ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 справа № 905/3451/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не з'явився, не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ Донецької області,
на рішення Господарського суду Донецької області
від31.01.2017
у справі№ 905/3451/16 (суддя Осадча А. М.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй", м. Київ,
доУправління житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ Донецької області,
простягнення 98 828, 70 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» (далі ТОВ «Ялта Град Строй») звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради (далі УЖКГ Словянської міської ради) про стягнення основної заборгованості в розмірі 53 032, 94 грн., 3 % річних у сумі 4 642, 20 грн. та інфляційних втрат у розмірі 41 153, 56 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 31.01.2017 у справі № 905/3451/16 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01.02.2017) позовні вимоги ТОВ «Ялта Град Строй» задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість у сумі 53 032, 94 грн., 3 % річних у розмірі 4 468, 56 грн. та інфляційні втрати в сумі 41 153, 56 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з винесеним рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 31.01.2017 у справі № 905/3451/16 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права, а також неповне зясування місцевим господарським судом фактичних обставин, що мають значення для справи. Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що фінансування з Державного бюджету України на оплату робіт, виконаних за спірним Договором, відсутнє, а здійснення оплати робіт за рахунок коштів місцевого бюджету є неможливим.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не вбачає підстав для її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Між ТОВ «Ялта Град Строй» та УЖКГ Словянської міської ради 03.04.2013 було укладено Договір № 69 (далі Договір), за умовами якого Підрядник зобовязується у 2013 році виконати роботи з поточного ремонту автодороги на вулиці Комяхова в місті Словянськ, а Замовник прийняти й оплатити такі роботи (а. с. 9-10).

Ціна цього Договору становить 53 032, 94 грн., у тому числі ПДВ 8 838, 82 грн. (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.3 ціна Договору може бути змінена за взаємною згодою сторін та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з пунктом 4.1 Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Замовника на рахунок Підрядника.

У пункті 4.2 Договору сторони узгодили, що Замовник здійснює оплати протягом 7 банківських днів після підписання сторонами акту прийняття виконаних робіт (форма КБ-2в). До акту прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).

За умовами пункту 5.1 Договору строк виконання робіт з 3 квітня по 31 грудня 2013 року.

Відповідно до пункту 6.1.4 Договору Замовник зобовязаний приймати виконані роботи згідно з актом прийняття виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки (форма КБ-3). Замовник зобовязаний підписати подані документи чи обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом трьох робочих днів. Перебіг зазначеного строку починається з наступного робочого дня після надання документів Підрядником.

Цей Договір набирає чинності з часу його укладання та діє до 31.12.2013 (пункт 10.1 Договору).

Договірна ціна на поточний ремонт дорожнього покриття, яка є невідємною частиною спірного Договору, підписана уповноваженими представниками обох сторін та скріплена їх печатками (а. с. 11).

На виконання умов Договору 25.12.2013 сторони підписали Акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року на суму 53 032, 94 грн. (а. с. 13-14).

Зазначений акт було підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень і скріплено печатками ТОВ «Ялта Град Строй» та УЖКГ Словянської міської ради.

Оскільки УЖКГ Слов'янської міської ради не здійснило оплату виконаних робіт у порядку, передбаченому спірним Договором, ТОВ «Ялта Град Строй» звернулося до місцевого господарського суду з позовом про стягнення основної заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд, оцінивши зміст спірного договору, дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 ЦК України.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обовязок не покладається на підрядника, прийняти обєкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно повязаних з місцезнаходженням обєкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого обєкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Аналогічні приписи містяться у статті 193 ГК України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що умовами спірного Договору передбачено здійснення розрахунків між сторонами за рахунок місцевого бюджету в межах відповідних асигнувань. Оскільки УЖКГ Словянської міської ради не було виділено достатній обсяг коштів з Державного бюджету України, оплата виконаних робіт призведе до нецільового використання бюджетних коштів.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що здійснення розрахунків за спірним Договором є неможливим внаслідок змін у податковому та бюджетному законодавстві щодо видатків місцевих бюджетів на реконструкцію, будівництво, ремонт та утримання доріг місцевого значення.

Колегія суддів вважає доводи відповідача безпідставними та погоджується з позицією суду першої інстанції, що згідно зі статтями 525, 526, 625, 629 ЦК України та статтею 193 ГК України відсутність бюджетних коштів не є законною підставою для звільнення боржника від виконання договірного зобовязання та оплати вартості виконаних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та відповідно до статті 11128 ГПК України має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як правильно визначено судом першої інстанції, Акт приймання виконаних робіт сторонами було підписано 25.12.2013 (а. с. 13-14), а тому на підставі пункту 4.2 Договору Замовник зобовязаний здійснити остаточний розрахунок за виконані роботи до 10.01.2014 включно.

За таких обставин, ураховуючи відсутність доказів оплати відповідачем виконаних робіт за спірним Договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 53 032, 94 грн.

Також на підставі частини другої статті 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 4 642, 20 грн. за період з 01.01.2014 по 01.11.2016.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок відсотків річних, колегія суддів вважає його арифметично правильним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 4 468, 56 грн. за період з 11.01.2014 по 01.11.2016

Крім того, позивач заявляє до стягнення інфляційні втрати в сумі 41 153, 56 грн. за період з січня 2014 року по жовтень 2016 року.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, ураховуючи лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 та пункт 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14, перевіривши здійснений судом першої інстанції арифметичний розрахунок, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в межах заявлених позовних вимог у сумі 41 153, 56 грн. за період з лютого 2014 року по жовтень 2016 року, а тому рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо інших доводів і заперечень, наведених в апеляційній скарзі, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга УЖКГ Словянської міської ради задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 31.01.2017 у справі № 905/3451/16 підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Слов'янської міської ради, м. Словянськ Донецької області, на рішення Господарського суду Донецької області від 31.01.2017 у справі № 905/3451/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 31.01.2017 у справі № 905/3451/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3