зберігача, що підтверджує позицію прокурора, що спірний договір по суті є договором оренди державного майна та законодавством України передбачені певні особливості укладання та виконання договору найму (оренди).

Чинним законодавством передбачено, що у разі якщо сторони свідомо оформлюють договором зберігання передання в користування власного майна за певну плату, то можливо застосування положень про удаваний правочин.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин (п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Таким чином, проаналізувавши умови спірного договору, суд дійшов висновку, що вказана угода є удаваним правочином, оскільки за своїм правовим змістом фактично є довгостроковим договором оренди державного майна, виходячи з того, що основною ознакою спірного договору є користування майном за плату.

За таких обставин, до відносин сторін у справі суд застосовує положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди державного майна.

Згідно ст.5 вказаного Закону України "Про оренду державного та комунального майна", щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, орендодавцем є Фонд державного майна України.

Згідно пунктів 2, 13, 17 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМ України, від 04.10.1995р., № 786 (у відповідній редакції), розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, організацій - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладено представництво інтересів громадян і держави в суді у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За таких обставин, недотримання вказаних норм законодавства спричиняє збитки державі у розмірі не отриманої орендної плати, яка б у випадку виконання вимог законодавства з питань оренди та користування державним майном надходила до Державного бюджету, а відтак суд вважає, що прокурор достатньо обґрунтував у позові, в чому полягає порушення інтересів держави в даній справі та правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з договору зберігання № 11/15 від 15.05.2015 разом з Додатковою угодою від 19.05.2015, вчинені дії щодо майна, що є власністю держави та перебуває на балансі ДП "Укрриба", тобто останній не є власником переданого майна, яке на момент приватизації не увійшло до статутного фонду господарських товариств. Будь-якого погодження з боку Уповноваженого органу управління на укладання угоди щодо передачі в оренду гідротехнічних споруд зазначених в акті прийому-передачі від 15.05.2015 до договору № 11/15 від 15.05.2015 - не надавалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ГК України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавцями державного майна-майна цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

Отже, з аналізу викладеного свідчить, що ДП "Укрриба" може виступати стороною договору оренди спірного майна (за погодженням з органом управління майна) лише в якості балансоутримувача, а не орендодавцем.

При цьому, суд звертає увагу, що подана відповідачем-1 копія угоди від 31.03.2017р. про припинення дії договору зберігання державного майна №11/15 від 15.05.2015р. не береться до уваги, оскільки порядок розірвання договору регламентується главою 53 ЦК України.

Зокрема, ст. 651 та ст. 654 ЦК України визначають, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін і вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається. В свою чергу, підстави і наслідки розірвання договору та визнання його недійсним є різними і взаємовиключними, і законодавство не містить перешкод для визнання недійсним договору як такого, що суперечить чинному законодавству, і в тому випадку, коли його було розірвано.

Зважаючи на те, що передача гідротехнічних споруд в оренду відбулася на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та його дозволу і, як наслідок, спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, суд задовольняє позовні вимоги прокурора в частині визнання договору та укладеної до нього додаткової угоди недійсними.

Відповідно до частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до вищевикладеного, вимога прокурора про зобов'язання відповідача-2 повернути орендоване майно відповідачеві-1, заявлена правомірно.

Разом з тим, як встановлено судом, згідно копії Акту приймання-передачі гідротехнічних споруд (повернення державного майна із зберігання) від 31.03.2015р., ФОП ОСОБА_1 передав, а ДП "Укрриба" прийняло спірні гідротехнічні споруди - рибницькі стави, які розташовані в Таращанському районі Київської області, с. Кирдани, с. Степок, с. Северинівка та м. Тараща.

Відповідно до п.п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до вищезазначеної норми, провадження у справі №911/517/17 в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_1 повернути орендоване майно державному підприємству "Укрриба" підлягає припиненню, у зв'язку із відсутністю предмета спору (припинення існування предмета спору в процесі розгляду справи).

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, суд вважає вимоги прокурора обґрунтованими, законними, задовольняє позов частково та приймає рішення про визнання недійсним договору зберігання № 11/15 від 15.05.2015р., укладеного між державним підприємством "Укрриба" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1

В частині позову про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 повернути державному підприємству "Укрриба" орендоване майно суд припиняє провадження у справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір в частині задоволеної позовної вимоги немайнового характеру покладається на відповідачів в рівних частинах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір зберігання державного майна № 11/15 від 15.05.2015 та додаткову угоду до даного договору від 19.05.2015, укладений між державним підприємством "Укрриба" (ідентифікаційний код 25592421) та фізичною особою ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2).

3. В частині вимог про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 повернути державному підприємству "Укрриба" орендоване майно провадження у справі припинити.

4. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_2) на користь Прокуратури Київської області (, р/р 5641, МФО 820172, Державна казначейська служба України у м. Києві) - 800 (вісімсот) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з державного підприємства "Укрриба" (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 82-А, ідентифікаційний код 25592421) на користь Прокуратури Київської області (, р/р 5641, МФО 820172, Державна казначейська служба України у м. Києві) - 800 (вісімсот) грн. 00 коп. судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 24.04.2017

Суддя О.В. Щоткін