Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" квітня 2017 р. Справа № 906/40/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

прокурор: Слівінський О.О. - посв. №031537 від 23.01.2017;

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - дов. №б/н від 11.01.2017;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Городницької селищної ради Новоград-Волинського району

до Державного підприємства "Городницьке лісове господарство"

про стягнення 87517,13грн

Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кленівської сільської ради звернувся до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу в сумі 87517,13грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на спричинення працівником відповідача навколишньому природному середовищу шкоди шляхом допущення незаконних систематичних самовільних порубок 28 лісових дерев, що підтверджується, зокрема, вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2015 у кримінальній справі №285/3655/14-к.

В якості правових підстав прокурор зазначає ст.ст.17, 19, 63, 64, 86, 89, 90, 105, 107 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), ст.ст.47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст.29, 69-1 Бюджетного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 21.02.2017 залучено до участі у справі №906/40/17 правонаступника Кленівської сільської ради Новоград-Волинського району - Городницьку селищну раду Новоград-Волинського району (а.с. 68-69).

Прокурор у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях №1840вих.17 від 20.03.2017. Вважає, що строки позовної давності у даному спорі не пропущено, тому просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечив у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 15.03.2017, а також додаткових письмових поясненнях від 12.04.2017. Зокрема, наполягав на тому, що прокурором у справі пропущено строки позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. 13.04.2017 електронною поштою надіслав до суду письмове пояснення у справі №02-15/424 від 13.04.2017, в якому вказано, що строки позовної давності не пропущено, так як позивач у даному спорі дізнався про порушення свого права з часу направлення обвинувального акту до суду та подання прокурором цивільного позову в межах кримінальної справи №285/3655/14-к по обвинуваченню ОСОБА_2, тобто, починаючи з вересня 2014 року. До зазначеного часу Кленівська сільська рада (правонаступником якої є Городницька селищна рада Новоград-Волинського району) про заподіяну незаконною порубкою дерев шкоду жодним чином не була повідомлена. Крім того, позивачем викладено письмове клопотання про розгляд справи без участі його повноважного представника.

Згідно абз.1 п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи, оглянувши матеріали надісланої Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області кримінальної справи №285/3655/14-к, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.04.2015 у справі №285/3655/14-к, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08.06.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2016 (у частині визнання підсудного винним), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України (а.с. 16-26).

Згідно вироку, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді майстра лісу Липинського лісництва Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (відповідач), будучи матеріально відповідальною службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, яка зобов'язана здійснювати охорону лісу на ввіреному їй обході, з метою недопущення самовільних рубок, розкрадання лісопродукції, виявлення осіб винних у вчиненні лісопорушень, складати протоколи та постанови про лісопорушення, вчинив службову недбалість, а саме: не припиняв очевидні факти самовільних рубок, не повідомляв про такі факти керівництво ДП "Городницьке лісове господарство", не фіксував лісопорушення та створив умови для вчинення незаконних рубок, що спричинило істотну шкоду охоронюваним законом інтересам держави у сфері охорони та відтворення лісових ресурсів.

Зокрема, ОСОБА_2, перебуваючи на займаній посаді в період часу з січня 2013 року по червень 2013 року, не виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, не забезпечив систематичний нагляд і належну охорону за ввіреним йому відділом №29.1 кварталу №52 Липинського лісництва ДП "Городницьке лісове господарство", не вжив заходів щодо збереження лісових насаджень, що, в свою чергу, призвело до вчинення невстановленими слідством особами на вказаній ділянці лісу незаконних систематичних самовільних порубок дерев породи сосна в загальній кількості 28 дерев у період з січня по червень 2013 року, які останній, маючи реальну можливість, не виявив та не зафіксував.

Таким чином, зазначеним вище вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.04.2015 у справі №285/3655/14-к встановлено відповідні факти, зокрема, факт службової недбалості майстра лісу ОСОБА_2, який є працівником відповідача, що стало причиною завдання шкоди навколишньому природному середовищу в розмірі 87517,13грн.

Враховуючи викладене, Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кленівської сільської ради, правонаступником якої є Городницька селищна рада Новоград-Волинського району, звернувся до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу в сумі 87517,13грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у цивільній справі №6-55цс15).

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За змістом ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст.16 Основного Закону України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Водночас, кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (ст.66 Конституції України).

Згідно ст.1 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Частиною 2 статті 19 ЛК України передбачено, що постійні лісокористувачі зобов'язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об'єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; забезпечувати безперешкодний доступ до об'єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.

Відповідно до ст.63 ЛК України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, н е з а к о н н и х р у б о к т а і н ш и х п о ш к о д ж е н ь (п.5 ч.1 ст.64 ЛК України).

За змістом ст.86 ЛК України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов'язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів.

Згідно ст.89 ЛК України охорону і захист лісів на території України здійснюють, зокрема, державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління.

Варто зазначити, що до таких підприємств належить і Державне підприємство "Городницьке лісове господарство", що є підконтрольним Житомирському обласному управлінню лісового господарства.

Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (ст.90 ЛК України).

Відповідно до ст.17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач є постійним лісокористувачем, на якого чинним природоохоронним законодавством покладено обовязок забезпечити охорону лісів на підвідомчій лісовому господарству території.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно ч.1 ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до п.1.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 року №02-5/744 у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 1166, 1172 ЦК України). Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства, необхідно виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Крім того, варто зауважити, що згідно статті 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Так, факт порушення вимог природоохоронного законодавства працівником Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" ОСОБА_2 підтверджується вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2015 у кримінальній справі №285/3655/14-к, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08.06.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (у частині визнання ОСОБА_2 винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.367 КК України) (а.с.16-26), про що суд зазначав вище.

При цьому, згідно ч.4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Дійсно, як судом зазначалося вище, судом у кримінальній справі №285/3655/14-к встановлено факт службової недбалості майстра лісу ОСОБА_2, який є працівником відповідача, що стало причиною завдання шкоди навколишньому природному середовищу в розмірі 87517,13грн.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства повинні нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто, проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Згідно п.б) ч.2 ст.47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Водночас, до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків (п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України).

Таким чином, шкода, завдана внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів на території Городницької селищної ради Новоград-Волинського району, відповідно до ст.47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст.29, 69-1 Бюджетного кодексу України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Городницької селищної ради Новоград-Волинського району, на території якої вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу між бюджетами відповідних рівнів.

Згідно розрахунку збитків, заподіяних незаконною порубкою лісових дерев у кількості 28 штук, здійсненого відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 "Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", сума матеріальної шкоди, спричиненої державі, становить 87517,13грн (а.с. 27).

Стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності у даній справі, мотивованого тим, що спірні правовідносини почалися щонайменше у червні-серпні 2013 року (20.06.2013 складено акт про виявлення відповідного порушення природоохоронного законодавства; 02.08.2013 внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0001194), у зв'язку з чим загальна позовна давність прокурором та позивачем пропущена, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність (за визначенням статті 256 ЦК України) - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій ст.1 ЦК України, та у господарських відносинах (ст.3 ГК України) (п.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися с а м е п о з и в а ч, а не прокурор.

Як вбачається з матеріалів даної справи, матеріалів надісланої Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області кримінальної справи №285/3655/14-к, а також що не заперечується позивачем, останній про факт завдання шкоди працівником відповідача навколишньому природному середовищу шкоди шляхом допущення незаконних систематичних самовільних порубок 28 лісових дерев на суму 87517,13грн, дізнався з часу направлення обвинувального акту до суду та подання прокурором цивільного позову в межах кримінальної справи №285/3655/14-к по обвинуваченню ОСОБА_2, тобто, починаючи з вересня 2014 року (а.с. 59-62). До зазначеного часу Кленівська сільська рада (правонаступником якої є Городницька селищна рада Новоград-Волинського району) про заподіяну незаконною порубкою дерев шкоду жодним чином не була повідомлена.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що строк позовної давності у спірних правовідносинах не пропущено, тому суд відмовляє відповідачу в клопотанні про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача від 21.02.2017 про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов'язаної з нею справи №285/926/16-ц за позовом прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах Кленівської сільської ради Новоград-Волинського району, Житомирської обласної ради, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирської області, третя особа - ДП "Городницьке лісове господарство" до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом пп.3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Разом з тим, у матеріалах справи знаходиться копія ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.03.2017 у справі №285/926/16-ц за позовом прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах Кленівської сільської ради Новоград-Волинського району, Житомирської обласної ради, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирської області, третя особа - ДП "Городницьке лісове господарство" до ОСОБА_2 про стягнення шкоди про залишення позовної заяви прокурора без розгляду (а.с. 75-76).

Таким чином, клопотання відповідача від 21.02.2017 про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов'язаної з нею справи №285/926/16-ц не підлягає задоволенню за безпідставністю.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов не спростував, доказів відшкодування завданої навколишньому природному середовищу шкоди не надав.

При цьому, прокурор і позивач довели суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо відшкодування відповідачем завданих державі збитків належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги про відшкодування завданих державі збитків у розмірі 87517,13грн обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, судовий збір за розгляд даної справи відповідно до ст.49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (11714, Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт Городниця, вул. Паркова, буд.5; ідентифікаційний код 13552379) на користь Городницької селищної ради Новоград-Волинського району (11714, Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт Городниця, вул. Заводська, буд.8; ідентифікаційний код 04348786):

- 87517,13грн - шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

3. Стягнути з Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (11714, Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт Городниця, вул. Паркова, буд.5; ідентифікаційний код 13552379) на користь прокуратури Житомирської області (на р/р №1049, МФО 820172, ДКСУ м. Київ, ):

- 1378,00грн - судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.04.17

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - Городницькій селищній раді Новоград-Волинського району ( 11714, Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт Городниця, вул. Заводська, 8) (рек. з повід.)