ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.2017 Справа № 904/2232/17
За позовом Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, м. Нікополь Дніпропетровська область

до Комунального закладу "Нікопольський центр первинної медико-санитарної допомоги", м. Нікополь Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 71 040, 80 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 16678/08/09 від 30.12.16р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №1 від 24.03.17р.

Суть спору:

Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.04.17р., просить стягнути з Комунального закладу "Нікопольський центр первинної медико-санитарної допомоги" (далі - відповідач) суму 67 983,97 грн. заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю стягнення з відповідача шкоди, завданої безпідставно наданими довідками, що спричинили переплату пенсії ОСОБА_3.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, з огляду на приписи постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідача суми переплати пенсії.

Клопотанням від 12.04.2017 року відповідач просить суд витребувати у позивача належним чином завірену копію постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2015 року по справі №182/5548/15-а, копію постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року по справі №182/5548/15-а, а також оригінал особової пенсійної справи ОСОБА_3.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує наступне.

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Під повним робочим днем розуміють виконання роботи в умовах, передбачених не менше 80% робочого часу.

Позивач вказує, що посада завідуючої рентгенкабінету не передбачає пільгового стажу, визначеного Списком №1, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому не дає пільгову пенсію. Постійна та безпосередня зайнятість ОСОБА_3 на посаді рентгенолога не підтвердилась, отже і достовірність довідок для призначення пільгової пенсії за Списком №1 та право на пенсію зі зниженням пенсійного віку також не підтверджується.

У звязку з невірно наданими відповідачем довідками про пільговий характер роботи від 01.04.1999р. №225 та від 28.11.2003р. №536 у позивача виникла переплата пенсії працівнику ОСОБА_3, на суму, яка згідно уточнених вимог позивача, становить 67 983, 97 грн.

Згідно приписів статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

З огляду на викладене, позивач, посилаючись на переплату пенсії ОСОБА_3 у розмірі 67 983, 97 грн., що сталась з вини відповідача, просить стягнути з останнього суму переплати в судовому порядку.

Суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

04.08.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області, за змістом якого просить суд:

- визнати протиправними дії УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі щодо відмови зарахування її стажу роботи на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати відповідача зарахувати її стаж роботи на посаді лікаря-рентгенолога, завідуючого рентгенівським кабінетом, лікаря-рентгенолога з 05.01.1987 року по 31.12.2011 року, як пільговий стаж за Списком №1 на підставі п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі провести перерахунок пенсії, зарахувавши для розрахунку пільгового стажу за Списком №1 стаж її роботи лікаря-рентгенолога з 05.01.1987 року по 31.01.1989 року та завідуючої рентгенівським кабінетом, лікаря-рентгенолога з 01.02.1989 року по 31.12.2011 року;

- зобов'язати УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському районі виплачувати ОСОБА_3 пенсію з урахуванням стажу з 05.01.1987 року по 31.01.1989 року та завідуючої рентгенівським кабінетом, лікаря-рентгенолога з 01.02.1989 року по 31.12.2011 року як пільгового стажу за Списком №1, та виплатити заборгованість, що утворилась в результаті незарахування її стажу роботи до пільгового за Списком № 1, починаючи з 05.01.1987 року по теперішній час.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2015 року по справі №182/5548/15-а у задоволенні вказаного позову ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року по справі №182/5548/15-а скасовано постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2015 року по справі №182/5548/15-а, позов ОСОБА_3 задоволено частково, вирішено нступне:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області щодо не зарахування ОСОБА_3 до пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 05.01.1987 року по 31.12.2011 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_3 до пільгового стажу роботи за Списком №1 роботу період роботи на посаді лікаря-рентгенолога, завідуючого рентгенівським кабінетом з 05.01.1987 року по31.12.2011 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 04.02.2015 року з урахуванням фактично сплачених сум пенсії.

Між тим, відповідно до приписів частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, при перегляді постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2015 року по справі №182/5548/15-а колегією суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду встановлено, що ОСОБА_3 була єдиним лікарем-рентгенологом в рентгенологічному кабінеті, який працює з джерелами іонізуючої радіації, та, перебуваючи на посаді завідуючого рентгенологічним кабінетом, виконувала посадові обов'язки лікаря-рентгенолога, була зайнята повний робочий день на роботі в рентгенологічному кабінеті та проводила рентгенологічні обстеження в повному обсязі.

Враховуючи викладене, періоди роботи ОСОБА_3 з 05.01.1987 року по 04.07.2000 року, з 20.12.2001 року по 19.12.2006 року, з 14.04.2009 року по 31.12.2011 року на посаді лікаря-рентгенолога та завідуючого рентгенологічним кабінетом мають бути враховані до пільгового стажу за Списком №1.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року по справі №182/5548/15-а, з урахуванням пропущення ОСОБА_3 строків звернення до суду з позовом щодо захисту порушеного права, вирішено зобовязати Управління Пенсійного фонду в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_3 до пільгового стажу роботи за Списком №1 роботу період роботи на посаді лікаря-рентгенолога, завідуючого рентгенівським кабінетом з 05.01.1987 року по 31.12.2011 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 04.02.2015 року з урахуванням фактично сплачених сум пенсії

За змістом положень частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 §1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

В силу приписів частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Таким чином, постанова у справі №182/5548/15-а не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення не можуть їй суперечити.

На час розгляду справи №904/2232/17, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року у справі №182/5548/15-а не скасована та набрала законної сили, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України є підставою для звільнення відповідача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №182/5548/15-а.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підсумовуючи викладене, з огляду на зміст постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року у справі №182/5548/15-а, суд дійшов висновку з приводу того, що позивачем заявлено вимоги до відповідача, які спростовуються висновками, викладеними колегією суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у наведеній постанові від 13.04.2016 року по справі №182/5548/15-а, яка станом на час розгляду даної справи не скасовано, набрала законної сили, а тому у задоволенні позовних вимог відмовляється господарським судом.

Щодо розподілу судового збору між сторонами, суд зазначає наступне.

За змістом положень пункту 18 статті 5 закону України «Про судовий збір» пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до п.4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, а позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повне рішення складено 18.04.2017