ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 справа № 913/1306/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_6 - задовіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від07.02.2017
у справі№ 913/1306/16 (суддя Вінніков С. В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» смт. Червоний Донець, Балаклійський район, Харківська область
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 154 970,29 грн.

У судовому засіданні 12.04.2017р. оголошено перерву до 19.04.2017р.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» смт. Червоний Донець, Балаклійський район, Харківська область звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» м.Сєвєродонецьк, Луганська область про стягнення заборгованості за договором на транспортування природного газу від 18.01.2013 № ЛГВ001/7ТГ13 в сумі 100018 грн. 44коп., інфляційних витрат в сумі 49 457 грн. 44 коп., 3% річних в сумі 5 494 грн. 41 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.02.2017р. у справі №913/1306/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачання та газифікації «Луганськгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» заборгованість в сумі 100018,44 грн., інфляційні витрати у сумі 49457,44 грн., 3% річних у сумі 5494,41 грн. та судовий збір в сумі 2324,55 грн.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 07.02.2017р. скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Скаржник також зазначає про те, що увесь обєм природного газу, який було протранспортовано позивачем через пункти приймання-передачі газу УКПГ Західно-Вергунського ГКР та УКПГ Марківського ГКР, ним не визнається, оскільки ці пункти розташовані на території непідконтрольній владі України. При цьому, суд взагалі не прийняв до уваги наявність негативних факторів та обставин у звязку з проведенням антитерористичної операції.

Крім того, відповідач зазначає про те, що листами звертався до позивача про відмову від прийняття обємів природного газу, який транспортувався через пункти приймання-передачі природного газу, які знаходяться на території, непідконтрольній владі України. Незгода підприємства відповідача з обємами природного газу, який транспортувався на територію, непідконтрольну владі України, також підтверджується не підписанням усіх актів про виконання робіт по транспортуванню природного газу та нездійсненням оплати за ці обсяги природного газу.

Водночас, апелянт зауважив на тому, що протраспортована кількість газу, за даними позивача, перевищує обєми, визначені в договорі.

Представник позивача у судове засідання прибув, надав письмові пояснення, заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, надав клопотання про долучення до матеріалів справи копії факсограми позивача №52 «Д» від 16.10.2014р. та копії відповіді на факсограму від 17.10.2014р. №01-02-67/3023, яка на його думку підтверджує факт повідомлення позивача про обставини форс-мажору.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача.

Неможливість долучення зазначених документів у суді першої інстанції відповідач обґрунтовує виїздом з території тимчасово непідконтрольній владі України, що ускладняло їх добуття в архіві підприємства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів долучає зазначені документи до матеріалів справи, як такі, що не могли бути надані суду першої інстанції з причин, незалежних від сторони.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» (газотранспортне підприємство) і Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (замовник) 18.01.2013р. укладено договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ЛГВ001/7ТГ13 (далі - договір), згідно з яким Газотранспортне підприємство зобовязалось надати Замовнику послугу з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами до пунктів призначення газорозподільних станцій для задоволення власних потреб та покриття обсягів виробничо-технологічних втрат і нормованих витрат, а відповідач, в свою, чергу, зобов'язався вносити плату за отриману послугу в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2. договору, сторони погодили річні планові обсяги транспортування природного газу.

Відповідно до п. 3.1 договору, послуги з транспортування природного газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно з п.3.2. договору, Газотранспортне підприємство до пятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства.

У пункті 3.3 договору визначено, що Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобовязується повернути Газотранспортному підприємству один примірник акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

При цьому, до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за надані послуги здійснюються відповідно до даних позивача (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 11.1 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р. до повного виконання зобовязань сторін. Разом з тим, сторони домовились, що відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, тобто з 01.01.2013 по 31.12.2013.

До означеного договору сторонами укладено низку додаткових угод, якими вносились зміни до пунктів договору.

Додатковими угодами №4 від 27.12.2013, № 15 від 01.07.2016 сторонами вносились зміни до п.1.2 в частині зміни обсягів поставок газу та продовжувався строку дії договору.

Додатковою угодою №7 від 05.06.2014р. сторонами погоджено зміни до п.5.1. Договору, встановивши тариф на транспортування природного газу у розмірі 21,90грн., крім того ПДВ 4,38грн., разом 26,28грн. за 1000куб.м. про транспортованого газу.

Додатковою угодою №15 від 01.07.2016 строк дії договору продовжено до 31.12.2016р.

Договір та додаткові угоди до нього підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору на транспортне обслуговування, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором про надання послуг, відносини за яким регулюються умовами спірного договору та главою 63 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Крім того, 31.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» (позивач) і Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (відповідач) була укладена Технічна угода про умови приймання-передачі природного газу №4032/01-06.2-13 (далі Технічна угода), згідно якої визначено порядок приймання-передачі природного газу позивачем до газопроводів відповідача. Перелік пунктів приймання передачі газу ГВС, ПВВГ, ГРС (далі - ПППГ), згідно з якими позивач передає відповідачу, наведено в додатку «Перелік пунктів приймання передачі природного газу», який є невідємною частиною цієї Технічної угоди.

Відповідно до розділу 10 Технічної угоди вона є чинною на теперішній час.

Пунктом 5.1. Технічної угоди визначено, що кількість переданого та прийнятого газу за календарний місяць визначається диспетчерськими службами Сторін на підставі показань вимірювальних комплексів вузлів обліку газу.

У розділі 5 Технічної угоди регламентовано порядок оформлення сторонами актів приймання - передачі газу.

Відповідно до пункту 5.3 Технічної угоди, місячний акт приймання-передачі газу (з розшифруванням по кожному ПППГ) складається та підписується представниками позивача та відповідача до пятого числа місяця, наступного за звітним, у чотирьох примірниках українською мовою по два примірника кожній стороні. Підставою для складання місячних актів приймання передачі газу є погодинні роздруківки з автоматичних обчислювачів для кожного комерційного вузла обліку газу. У разі допущення помилки в одному з місячних актів її треба виправити і оформити окремим протоколом.

Згідно з п. 5.5 Технічної угоди, у разі не підписання відповідачем місячних актів приймання передачі позивач оформлює акти в односторонньому порядку на підставі показників приладів обліку власника комерційного ПППГ, про що сповіщає відповідача. Указані односторонні акти вважаються чинними для Сторін і діють до їх скасування в установленому порядку.

Пунктом 8.3 Технічної угоди визначено, що до врегулювання розбіжностей обсяг переданого (прийнятого) газу встановлюється у відповідності до показників приладів обліку власника комерційного ПППГ, тобто позивача.

Додатком №1 до Технічної угоди є Перелік пунктів приймання-передачі природного газу.

Технічна угода з додатками виконувалась сторонами протягом виконання договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ЛГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013р.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з транспортування природного газу у період з вересня 2014 року по лютий 2015 року на загальну суму 100018,44 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 30.09.2014р. (за вересень 2014р.), від 31.10.2014р. (за жовтень 2014р.), від 30.11.2014р. (за листопад 2014р.), від 05.01.2015р. (за грудень 2014р.), від 31.01.2015р. (за січень 2015р.), від 28.02.2015р. (за лютий 2015р.). Вказані акти підписані сторонами без заперечень та скріплені печатками сторін.

Зважаючи на те, що протягом вересня 2014р. лютого 2015р. сторонами договору не погоджувалися будь-які зміни вартості послуг, тому, у вказаному періоді вона складала 26,28грн. з ПДВ згідно Додаткової угоди №7 від 05.06.2014р.

Крім того, в матеріалах справи містяться акти про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.09.2014р. на суму 3165,95 грн. (за вересень 2014р.), від 31.10.2014р. на суму 13818,92 грн. (за жовтень 2014р.), від 30.10.2014р. на суму 21512,20 грн. (за листопад 2014р.), від 31.12.2014р. на суму 22515,26 грн. (за грудень 2014р.), від 31.01.2015р. на суму 22428,01 грн. (за січень 2015р.), від 28.02.2015р. на суму 16581,10 грн. (за лютий 2015р.) та рахунками фактури №604 від 31.12.2014р., №605 від 31.12.2014р., №606 від 31.12.2014р., №592 від 31.12.2014р., №42 від 31.01.2015р., №96 від 28.02.2015р.

Однак, від підписання актів виконаних робіт по транспортуванню природного газу у період з вересня 2014 року по лютий 2015 року відповідач відмовився, пославшись у своїх листах від 09.10.2014 №01-02-67/2969, від 19.11.2014 №01-02-67/3146, від 10.12.2014 №01-02-67/3255 на необхідність конкретизувати акти та зазначити категорії споживання та неможливість включення до балансу використаного природного газу пунктів приймання-передачі газу УКПГ Західно-Вергунського ГКР (с.Шишково, Словяносербського району, Луганської області) та УКПГ Марківського ГКР (с.Пархоменко, Краснодонського району, Луганської області), оскільки ці пункти відносяться до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 1085-р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази внесення якихось змін сторонами щодо виключення вищезазначених спірних пунктів приймання-передачі природного газу, в порядку визначеному ст.ст. 179, 181 Господарського кодексу України, з Додатку №1 Технічної угоди від 31.12.2013р. №4032/01-06.2-13, яким затверджено такий перелік пунктів, тому, Договір від 18.01.2013р. №ЛГВ001/7ТГ13, Технічна угода від 31.12.2013р. №4032/01-06.2-13 та Додаток №1 Технічної угоди є діючими, отже, пунктами приймання-передачі природного газу за спірним договором є: УКПГ Лобачівського ГКР, УКПГ Західно-Вергунського ГКР, УКПГ Муратівського ГКР, УКПГ Вільхівського ГКР, УКПГ Марківського ГКР (Пархоменко), УКПГ Євгенївського ГКР.

В матеріалах справи також містяться місячні звіти за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року за кожним пунктом УКПГ, які складені програмою Ask 1.0 20.01.2016, згідно яких обєм фактично поставленого природного газу за спірний період складає 10 470,953тис.м3. В тому числі, такі місячні звіти складені за пунктами приймання-передачі газу УКПГ Західно-Вергунського ГКР та УКПГ Марківського ГКР за допомогою обчислювача Флоутек №81 «Зап.-Вергунское» та Флоутек 57 «Марківка», які пройшли держану повірку та мають відповідні Свідоцтва №47/280 від 04.10.2014р. та №745 від 04.04.2015р.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додані погодинні роздруківки з програми ASK обчислювач Флоутек №81 «Зах.-Вергунське» та обчислювач Флоутек №57 «Марківка».

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до п.3.5 Договору, акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством.

Згідно з п. 5.1. Технічної угоди кількість переданого та прийнятого газу за календарний місяць визначається диспетчерськими службами сторін на підставі показань вимірювальних комплексів комерційних вузлів обліку газу.

Місячний акт приймання-передачі газу (з розшифруванням по кожному ПППГ) складається та підписується представниками сторін до пятого числа місяця, наступного за звітним, у чотирьох примірниках українською мовою по два примірники кожній стороні. Підставою для складання місячних актів приймання-передачі газу є погодинні роздруківки з автоматичних обчислювачів для кожного комерційного вузла обліку газу (п. 5.3. Технічної угоди).

Пунктом 5.5. Технічної угоди визначено, що у разі не підписання Стороною 2 (відповідачем) місячних актів приймання-передачі Сторона 1 (позивач) оформлює акти в односторонньому порядку на підставі показників приладів обліку власника комерційного ПППГ, про що сповіщає Сторону 2 (відповідача).

Таким чином, не підписання відповідачем актів виконаних робіт по транспортуванню природного газу у період з вересня 2014 року по лютий 2015 року за пунктами приймання-передачі газу УКПГ Західно-Вергунського ГКР та УКПГ Марківського ГКР не протирічить умовам спірного Договору та Технічної угоди.

Крім того, відповідачем не спростовано факту надання позивачем послуг за даними актами належними та допустими доказами в розумінні ст.ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України. Посилання на лист від 17.10.2014р. №01-02-67/3023, як на доказ своїх заперечень щодо отримання газу у спірний період не приймається колегією суддів, оскільки за своїм змістом він не спростовує факт транспортування газу, так як і листи-відповіді підприємства відповідача про відмову підписати акти.

Щодо доводу апелянта про невідповідність обємів природного газу на вересень 2014р. лютий 2015р., узгоджених сторонами за Договором від 18.01.2013р. №ЛГВ001/7ТГ13, з урахуванням Додаткової угоди №4 від 27.12.2013р., з обсягами фактично отриманого природного газу, колегія суддів зазначає наступне.

Додатковою угодою №15 від 01.07.2016р. внесено зміни до п. 11.1. Договору, згідно якого сторони домовились, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, тобто з 01.01.2013р. по 31.12.2016р. та встановили обсяги газу 3,000-60,000 тис.куб.м.

Дійсно, за умовами спірного договору сторони узгоджують річний плановий обсяг транспортування природного газу, однак, п. 5.1. Технічної угоди визначено, що кількість переданого та прийнятого газу за календарний місяць визначається диспетчерськими службами сторін на підставі показань вимірювальних комплексів комерційних вузлів обліку газу.

Також, пунктом 5.4. Договору визначено, що вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

За таких обставин, річний плановий обсяг природного газу, визначений в договорі є орієнтовним, а обсяг фактично отриманого природного газу визначається актом наданих послуг.

Крім того, як вбачається зі змісту спірного договору № ЛГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами його предметом є надання позивачем послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами до пунктів призначення газорозподільних станцій для задоволення власних потреб та покриття обсягів виробничо-технологічних втрат і нормованих витрат. Надання позивачем послуг балансування умовами спірного договору не передбачено та не заявлено Замовником. Більш того, відповідно до підпункту в) пункту 6.3.9. договору, обовязок здійснювати балансування надходження і розподілу газу з метою уникнення дисбалансу газу покладено саме на Замовника, тобто на відповідача.

Відповідно до визначення Кодексом газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30.09.2015р. поняття договір транспортування це - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

В свою чергу, замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Водночас, заслуговує на увагу той факт, що відповідно до п. 1.1. Договору від 18.01.2013р. газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій для задоволення власних потреб та покриття обсягів виробничо-технологічних втрат і нормованих витрат.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що факт надання позивачем послуг з транспортування природного газу у період з вересня 2014 року по лютий 2015 року на загальну суму 100018,44 грн. підтверджується місячними звітами за кожним пунктом УКПГ, складеними програмою Ask 1.0 20.01.2016 за допомогою обчислювача Флоутек, за спірний період.

Пунктом 5.5 Договору сторони визначили, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, в якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу за відповідний місяць.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору оплату наданих йому послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не здійснив, у звязку з чим, розмір основного боргу відповідача складає 100018,44 грн.

Оскільки відповідач за поставлений газ вчасно та в повному обсязі не розрахувався, позивачем нараховано інфляційні витрати в сумі 49457,44грн. за період з листопада 2014 року по жовтень 2016 року та 3 % річних за період з 21.10.2014р. по 17.11.2016р. в сумі 5494,41грн.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даних вимог в повному обсязі, тому стягненню з відповідача підлягає 5 494,41грн. 3% річних за загальний період з 21.10.2014р. по 17.11.2016р.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, здійснивши повний розрахунок інфляційних витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду, щодо задоволення цих вимог в повному обсязі, тому стягненню з відповідача підлягає 49457,44грн. інфляційних витрат за період з листопада 2014 року по жовтень 2016 року.

Крім того, судом надано оцінку посиланням відповідача на наявність форс-мажорних обставин, що підтверджується відповідним Сертифікатом №658 від 26.09.2014р., яким було засвідчено наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», у тому числі виконання зобовязань за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ЛГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013р. Початок дії 07.04.2014р., які продовжують діяти по теперішній час.

Згідно частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до абзацу першого, пункту 3.1.1 Регламенту Торгово-промислової палати України (у відповідній редакції) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

В статті 10 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є посилання, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п.9.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин)

Згідно п. 9.3. Договору сторони зобовязані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтвердні документи відповідно до законодавства.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення підприємства позивача про обставини форс-мажору.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Лист №01-02-67/3023 від 17.10.2014р. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» м. Сєвєродонецьк, Луганська область, як відповідь на факсограму підприємства позивача №52 від 16.10.2014р., колегія суддів не приймає як доказ скоєння дій за умовами Розділу 9 договору, оскільки відсутні докази про його направлення позивачу, а той, в свою чергу, заперечує проти його отримання.

Крім того, за умовами зазначеного договору (п. 9.1.), у разі настання форс-мажорних обставин, сторони звільняються саме від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків щодо договору.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, встановлює виключення із загального правила про припинення зобовязання у звязку із неможливістю його виконання. Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України, яка встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених Цивільним кодексом України та іншими законами.

Як вбачається з позовним вимог у даній справі, стягненню з відповідача підлягають 3% річних та інфляційні витрати, які входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014р. №6-113цс14).

За таких обставин, за умовами спірного Договору, приписами Цивільного кодексу України відповідач не звільняється від виконання зобовязань за господарським договором та від нарахування 3% річних та інфляційних витрат в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» м.Сєвєродонецьк, Луганська область задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Луганської області від 07.02.2017р. у справі № 913/1306/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» м.Сєвєродонецьк, Луганська область на рішення господарського суду Луганської області від 07.02.2017р. у справі № 913/1306/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 07.02.2017р. у справі №913/1306/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.:

2прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЛО.