РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017Справа №910/22730/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРМУС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

2)Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЛІС"

про стягнення 54 756,69 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (особисто);

від відповідача: Здебський Ю.В. - довіреністю від 18.08.2016 року;

від третьої особи - 1: ОСОБА_1 - за довіреністю від 26.08.2016 року;

від третьої особи - 2: Бауліна В.О. - за довіреністю від 19.12.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" про стягнення 54 756,69 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати суборендної плати за користування об'єктом суборенди згідно умов Договору №01/09/2015 суборенди нежитлового приміщення від 01.09.2015 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 41 306,80 грн. - суми заборгованості, 1 613,80 грн. - пені, 156,17 грн. - штрафних санкцій, 11 200,00 грн. - заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання нежитлового приміщення, 437,35 грн. - пені, 42,35 грн. - штрафних санкцій, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 року порушено провадження у справі та залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРМУС" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача; розгляд справи призначено на 24.01.2017 року.

23.01.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПОЛІС" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено розгляд на 08.02.2017 року.

В судовому засіданні 08.02.2017 року оголошено перерву до 21.02.2017 року.

21.02.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 21.02.2017 року оголошено перерву до 14.03.2017 року.

14.03.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник третьої особи-2 подав відзив на позовну заяву

В судовому засіданні 14.03.2017 року оголошено перерву до 21.03.2017 року.

В судовому засіданні 21.03.2017 року представники позивача та третьої особи-1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представники відповідача та третьої особи-2 позовні вимоги не визнали та просили суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 21.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи-1 та третьої особи-2 , Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕРМУС" (далі по тексту - орендодавець, ТОВ "ПЕРМУС", третя особа-1), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - позивача, ФОП ОСОБА_1, орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" (далі по тексту - відповідач, суборендар, ТОВ "ДЦ Україна") укладено Договір №01/09/2015 суборенди нежитлового приміщення (далі по тексту - Договір суборенди), за умовами якого (п. 1.1.) орендар зобов'язується передати у тимчасове платне користування, а суборендар прийняти та використовувати нежитлове приміщення, на умовах, зазначених в даному договорі.

Згідно з п. 1.2. Договору суборенди (в редакції додаткової угоди до Договору суборенди від 24.09.2015 року) приміщення, що передасться в суборенду (далі - Об'єкт суборенди) розташовано за адресою - АДРЕСА_1, приміщення 1. належить Орендодавцеві на праві власності на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №44427169 від 24.09.2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 9, та знаходиться в орендному користуванні Орендаря на підставі Договору №01/09/15 Г/В оренди нежитлового приміщення від « 01» вересня 2015р.

Загальна площа Об'єкту суборенди становить 140 м. кв. (п. 1.3. Договору суборенди).

Відповідно до п. 3.1. Договору суборенди (в редакції додаткової угоди до Договору суборенди від 23.11.2015 року) за користування Об'єктом суборенди з 01 вересня 2015 року до 31 грудня 2015 року, Суборендар на підставі рахунку Орендаря сплачує орендну плату у розмірі: 18 775,90 (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят п'ять грн. 90 коп.) грн., без ПДВ, за один місяць користування Об'єктом суборенди.

Починаючи з 01 січня 2016 року за користування Об'єктом суборенди Суборендар на підставі рахунку орендаря сплачує орендну плату у розмірі: 20 653,40 грн., без ПДВ, за один місяць користування Об'єктом суборенди.

За будь-який неповний місяць суборенди орендна плата підлягає пропорційному зменшенню.

Суборендар не сплачує будь-яких інших платежів, не передбачених даним Договором. До орендної плати входить плата, за користування земельною ділянкою.

У випадку збільшення розміру плати за користування земельною ділянкою, Орендар збільшує розмір суборендної плати пропорційно сумі, на яку збільшено розмір плати за користування земельною ділянкою по відношенню до площі, яку займає Суборендар. Факт зміни розміру плати за користування земельною ділянкою підтверджується документально рішенням органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.3.6 Договору суборенди відшкодування експлуатаційних послуг та витрат по утриманню будівлі, де знаходиться Об'єкт суборенди (прибирання приміщень загального користування та прилеглих до будівлі територій, загальна охорона будівлі, обслуговування систем кондиціювання, вентиляції, протипожежної сигналізації та пожежогасіння, санітарна обробка Приміщень, ввіз сміття, озеленення, прибирання та вивіз снігу, інші послуги) становить 40,00 грн. за м. кв.. без ПДВ. Всього 5 600,00 грн., без ПДВ щомісяця.

Відповідно до п. 3.2 Договору суборенди Суборендар, за умови виконання Орендарем умов п. 2.1.4. Договору, сплачує суборендну плату в строк до 5 (п'ятого) числа, поточного (оплачуваного) місяця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендаря.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по суборендній платі в розмірі 123 920,40 грн. (за період з червня 2016р. по листопад 2016р.), та заборгованість по експлуатаційним послугам в розмірі 33 600,00 грн. (за період з червня 2016р. по листопад 2016р.).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

01.06.2016 року ТОВ «ДЦ Україна» отримало лист (вих. 1.248 від 31.05.2016 року) від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЛІС» (далі по тексту - ТОВ «ФК ПОЛІС», третя особа-2) з повідомленням, що з 25.03.2016 року саме ТОВ «ФК ПОЛІС» є власником Об'єкту суборенди. Ця інформація підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

07.06.2016 року, ТОВ «ДЦ Україна» отримало від ТОВ «ФК ПОЛІС» листа (вих. 1.248 від 07.06.2016 року), у якому зазначалось наступне:

- Об'єкт суборенди, на підставі відповідної цивільно-правової угоди, перебувало в іпотеці у ПАТ «ВТБ БАНК» з 04.07.2008 року та аж до моменту здійснення звернення стягнення на Об'єкт суборенди;

- Договір іпотеки передбачав можливість передання предмету іпотеки (Об'єкту суборенди) в оренду, користування виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя, що корелює з відповідними положеннями ч. 3. ст. 9 Закону України «Про іпотеку».

В момент укладення Договору, ані Позивачем, ані Третьою особою-1 не було повідомлено Відповідача про перебування Об'єкту суборенди в іпотеці, чим порушено п.2.2.3. Договору суборенди, відповідно до якого «Орендодавець гарантує Суборендарю відсутність інших вимог, претензій третіх осіб, у тому числі, відносно суборендованого майна, у тому числі відсутність того, шо приміщення, яке є Об'єкт суборенди нікому не продане, в інший спосіб не відчужене, не перебуває під заставою чи арештом».

Суд звертає увагу, що в момент укладення Договору, ані Позивачем, ані Третьою особою не було надано згоди іпотекодержателя - ПАТ «ВТБ БАНК» на укладення Договору, що є порушенням ч. 3. ст. 9 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя:

- зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки;

- передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку;

- відчужувати предмет іпотеки;

- передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України, встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку що Договір суборенди є нікчемним правочином (недійсним на підставі закону), що не вимагає його визнання судомнедійсним.

Відповідно до ч. 1. ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до статті 236 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, Договір суборенди не створює жодних прав та обов'язків для сторін цього договору, зокрема, зі сплати суборендної плати та відшкодування вартості експлуатаційних послуг.

ТОВ «ДЦ Україна» здійснено дії, для продовження користування Об'єктом суборенди на законних підставах.

09.06.2016 року Відповідачем направлено Позивачу та Третій особі-1 Листа за №2704 від 09.06.2016 року із повідомленням про те, що Договір суборенди є нікчемним.

15.06.2016 року між відповідачем та ТОВ «ФК ПОЛІС» (є власником Об'єкту суборенди на момент розгляду справи) укладено договір оренди нежитлового приміщення за №1/2016, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., за реєстрованим №1219, у відповідності до якого з 15 червня 2016 р. ТОВ «ДЦ Україна» прийняло у тимчасове оплатне користування Об'єкт суборенди на умовах оренди.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд зазначає, що правові підстави сплати відповідачем позивачу орендної плати та здійснення відшкодування експлуатаційних послуг та витрат по утриманню Будівлі (починаючи з 15 червня 2016 року) відсутні, а отже позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню.

Суд також звертає увагу, що після укладення 15.06.2016 року договору оренди нежитлового приміщення з ТОВ «ФК ПОЛІС», Відповідач продовжував здійснювати Позивачу компенсацію спожитих у нежитловому приміщенні комунальних послуг, а саме електропостачання та послуг телефонного зв'язку, для забезпечення можливості здійснення господарської діяльності у нежитловому приміщенні, адже у відповідності до листа № 1.725/1 від 16.12.2016р. ТОВ «ФК ПОЛІС» (копія міститься в матеріалах справи), з метою забезпечення орендарям нерухомого майна безперебійного користування комунальними та експлуатаційними послугами, ТОВ «ФК ПОЛІС» було укладено відповідні договори з Миргородським комунальним житлово-експлуатаційним управлінням, ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» та ОКВПВКГ «Миргород водоканал».

При цьому, договір про постачання електричної енергії між ТОВ «ФК ПОЛІС» та Миргородською філією ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» не укладений з огляду на відмову колишнього власника нерухомого майна на розірвання договору про постачання електричної енергії.

Додатково у Листі ТОВ «ФК ПОЛІС» повідомляється, що попередній власник нерухомого майна відмовляється від розірвання договору про постачання електричної енергії з Миргородською філією ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», а враховуючи порядок укладення договорів визначений Правилами користування електроенергією (п. 6.18 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442), укладення договору між ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» та Миргородською філією ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до розірвання договору з попереднім споживачем не дозволяється.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 21.04.2017 року.