ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 квітня 2017 р. Справа № 902/172/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ", м. Київ

до: Малого приватного підприємства "ФІРМА ГАРАНТ", смт Теплик, Вінницька область

про стягнення 1 00 0167,85 грн

За участю секретаря судового засідання Німенко О.І.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2016/55 від 10.05.2016 р., паспорт серії № 000253438 виданий 23.12.2016 р., орган що видав № 6110.

відповідача: ОСОБА_2, керівник, рішення № 2 від 03.11.1997 р.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ" заявлено позов до Малого приватного підприємства "ФІРМА ГАРАНТ" про стягнення 1 000 167 грн 85 коп. за договором поставки № CVS 54577 від 18.10.2013 р., з яких 802 063 грн 68 коп. основного боргу, 114 933 грн 49 коп. штрафу, 28 401 грн 73 коп. 3% річних від простроченої суми, 54 768 грн 95 коп. пені.

Ухвалою суду від 17.02.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/172/17 та призначено до розгляду на 29.03.2017 р.

29.03.2017 р. представником позивача до суду подано письмові пояснення вих. № 4400 від 24.03.2017 р., вих. № 4401 від 24.03.2017 р. та вих. № 4402 від 24.03.2017 р. на виконання вимог ухвали суду та в обґрунтування розміру заявлених позовних вимог.

Відповідно до ухвали суду від 29.03.2017 р. відкладено слухання справи до 10.04.2017 р., у звязку з неявкою відповідача та з метою витребування додаткових доказів по справі.

10.04.2017 р. відповідачем до суду подано відзив на позов по справі від 08.04.2017 р., в якому останній позов не визнає та просить в його задоволенні відмовити.

Крім того відповідач у відзиві просить суд визнати договір поставки CVS 54577 від 18.10.2013 р. недійсним в частинні коригування ціни товару, а саме пункт 3.4.3.4 Договору та у доданій до відзиву заяві від 08.04.2017 р. просить застосувати до вимог позивача про стягнення пені та штрафу строк позовної давності.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, письмових пояснень вих. № 4400 від 24.03.2017 р., вих. № 4401 від 24.03.2017 р. та вих. № 4402 від 24.03.2017 р. позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки № CVS 54577 від 18.10.2013 р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, зокрема, відповідачем сплачено лише вартість товару, без коригування ціни, як це передбачено Договором.

З огляду на вказане, ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" скориговано вартість товару станом на 09.02.2017 р. (дату складання позовної заяви) та заявлено до стягнення з відповідача заборгованість в сумі 1 000 167 грн 85 коп., з яких 802 063 грн 68 коп. основного боргу, 114 933 грн 49 коп. штрафу, 28 401 грн 73 коп. 3% річних від простроченої суми, 54 768 грн 95 коп. пені.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву від 08.04.2017 р. та заяві про застосування строків позовної давності від 08.04.2017 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ" не визнає в повному обсязі та просить в його задоволенні відмовити посилаючись на такі обставини:

- у специфікаціях, які визначали умови поставки, кількість та ціну товару, сума, що підлягає оплаті, визначена лише в гривнях, без привязки до еквіваленту валюти;

- договір поставки в частині коригування ціни не відповідає вимогам законодавства, в т.ч. п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1998 від 18.12.1998 р. "Про удосконалення порядку формування цін" згідно якого формування, встановлення та застосування субєктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у Національній грошовій одиниці та під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни. Зазначене в свою чергу є підставою для визнання;

- договір поставки CVS 54577 від 18.10.2013 р. недійсним в частині коригування ціни товару, а саме пункт 3.4.3.4 Договору;

- відповідачем не пропущено термінів оплати товару, визначених Специфікаціях. Інших термінів оплати сторони не встановлювали. Необґрунтованим є також нарахування 3 % річних із зазначених підстав;

- підтвердженням оплати товару у строк вказаний у специфікаціях є платіжні доручення № 368 від 19.04.2014 р. та № 487 від 13.10.2014 р.;

- позивачем не надано відповідачу належних доказів надсилання рахунків-фактур № 54577/1272 від 19.08.2014 р., № 54577/1273 від 19.08.2014 р. та № 54577/1358 від 20.08.2014 р.;

- позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення неустойки, в т.ч. 54 768 грн 95 коп. пені та 114 933 грн 49 коп. штрафу.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 18.10.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ" (Постачальник, Позивач) та Малим приватним підприємством "ФІРМА ГАРАНТ" (Покупець, Відповідач) укладено договір поставки № CVS 54577 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива згідно Специфікацій до Договору (а.с. 13-19, т. 1).

Відповідно до п. 2.1 Договору, загальна кількість товару визначається в специфікаціях, які с невід'ємною частиною Договору. У випадку неможливості поставки товару в асортименті, передбаченому відповідною специфікацією, постачальник має право запропонувати покупцеві замінити вид товару, поставка якого неможлива, на аналогічний. У разі відмови покупця від заміни виду товару, поставка якого неможлива, вважається, що зобов'язання сторін щодо поставки такого товару припинені за взаємною згодою сторін.

Згідно із п. 3.1. Договору, ціна товару зазначається у специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Ціна товару підлягає коригуванню у відповідності з п. 3.4. Договору.

За змістом п. 3.3. Договору, ціна Договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого постачальником покупцеві в рамках цього договору, що зазначається у видаткових накладних на товар.

Пунктом 3.4 Договору, сторони обумовили, що порядок розрахунків за окремий товар, а також необхідність забезпечення виконання зобов'язання покупця визначається у відповідній Специфікації. Сторони можуть обрати наступний порядок розрахунків за товар.

Відповідно до пп. 3.4.2.2 Договору, базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в Специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації. Під курсом банку розуміється середній курс ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_3" долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі-продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідкою банку з печаткою банку і підписом уповноваженої особи банку, яка видається щоденно постачальнику. Якщо на дату, пов'язану з виконанням цього договору, на яку вимагається курс банку (дата укладення цього договору, дата підписання специфікації, дата виставлення рахунку - фактури для попередньої оплати, виплата штрафних санкцій, відшкодування шкоди тощо), такий курс відсутній, сторони домовились застосовувати курс банку на попередню дату, яка найбільш наближена до дати, на яку вимагається курс банку.

Згідно із п.п.3.4.3.3 Договору, базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору. Вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку - фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації.

Відповідно до п.п. 3.4.3.4. Договору коригування ціни товару здійснюється за наступними формулами:

Ціна товару на момент попередньої оплати = базова ціна товару х (К1 х % попередньої оплати + К3 х % попередньої оплати ...+ Кn х % остаточної оплати) / К2, де: базова ціна товару = ціна товару, вказана в специфікації; % попередньої оплати = % попередньої оплати від загальної вартості товару, сплаченої Покупцем; % остаточної оплати = % від загальної вартості товару, що залишається несплаченим; К1, КЗ - Кn = курс банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури на здійснення попередньої оплати; К2 = курс банку долару США на дату підписання специфікації (п.п. 3.4.3.4.1. Договору).

У випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування Остаточної ціни здійснюється за наступною формулою: ціна товару на момент попередньої оплати = Базова ціна товару х (К1 х % попередньої оплати + К3 х % попередньої оплати ...+ Кn х % остаточної оплати) /К2, де: базова ціна товару - ціна товару, вказана в специфікації; % попередньої оплати - % попередньої оплати від базової ціни, сплаченої покупцем; % остаточної оплати - % від базової ціни товару, що залишається несплаченим; К1 - курс банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури на здійснення попередньої оплати; К3 - Кn = курс банку долару США на дату фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника; К2 = курс банку долару США на дату підписання специфікації.

Крім того, Постачальник має право поставити товар на оплачену суму за базовими цінами, що діють на момент поставки, при цьому така зміна ціни вважається попередньо узгодженою сторонами та не вважається зміною постачальником умов Договору в односторонньому порядку. До моменту отримання на свій банківський рахунок попередньої оплати за товар Постачальник має право притримати поставку товару (п.п. 3.4.3.4.2. Договору).

Остаточна ціна товару = К1*((базова ціна товару / К2 - ОЧ1 / КЗ / К-ть -ОЧ2 / К4/ К-ть...- ОЧn / Кn / К-ть) - ОЧ1 / КЗ/ К-ть * Зм * М - ОЧ2 / К4 / К-ть * Зм * М...- ОЧn/ Кn / К-ть * Зм * М) + ОЧ1 / Кть + ОЧ2 / К-ть +...ОЧn / К-ть, де: базова ціна товару = ціна товару, вказана в специфікації; К1 = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури для здійснення остаточного розрахунку; К2 = курс Банку долару США на дату підписання специфікації; К3, К4.. .Кn = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури для здійснення часткової оплати; Зм - коефіцієнт для розрахунку розміру знижки за кожний повний місяць дострокової оплати, як зазначено у відповідній специфікації; М- кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у відповідній специфікації; ОЧ1, ОЧ2..ОЧn = часткова оплата суми специфікації; К-ть = Кількість товару, вказана в специфікації (п.п. 3.4.3.4.3. Договору).

У випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни здійснюється за наступною формулою: остаточна ціна товару = К1 * ((базова ціна товару / К2 - ОЧ1 / КЗ / К-ть - ОЧ2 / К4 / К-ть... Очn / Кn / К-ть) - ОЧ1 / К3 / К-ть * Зм * М - ОЧ2 / К4 / К-ть * Зм * М...- ОЧn / Кn / К-ть * Зм * М) + ОЧ1 / К ть + ОЧ2 / К-ть +...ОЧn / К-ть, де базова ціна товару = ціна товару, вказана в. специфікації; К1 = курс Банку долару США на дату виставлення рахунку - фактури-для здійснення остаточного розрахунку; К2 = курс Банку долару США на дату підписання специфікації; К3, К4.. .Кn = курс Банку долару США на дату фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника; Зм - коефіцієнт для розрахунку розміру знижки за кожний повний місяць дострокової оплати, як зазначено у відповідній специфікації; М - кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у відповідній специфікації; ОЧ1, ОЧ2..ОЧn = часткова оплата суми специфікації; К-ть = Кількість товару, вказана в специфікації (п.п. 3.4.3.4.4. Договору).

Відповідно до п. 3.5. Договору сторони домовилися вважати процедуру коригування ціни товару в порядку, вказаному в пункті 3.4 цього Договору чинною протягом всього строку дії цього Договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов договору.

Згідно із п.п. 3.6., 3.7. Договору при коригуванні ціни і загальної вартості товару за цим договором постачальник надає покупцеві розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної на відповідну суму (якщо такий документ вимагається чинним законодавством). При оплаті товару частинами коригування до видаткової накладної надається постачальником після остаточної та повної сплати покупцем за товар. Оплата товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, з урахуванням положень цього Договору.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору поставка товару здійснюється в строк, вказаний в специфікації, однак не раніше зарахування на банківський рахунок постачальника попередньої оплати в повному обсязі, якщо здійснення попередньої оплати передбачено у відповідній специфікації. Якщо умовами специфікації зазначено обов'язковість видачі на користь постачальника банківської гарантії оплати товару, на додаток до інших умов договору, здійснюється лише після отримання постачальником банківської гарантії від банку- гаранта покупця згідно пункту 4.10 цього договору. Умови та місце поставки товару вказуються у відповідній специфікації на товар. Передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятий покупцем за кількістю, асортиментом та якістю в момент поставки згідно пункту 4.5. договору. З цього часу право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та/чи пошкодження товару переходить до покупця (п. 4.4. Договору).

Підпунктами 4.5.1., 4.5.4. Договору сторонами обумовлено, що моментом поставки вважається: на умовах поставки EXW (в редакції Інкотермс-2010) - підписання представником покупця видаткової накладної на товар; на умовах поставки DAP (в редакції Інкотермс 2010) підписання представником покупця товарно-транспортної накладної/залізничної накладної в місці поставки.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 7.1. Договору).

18.10.2013 р. сторонами підписано Специфікацію № 1/54577, 54578 до Договору поставки № CVS 54577 від 18.10.2013 р., в якій, серед іншого, погоджено товар (селітра аміачну № = 34,4 %, Карбамід), упаковку товару (в Біг-бегах), виробника (Україна), кількість товару (130 т селітри аміачної № = 34,4 % та 45,6 т карбаміду), базову ціну однієї одиниці товару (2608,35 грн без ПДВ за селітру аміачну № 34,4 % та 3291,7 грн без ПДВ за карбамід) та загальну вартість товару (489187 грн 02 коп. без ПДВ, 97837 грн 40 коп ПДВ та 587 024 грн 42 коп. з ПДВ), середній курс ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_3" долара США до гривні 08 грн 19 коп. (а.с. 20, т. 1).

Відповідно до умов вищевказаної Специфікації, базис поставки EXW в редакції Інкотермс 2010 (Самовивіз Покупцем зі складу Постачальника за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Джулинка, вул. Промислова, 9), вантажоодержувач МПП "Фірма Гарант", строк поставки товару до 30.10.2013 р.; термін сплати повної вартості товару - до 20.08.2014 р., умови оплати згідно п. 3.4.3 Договору. За умовами застосування п. 3.4.3 Договору: а) попередня оплата 0% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації; б) оплата поставки 100% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації. Коригування ціни здійснюється відповідно до положень Договору.

На виконання умов Договору та Специфікацій до нього, Позивачем передано, а Відповідачем прийнято товар (селітру аміачну № = 34,4 % та карбамід) на загальну суму 587 024 грн 42 коп. з ПДВ, що підтверджується наявними в справі актами приймання-передачі мінеральних добрив (а.с. 21-34, т.1).

19.08.2014 р. позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактури № 54577/1272 та № 54577/1273 на оплату поставлених йому 130 т селітри аміачної та 45,6 т карбаміду виходячи із вартості іноземної валюти на вказану дату - 13,261 грн за 1 долар США (а.с. 29-30, т. 1).

У вказаних рахунках позивачем скориговано вартість товару та запропоновано відповідачу сплатити 651 839 грн 09 коп. разом з ПДВ за поставлену селітру та 288 546 грн 80 коп. за поставлений карбамід.

В той же час відповідач за поставлений товар розрахувався лише в сумі 587 024 грн 42 коп., яку ним сплачено відповідачу 20.08.2014 р., на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка ПАТ "Креді ОСОБА_3" вих. № 14 116/ОМ/276 від 24.03.2017 р.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, 06.02.2014 р. сторонами підписано Специфікацію № 2/60586 до Договору поставки № CVS 54577 від 18.10.2013 р., в якій, серед іншого, погоджено товар (гібридне насіння соняшнику НК АРМОН), упаковку товару (150000 насінин), виробника (Sygenta), кількість товару (44 посівної одиниці), базову ціну однієї одиниці товару (1616,01 грн без ПДВ) та загальну вартість товару (71 104,44 грн з ПДВ), середній курс ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_3" долара США до гривні 09 грн 13 коп. (а.с. 31, т. 1).

Відповідно до умов вищевказаної Специфікації, базис поставки DAP в редакції Інкотермс 2010 (Доставка за рахунок Постачальника до складу Покупця за адресою: Вінницька область, Теплицький район, смт. Теплик, вул. Коцюбинського, 32), вантажоодержувач МПП "Фірма Гарант", строк поставки товару до 20.04.2014 р.; термін сплати повної вартості товару - до 10.10.2014 р., умови оплати згідно п. 3.4.3 Договору. За умовами застосування п. 3.4.3 Договору: а) попередня оплата 0% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації; б) оплата поставки 100% від загальної вартості товару, вказаної в цій специфікації. Коригування ціни здійснюється відповідно до положень Договору. У випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент повної оплати за товар згідно виставленого рахунку.

На виконання умов Договору та Специфікацій до нього, Позивачем передано, а Відповідачем прийнято товар (гібридне насіння соняшнику НК АРМОН) на загальну суму 71 104 грн 44 коп. з ПДВ, що підтверджується наявним в справі актом приймання-передачі насіння (а.с. 32, т.1).

20.08.2014 р. позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактури № 54577/1358 на оплату поставлених йому 44,000 посівних одиниці насіння (а.с. 33, т. 1).

У вказаному рахунку позивачем скориговано вартість товару та запропоновано відповідачу сплатити 101 840 грн 56 коп. за поставлене насіння.

Поряд з цим відповідач за поставлене йому насіння розрахувався лише в сумі 71 104 грн 44 коп., яку ним сплачено відповідачу 13.10.2014 р., на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка ПАТ "Креді ОСОБА_3" вих. № 14 116/ОМ/276 від 24.03.2017 р.

При цьому позивачем при зазначенні суми скоригованої вартості насіння у доданому до позовної заяви розрахунку вказано його вартість в розмірі 100 854 грн 60 коп. та суму заборгованості, яка залишилася несплаченою відповідачем у даний період- 29 750 грн 16 коп. виходячи із коригування вартості насіння станом на 10.10.2014 р., а не на 20.08.2014 р., згідно долученої до справи рахунку-фактури.

Враховуючи те, що визначення ціни позову є правом та прерогативою позивача, суд при розгляді справи виходить із зазначеної позивачем суми скоригованої вартості товару та суми заборгованості станом на 10.10.2014 р. виходячи із вартості іноземної валюти на 14.10.2014 р. - 12,950 грн за 1 долар США , визначення якої саме на погоджену дату оплати відповідає умовам укладеного договору.

У звязку з тим, що відповідачем не сплачено в повному обсязі вказану вище суму скоригованої вартості товару (651 839 грн 09 коп. за поставлену селітру, 288 546 грн 80 коп. за поставлений карбамід та 101 840 грн 56 коп. за поставлене насіння), позивачем скориговано ціну товару станом на 09.02.2017 р. виходячи із вартості іноземної валюти на вказану дату - 27,00 грн за 1 долар США - та направлено відповідачу рахунки-фактури № 54577/62, № 54577/64, № 54577/65 від 09.02.2017 на загальну суму 802 063 грн 68 коп., з яких 512 964 грн 40 коп. за поставлену селітру, 227 072 грн 04 коп. за поставлений карбамід та 62 027 грн 24 коп. за поставлене насіння (а.с. 36-39, т. 1).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та щодо оцінки наявних у справі доказів, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Як зазначено в ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою господарські зобовязання, які виникли між сторонами, є зобовязаннями, котрі регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає правомірними доводи позивача про наявність у нього права на коригування ціни поставленого товару.

Наявність зазначеного права позивача узгоджуються із п. 3.5. Договору відповідно до якої коригування ціни не є односторонньою зміною умов Договору та зі ст.ст. 6, 626 ЦК України, ст. 179 ГК України, якими визначено що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В той же час, здійснене позивачем коригування ціни договору станом на момент звернення до суду із заявленим позовом є необґрунтованим, оскільки умовами Договору не передбачено здійснення коригувань ціни товару станом на момент звернення з позовом до суду (аналогічні правові позиції викладені у постановах Вищого господарського суду України від 01.03.2017 р. у справі № 912/2173/16, від 22.11.2016 р. № 913/641/16).

Крім того, у формулах, за допомогою яких розраховується скоригована ціна, відсутній такий показник, як курс банку долара США на дату звернення з позовною заявою чи на дату складання позову.

Таким чином обґрунтованим є коригування вартості товару станом на 19.08.2014 р. (селітри аміачної та карбаміду) та 10.10.2014 р. (насіння соняшника), тоді як здійснення позивачем коригування вартості товару станом 09.02.2017 р. є безпідставним.

Відтак, з огляду на вказане, заявлена позивачем до стягнення сума боргу (скоригованої вартості товару) підлягає задоволенню судом частково в розмірі 383 111,63 грн, який обрахований як різниця між визначеною позивачем скоригованою вартістю товару станом на 19.08.2014 р. та 10.10.2014 р. (1 041 240,49 грн) та сплаченою позивачем вказаної суми вартості товару (658 128,86 грн).

У задоволенні решти заявленої до стягнення суми боргу в розмірі 418 952 грн 05 коп. слід відмовити як заявленої безпідставно.

Щодо заявлених до стягнення позивачем 54 768 грн 95 коп. пені та 114 933 грн 49 коп. штрафу за порушення зобов'язань по Договору, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами п. 6.3. Договору сторонами встановлено, що у випадку прострочення оплати товару покупцем проти строків, вказаних у відповідній специфікації та цьому договорі, покупець сплачує постачальнику неустойку в формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару. У випадку прострочення оплати товару покупцем більше, ніж на 30 календарних днів проти строків, вказаних у відповідній специфікації, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної простроченої суми.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення пені та штрафу є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства.

Разом з тим, як вказувалось вище відповідачем у доданій до відзиву на позов заяві від 08.04.2017 р. відносно вимог про стягнення пені та штрафу заявлено застосування строку позовної давності з врахуванням чого суд зазначає наступне.

В абзаці 7 п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтями 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила також за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Пунктом 4.4.1 цієї постанови визначено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи (Специфікації до Договору), кінцевим терміном виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати поставленого товару за Договором є 19.08.2014 р. та 09.10.2014 р., тобто з 20.08.2014 р. (специфікація № 1/54577, 54578 від 18.10.2013 р.) та 10.10.2014 р. (специфікація № 2/60586 від 06.02.2014 р.) відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання.

В той же час зі змісту укладеного між сторонами Договору не вбачається погодження ними продовження строку позовної давності та терміну нарахування штрафних санкцій.

З огляду на вказане, позивач вправі був нараховувати відповідачу пеню за порушення виконання грошового зобовязання, період нарахування якої, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України повинен становити: з 20.08.2014 р. по 20.02.2015 р. (специфікація № 1/54577, 54578 від 18.10.2013 р.) та з 10.10.2014 р. по 10.04.2015 р. (специфікація № 2/60586 від 06.02.2014 р.).

Виходячи з наведеного вище строк позовної давності наданої позивачу для звернення із позовом про стягнення вказаної пені до суду сплинув 20.02.2016 р. специфікація № 1/54577, 54578 від 18.10.2013 р.) та 10.04.2016 р. (специфікація № 2/60586 від 06.02.2014 р.).

Поряд з цим позовну заяву подано позивачем до відділення поштового зв'язку 15.02.2017 року, що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті в якому до суду надійшла позовна заява.

Таким чином нарахування позивачем пені та штрафу здійснено після спливу строків позовної давності, наданої позивачу для звернення із позовом про стягнення вказаної суми пені до суду, а тому в задоволенні позову в частині стягнення 54 768 грн 95 коп. пені та 114 933 грн 49 коп. штрафу слід відмовити як заявленої поза межами строку позовної давності.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача 28 401 грн 73 коп. -3 % річних, суд зазначає, що вказані вимоги є правомірними оскільки відповідають чинному законодавству, а саме ч.2 ст.625 ЦК України відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора правильності розрахунку 3 % річних судом виявлено арифметичну помилку у розрахунку, а саме у результаті отриманої суми 3 % річних нарахованих з 20.08.2014 р. по 09.02.2017 р. (не сплачена сума скоригованої вартості товару станом на 19.08.2014 р. - 353 361 грн 47 коп., з яких: 244 936 грн 49 коп. за поставлену селітру та 108 424 грн 98 коп. за поставлений карбамід) судом отримано 26 255 грн 24 коп., тоді як позивачем вказано у розрахунку 26 284 грн 29 коп., а тому у стягненні 29 грн 05 коп. - 3% річних у вказаний період слід відмовити.

Крім того, позивачем невірно вказано період нарахування 3 % річних, нарахованих за прострочення оплати скоригованої вартості насіння соняшника. Зокрема зазначено період їх нарахування з 10.10.2014 р. по 14.10.2014 р. з суми заборгованості 100 854 грн 60 коп. та з 15.10.2014 р. по 09.02.2017 р. з суми заборгованості 29 750 грн 16 коп., тоді як мало бути здійснено їх нарахування з 10.10.2014 р. по 13.10.2014 р. з суми заборгованості 100 854 грн 60 коп. та з 14.10.2014 р. по 09.02.2017 р. з суми заборгованості 29 750 грн 16 коп. з урахуванням дати сплати заборгованості за поставлене насіння соняшника, а саме 14.10.2014 р.

Здійснивши обрахунок 3 % річних у правильному періоді судом за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" визначено їх розмірі в загальній сумі 2 109 грн 15 коп. (33 грн 16 коп. за період з 10.10.2014 р. по 13.10.2014р. + 2 075 грн 99 коп. за період з 14.10.2014 р. по 09.02.2017 р. = 2 109 грн 15 коп.), яка є меншою ніж та, що заявлена позивачем - 2 117 грн 44 коп., а тому решта заявлених до стягнення 3 % річних в розмірі 08 грн 29 коп. задоволенню судом не підлягає.

Таким чином, з огляду на вказане, до стягнення з відповідача підлягають 3 % річних в загальній сумі 28 364 грн 39 коп. (26 255 грн 24 коп. + 2 109 грн 15 коп. = 28 364 грн 39 коп.).

В задоволенні решти заявлених до стягнення позивачем 3 % річних в сумі 37 грн 34 коп. (29 грн 05 коп. + 08 грн 29 коп. = 37 грн 34 коп.) слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, 3 % річних в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо).

Заперечення відповідача щодо позову судом оцінюються критично, оскільки є юридично неспроможними та не спростовують правомірності та обґрунтованості заявленого позову.

Так, посилання відповідача на те, що у специфікаціях, які визначали умови поставки, кількість та ціну товару, сума, що підлягає оплаті, визначена лише в гривнях, без привязки до еквіваленту валюти та те, що договір поставки в частині коригування ціни не відповідає вимогам законодавства, в т.ч. п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1998 від 18.12.1998 р. "Про удосконалення порядку формування цін" згідно якого формування, встановлення та застосування субєктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у Національній грошовій одиниці, судом не беруться до уваги, позаяк чинне законодавство України не містить заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у разі зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти (постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі № 3-62гс11, від 26.12.2011 р. у справі № 3-141гс11, від 07.10.2014 р. у справі № 3-133гс14).

Крім того, судом оцінюються критично та відхиляються твердження відповідача про невідповідність п. 3.4.3.4. Договору вимогам закону та клопотання останнього про визнання недійсним Договору в цій частинні, оскільки положення зазначеного пункту Договору чітко узгоджується із приписами ст.ст. 626, 628 ЦК України, якими встановлено свободу договору, у вигляді того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

У своєму рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2014 р. Конституційний cуд України наголосив на тому, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

А відтак, враховуючи відсутність прямої законодавчої заборони стосовно здійснення коригування ціни товару з урахуванням коливання курсу долара більш ніж на 1% у порівнянні з курсом банку на дату підписання Специфікації, сторони, керуючись закріпленим статтями принципом свободи договору, самостійно врегулювати свої відносини при визначенні п. 3.4.3.4. Договору.

Також слід зазначити, що ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачає лише право суду на визнання недійсним договору в частині, а не обов'язок суду вчинити вказану процесуальну дію.

Доводи відповідача щодо відсутності пропуску ним термінів оплати товару судом не беруться до уваги, оскільки умовами Договору, зокрема, специфікації до нього чітко визначено строк оплати товару та право позивача на здійснення коригування ціни товару з урахуванням коливання курсу долара більш ніж на 1% у порівнянні з курсом банку на дату підписання Специфікації.

Крім того, судом оцінюються критично доводи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази направлення йому рахунків-фактури від 19.08.2014 р. та 20.08.2014 р., оскільки наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку з оплати поставленого товару, позаяк у підписаних сторонами Специфікаціях до Договору чітко визначено термін сплати повної вартості товару - до 20.08.2014 р. та 10.10.2014 р.

Таким чином, в силу вимог ст. 692 ЦК України Договором встановлений граничний строк виконання відповідного зобов"язання (строк оплати товару), перебіг якого жодним чином не пов'язаний з виставленням чи не виставленням рахунку-фактури.

Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і не є первинним бухгалтерським документом.

Договір, укладений між позивачем та відповідачем, містить умови щодо строку та порядку оплати, суми та черговості платежів (розділ 3 договору), а також необхідні реквізити сторін, що свідчить про можливість виконання своїх зобовязань відповідачем.

Відтак ненадання рахунку-фактури, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти, не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України наведеною у постанові від 29.09.2009 р. по справі № 37/40.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд також врахував наступні положення законодавства.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Тобто нормам моралі надається значення одного з головних елементів визначеності суті права.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи наведені вище обставини суд приходить до висновку, що з огляду встановлені договором граничні строки проведення відповідачем оплати (до 20.08.2014 р. та до 10.10.2014 р.) у позивача було безумовне право заявити про необхідність останньому сплатити заборгованість з урахуванням зміни курсу валют починаючи із вказаних дат.

Разом з тим затримка із поданням відповідної позовної заяви на досить тривалий час з моменту настання строків оплати для відповідача (а саме з 20.08.2014 р. та з 10.10.2014 р.), який провів повну оплату товару за базовою ціною вказаною в специфікаціях, з урахуванням фактору суттєвого знецінення національної грошової одиниці (більше ніж в 3 рази), який являвся загальновідомим та виставлення нового рахунку-фактури станом на дату подачі позову (09.02.2017 р.) на думку суду не є справедливим, добросовісним та розумним.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

10.04.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 4-6, 22, 31, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Малого приватного підприємства "ФІРМА ГАРАНТ", вул.Коцюбинського, 32, смт Теплик, Вінницька область, 23800 (ідентифікаційний код - 13318353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ", вул.Мечникова, буд. 3, м. Київ, 01601 (ідентифікаційний код - 20010397) 383 111 грн 63 коп. боргу, 28 364 грн 39 коп. 3 % річних, 6 172 грн 14 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 418 952 грн 05 коп. боргу, 54 768 грн 95 коп. пені, 114 933 грн 49 коп. штрафу та 37 грн 34 коп. 3 % річних відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 квітня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи