ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року Справа № 904/8457/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність №03 від 05.01.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №1 від 10.01.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форміка" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016р. у справі №904/8457/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форміка", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій", м. Дніпро

про стягнення 16542 грн. 62 коп.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 акціонерне товариство "Страхова компанія "Форміка" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій", у якому просило стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 16542,62 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016р. у справі №904/8457/16 (суддя Манько Г.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що зі страхової компанії (ПрАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія") на підставі судового рішення в іншій господарській справі було стягнуто всю суму понесених позивачем витрат, які підлягають стягненню при страховому випадку.

Позивач (ПрАТ "СК "Форміка"), не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що це рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що сторонами в господарській справі №910/16659/13 були ОСОБА_3 акціонерне товариство "Страхова компанія "Форміка" (позивач) та ОСОБА_3 акціонерне товариство "Українська Пожежно-Страхова компанія" (відповідач), в якій господарським судом міста Києва було частково задоволено позовні вимоги. На думку апелянта, обставини, які були встановлені в господарському суді міста Києва та зазначені в тексті даного рішення, не мають преюдиційного характеру для розгляду даної господарської справи, оскільки в даному випадку позивачем виступає ОСОБА_3 акціонерне товариство "Страхова компанія "Форміка", а відповідачем ОСОБА_3 акціонерне товариство "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій". Скаржник з посиланням на правові позиції Верховного Суду України в постанові від 12.03.2012р. у справі №3-12гс12 та в постанові від 07.11.2011р. у справі №3-118гс11 вказує на те, що судова практика засвідчує, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Також позивач посилається на постанову Вищого господарського суду України від 12.11.2013р. у справі №905/4194/13, у якій зауважено, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на оплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оцінюючим документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Звертає увагу і на постанову Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі №3-50гс15, в якій зазначено, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобовязання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Відповідач (ПрАТ "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій" ) відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав.

В судовому засіданні 12.04.2017р. представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, а представник відповідача заперечував на її задоволенні, посилаючись на те, що в оскарженому рішенні судом вірно встановлені обставини, які не потребують доказуванню в даній справі, щодо отримання позивачем відшкодування понесених витрат від іншого страховика - ПрАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія".

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Страхова компанія "Форміка" (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" (Страхувальник) укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №3-27ю від 07.06.2011р., предметом якого є страхування майнових інтересів Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язаних з: володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами; застрахованим транспортним засобом є автомобіль - SUBARU OUTBACK, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2011р. у справі №3-3375/11, 01.07.2011р. о 07 год. 50 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2, знаходячись біля е/о 15 в м. Дніпропетровську, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5, який зупинився попереду. Після чого останній здійснив неконтрольований рух та скоїв наїзд на автомобіль "Рено" д/н НОМЕР_4. ОСОБА_4 своїми діями порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобілям завдані механічні пошкодження.

ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено на нього штраф.

07.07.2011р. Страхувальник (ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш") звернувся до Страховика (позивача) із повідомлення про виникнення збитку (а.с.14).

Згідно із Звітом №11-07-11-1 автотоварознавчого дослідження з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу, складеного 18.07.2011р. ПП ОСОБА_6 (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №8652/09 від 17.06.2009р. Фонду державного майна України, Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів Фонду державного майна України №566 від 29.03.2002р., свідоцтво видане Українським центром післяаварійного захисту "Експерт-Сервіс" №103 від 13.11.1998р., посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №4871-ПК від 17.10.2009р. (а.с.28)), матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля SUBARU OUTBACK, рег. №АА0949СХ пошкодженого в результаті ДТП складає: 21650,58 грн. (а.с.18-20).

Згідно із Звітом №11-07-11-1ДОП автотоварознавчого дослідження з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу, складеного 18.08.2011р. ПП ОСОБА_6, матеріальний збиток, внаслідок виявлення скритих дефектів, завданий власнику автомобіля SUBARU OUTBACK, рег. №АА0949СХ пошкодженого в результаті ДТП складає: 1758,56 грн. (а.с.31-33).

За заявою ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" (Страхувальник) від 22.07.2011р. про виплату страхового відшкодування/частини страхового відшкодування ТОВ "Укрторг-сервіс" за ремонт пошкодженого автомобіля НОМЕР_5, позивачем (Страховик) був складений страховий акт №14/11/1 від 22.07.2011р., ДТП яке сталося 01.07.2011р. визнано страховим випадком. Позивач платіжним дорученням №218 від 22.07.2011р. здійснив часткову оплату страхового відшкодування ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" у розмірі 22794,84 грн. (а.с.43).

За заявою ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" (Страхувальник) від 25.08.2011р. про виплату страхового відшкодування/частини страхового відшкодування ТОВ "Автоцентр Україна" за поставку запасних частин для пошкодженого автомобіля НОМЕР_5, позивачем (Страховик) був складений страховий акт №14/11/2 від 25.08.2011р., ДТП яке сталося 01.07.2011р. визнано страховим випадком. Позивач платіжним дорученням №298 від 25.08.2011р. здійснив оплату страхового відшкодування у розмірі 10941,01 грн., перерахувавши ці кошти за ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" на користь ТОВ "Автоцентр-Україна" (а.с.47).

За заявою ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" (Страхувальник) від 29.09.2011р. про виплату страхового відшкодування/частини страхового відшкодування СПД ОСОБА_7 за запасні частини для пошкодженого автомобіля НОМЕР_5, позивачем (Страховик) був складений страховий акт №14/11/3 від 29.09.2011р., ДТП яке сталося 01.07.2011р. визнано страховим випадком. Позивач платіжним дорученням №339 від 29.09.2011р. здійснив доплату страхового відшкодування у розмірі 3127,97 грн., перерахувавши ці кошти за ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" на користь СПД ОСОБА_7 (а.с.51).

За заявою ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" (Страхувальник) від 25.10.2011р. про виплату страхового відшкодування/частини страхового відшкодування ТОВ "Укрторг-сервіс" за ремонт пошкодженого автомобіля НОМЕР_5, позивачем (Страховик) був складений страховий акт №14/11/4 від 24.10.2011р., ДТП яке сталося 01.07.2011р. визнано страховим випадком. Позивач платіжним дорученням №378 від 26.10.2011р. здійснив доплату страхового відшкодування у розмірі 1355,00 грн., перерахувавши ці кошти за ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" на користь ТОВ "Укрторг-сервіс" (а.с.56).

З метою відшкодування вищевказаних грошових коштів, ПрАТ "СК "Форміка" (позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова компанія" про стягнення 38951,82 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачем, як Страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту №3-27ю від 07.06.2011р. було виплачено Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 38951,82 грн., внаслідок чого до позивача в порядку ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми Страхувальнику.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2013р. у справі №910/16659/13 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форміка" 22409,20 грн. боргу, 997,90 грн. судового збору. В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено.

Означене рішення вмотивовано посиланням на те, що судом встановлено, що позивач сплатив розмір страхового відшкодування не за звітом у розмірі 23409,20 грн., де крім всього було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а за рахунком СТО у розмірі 38951,82 грн. При цьому суд послався на ст.ст. 3, 7, 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", якими визначено, що саме звіт про оцінку є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках встановлених законом. Крім цього суд вказав, що позивачем не було враховано розмір франшизи, який за полісом №АА/3578825 становить 1000,00 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 24.10.2013р. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва №910/16659/13 виданого 05.20.2013р. про стягнення з ПрАТ "УПСК" на користь ПрАТ "СК "Форміка" борг у розмірі 23407,10 грн.

15.11.2013р. ВДВС Подільського РУЮ у місті Києві перерахувало сплачені ПАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія" 23407,10 грн. на рахунок ПАТ "СК "Форміка".

Таким чином, ПрАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія" було відшкодовано позивачу лише частину понесених ним витрат на відшкодування шкоди внаслідок ДТП, недоотримання витрат становить 16542,62 грн., що й слугувало приводом для звернення позивача із позовом до відповідача у даній справі.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні таких позовних вимог місцевий господарський суд виходив із того, що з страхової компанії (ПрАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія") було стягнуто всю суму понесених витрат, які підлягають стягненню при страховому випадку, що стався 01.07.2011р. за участю водіїв автомобілів НОМЕР_6, НОМЕР_7 та "Рено" д/н НОМЕР_8.

Однак колегія суддів, дослідивши доводи апеляційної скарги позивача, вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи, виходячи з наступних мотивів.

Причиною апеляційного оскарження є питання чи може особа, яка здійснила відшкодування шкоди потерпілій особі, вимагати відшкодування збитків в їх дійсному розмірі, який є більший чим той розмір, що визначений експертною оцінкою.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У пунктах 8.1.10., 9.2.1., 9.2.2. та 9.3., 9.3.4.-9.3.5., 9.4. Договору №3-27ю від 07.06.2011р. добровільного страхування наземного транспорту сторони цього договору обумовили, що для отримання страхового відшкодування Страхувальник надає, зокрема такі документи, як акт автотоварознавчої експертизи та/або кошторис-розрахунок (рахунок, заказ-наряд і т.п.) вартості відновлювального ремонту, що складений станцією обслуговування; витрати на матеріали та запасні частини, які необхідні для ремонту (якщо станцією технічного обслуговування складено калькуляцію відновлювального ремонту, що передбачає заміну пошкоджених частин незалежно від того чи був технічно можливим їх ремонт без загрози безпеки експлуатації, витрати на відновлення встановлюються у розмірі ремонту цих частин, але не вище вартості їх заміни); витрати на оплату ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу, а також розмір заподіяного збитку. При цьому розмір заподіяного збитку внаслідок ушкодження транспортного засобу може визначатися відповідно до калькуляції станції технічного обслуговування (СТО) в разі, якщо СТО узгоджена із Страховиком.

За умовами п. 3.1 Договору №3-27ю від 07.06.2011р. добровільного страхування наземного транспорту страхова сума по цьому договору становить 188172,00 грн.,

Матеріалами справи підтверджено, що фактичні виплати позивача страхового відшкодування страхувальнику (ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш"), які мали місце в даному страховому випадку, були узгоджені між Страхувальником та Страховиком та не перевищували страхової суми, встановленої укладеним між ними договором добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідач (ПрАТ "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій") зі своєї сторони будь-яких заперечень щодо обґрунтованості означених вище витрат на відновлення належного Страхувальнику (ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш") автотранспортного засобу не висувало.

Таким чином, судом у даній справі встановлено, що позивачем (Страховиком) шляхом здійснення страхових виплат, які перераховані на оплату відновлювального ремонту згідно з калькуляціями СТО, була відшкодована ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" (Страхувальнику) шкода, завдана цій особі іншою особою - фізичною особою ОСОБА_4.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регрес ний позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України).

Таким чином, після здійснення страхового відшкодування шкоди ТОВ з іноземними інвестиціями "Юромаш" у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду - ПрАТ "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій" (відповідача у даній справі).

Згідно з ч. 4 і 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За змістом ст. 12 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Зі змісту наведених вище положень Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобовязання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору та наведених норм чинного законодавства, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування в розмірі фактичних затрат, а не у розмірі встановленого звітом про оцінку транспортного засобу.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/16659/13 встановлені факти, які мають преюдиційне значення у даній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно роз'яснень в абзацах першому та третьому підпункту 2.6 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Так, зі змісту рішення господарського суду міста Києва від 23.09.2013р. у справі №910/16659/13 (а.с. 58-59) вбачається, що судом встановлений факт сплати позивачем (ПрАТ "Страхова компанія "Форміка") страхового відшкодування не за звітом в розмірі 23409,20 грн., де крім всього було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а за рахунком СТО у розмірі 38951,82 грн.

Відносно твердження, що статтями 3, 7, 12 Закону України "Про оцінку майна", майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що саме звіт про оцінку є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору; проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках встановлених законом, - це є правовою оцінкою, яка не має преюдиційного значення в даній справі, оскільки її було здійснено у правовідносинах, які виникли між ПрАТ "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій" та ПрАТ "Українська Пожежно-Страхова компанія" насамперед за Страховим полісом №АА/3578825, тобто за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який передбачав інший обсяг відповідальності та порядок підтвердження спричиненого збитку, а також зменшення розміру відшкодування на суму франшизи, розмір якої становив 1000,00 грн.

Тому, отримання позивачем часткового відшкодування від іншого страховика (в межах відповідальності цього страховика) не позбавляє позивача права пред'явлення вимоги відповідача, як до особи, володільця джерела підвищеної небезпеки, та особи, відповідальної за іншу особу під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, про відшкодування решти своїх витрат на виплату страхового відшкодування, які підтверджені відповідними виплатами на відновлювальний ремонт пошкодженого автотранспортного засобу.

Місцевим господарським судом у даній справі наведене не враховане, тому оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, через невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи (п. 3 ч.1 ст. 104 ГПК України) з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі (п.2 ч.1 ст. 103 ГПК України).

Щодо вказаного позивачем у позовній заяві обґрунтування обрахунку перебігу позовної давності, то ці обставини не оцінюються судом апеляційної інстанції через відсутність в матеріалах справи заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності (ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги та повне скасування оскарженого судового рішення, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 105 ГПК України, суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл витрат, за яким позивачеві за рахунок відповідача, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають в повному відшкодуванню судові витрати у сумі 1500,00 грн. на оплату послуг адвоката, а також витрати на оплату судового збору в загальній сумі 2893,80 грн., а саме: в сумі 1378,00 грн. - за подачу до господарського суду позовної заяви матеріального характеру та в сумі 1515,80 грн. - за подачу апеляційної скарги на рішення суду, понесення яких позивачем підтверджується відповідними доказами в матеріалах справи (а.с. 9, 66-70, 113).

Керуючись ст.ст. 44, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форміка" - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016р. у справі №904/8457/16 - скасувати та прийняти нове рішення:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Форміка" суму 16542 грн. 62 коп. збитків, 1500 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката, 2893 грн. 80 коп. витрат на судовий збір.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 18.04.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус

Суддя О.Г. Іванов