ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р.Справа № 916/2575/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів: Лисенко В.А., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Маленкова О.П.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 03, дата видачі : 10.01.17;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н, дата видачі : 26.09.16;

від Управління обласної ради з майнових відносин ОСОБА_3, за довіреністю,

від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення господарського суду Одеської області від 14 листопада 2016 року

по справі №916/2575/16

за позовом Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "ЧОРНОМОР'Я"

до Одеської митниці Державної фіскальної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління обласної ради з майнових відносин;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про стягнення 70955,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Одеське обласне комунальне підприємство "Видавництво "ЧОРНОМОР'Я" (далі Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України (далі Відповідач) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління обласної ради з майнових відносин про стягнення заборгованості за договором оренди від 21.10.2014 року у розмірі 70 955,67 гривень, з якої основна сума боргу 55 019,44 гривень, пеня 13 925,50 гривень, 3% річних 2010,73 гривень.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14 листопада 2016 року по справі №916/2575/16 (суддя Гуляк Г.І.) позов задоволено, стягнуто з Одеської митниці Державної фіскальної служби України на користь Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "ЧОРНОМОР'Я" основну суму боргу у розмірі 55 019 гривень 44 копійки, пеню у розмірі 13925 гривень 50 копійок, три відсотки річні у сумі 2010 гривень 73 копійки, витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "ЧОРНОМОР'Я" про стягнення з Одеська митниця Державної фіскальної служби України заборгованості з орендної плати в сумі 55019,44 гривень, пеню в розмірі 13925,50 гривень та 3% річних в сумі 2010,73 гривень є обґрунтованими, та підлягають судом задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Одеська митниця Державної фіскальної служби України звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що судом не враховано того, що згідно з пунктом 4 додаткової угоди №2 до договору оренди майна від 21.10.2014 року №525, пунктами 9.1, 9.4 договору , дія цього договору припинилась з 31.05.2015 року, а тому з цієї дати у Одеської митниці ДФС відсутні зобовязання щодо сплати заборгованості за договором оренди.

Отже, суд першої інстанції всупереч викладеним обставинами стягнув з Одеської митниці ДФС орендну плату з 31.05.2015р. по 05.09.2016р..

Також апелянт зазначає, що відповідно до бюджетного законодавства не може здійснювати платежі за рахунок бюджетних коштів без реєстрації бюджетних зобовязань.

У додатковій угоді №2 термін дії договору встановлений до 31.05.2015р., але не визначено суми орендної плати, у звязку з чим вищезазначена додаткова угода не зареєстрована в органах Державної казначейської служби України, а Одеській митниці ДФС заборонено здійснювати платежі за рахунок бюджетних коштів без реєстрації бюджетних зобовязань в органах ДКСУ.

Крім того, скаржник наголошує, що до позовної заяви не додано доказів надіслання позивачем та отримання відповідачем рахунків на оплату орендної плати. У звязку з відсутністю відомостей про отримання митницею рахунків позивача, встановити момент виникнення зобовязання по оплаті не є можливим, у звязку з чим скаржник вважає необґрунтованим розрахунок пені та 3% річних.

Наявні в матеріалах справи докази не дають можливості перевірити та встановити конкретну дату виникнення у Одеської митниці ДФС зобовязання по сплаті заборгованості за рахунками, оскільки доказів їх вручення немає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обовязку сплатити орендну плату за час користування майном, з урахуванням пені. Акт приймання передачі нежитлового приміщення був підписаний 16.10.2015 року. Отже, в період з 31.05.15 по 16.10.15 року відповідач користувався приміщенням.

Також позивач наголошує, що з підписанням додаткової угоди №2 решта умов залишилась незмінною, зокрема, і щодо ціни орендної плати.

За таких обставин, позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також у додаткових поясненнях, наданих до суду 18.04.2017 року, позивач надав розяснення з приводу позовних вимог та наполягає на законності рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 18.04.2017 року не зявився представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

При цьому, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку зі знаходженням представника по даній справі ОСОБА_4 у відпустці, в підтвердження чого надано наказ про відпустку ОСОБА_4 від 30.03.17 р.№63-З.

Судова колегія відхиляє вказане клопотання, оскільки розгляд апеляційної скарги вже відкладався, отже у сторін була можливість надати свої пояснення щодо правової позиції у даній справі. Крім того, третя особа не позбавлена можливості направити до суду іншого представника у відповідності до вимог ст.28 ГПК України.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами справи та за відсутності представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Відповідно до приписів ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 жовтня 2014 року між ООКП "Видавництво "ЧОРНОМОР'Я" та Південною митницею Міндоходів було укладено Договір оренди майна, відповідно до якого передано у користування не житлове приміщення третього поверху виробничого корпусу літ. В № 3-144, загальною площею 109,6 кв. м., що розташовані за адресою: м. Одеса, пл. Бориса Деревянка, 1, з метою розміщення складу.

Відповідно до п. 3.1. Договору, орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, та визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої КМУ, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2013 року 3317,65 грн. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

Відповідно до п. 3.3. Договору, орендна плата сплачена несвоєчасно або не в повному обсязі, сплачується Орендодавцеві з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 3.7 доовору передбачено, що загальна сума договору без ПДВ складає 52392, 05 грн., в т.ч. орендна плата 44451, 77 грн., відшкодування: податок на землю 3235,44 грн., експлуатаційні витрати 4392,72 грн., водопостачання 102 грн., електропостачання 18 грн., вивіз сміття 120 грн., стоки 72.12 грн.

01 грудня 2014 року, між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору від 21.10.2014 №525 „Договір оренди майна та п. 3.7 Договору виклали у наступній редакції:

Загальна сума Договору з ПДВ складає 59223,36 грн., в т.ч. орендна плата 50342,12 грн., відшкодування: податок на землю 3235,44 грн., експлуатаційні витрати 5271, 26 грн., водопостачання 122,40 грн., електропостачання 21,60 грн., вивіз сміття 144 грн, стоки 86,54 грн.

29 квітня 2015 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до договору оренди майна від 21.10.2014 №525, згідно якої подовжено строк дії договору до 31.05.2015 року. Доповнено пунктом 3.8., в якому зазначено, що у разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за Договором здійснюються протягом пяти банківських днів з дати отримання Орендарем бюджетного призначення на фінансування відповідних послуг на свій реєстраційний рахунок. Всі інші умови Договору залишено без змін, вважаються дійсними і сторони підтверджують за ними свої зобовязання.

Листом №205 від 28.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив якнайшвидше зареєструвати додаткову угоду №2 у казначействі та повідомити дату реєстрації.

У відповіді на вказаний лист відповідач зазначає, що у додатковій угоді не визначено суму орендної плати, тому підстав для реєстрації бюджетного зобовязання, а також проведення оплати орендної плати, немає.

ООКП Видавництво «Чорноморя» 27.05.2015року направляло проект додаткової угоди №3 до договору від 21.10.14 №525 з кошторисом у 2015 році, однак її не було погоджено та підписано відповідачем.

Відповідно до акту приймання-передачі нежитлового приміщення, 16.10.2015 року Одеська митниця ДФС звільнила та передала орендоване приміщення ООКП «Видавництво «Чорноморя», а останній прийняв зазначене приміщення (а.с.57).

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що всупереч умов Договору, відповідач не виконав обовязок по Договору щодо своєчасного перерахування орендної плати та станом на 05.09.2016 року має заборгованість в сумі 70 955,67 грн.

27.11.2015 року на адресу відповідача було направлено претензію щодо добровільного виконання обовязку з оплати заборгованості у розмірі 55019, 47 грн.

Не отримавши відповіді на надіслану претензію, позивач звернувся до господарського суду Одеської області із даним позовом про стягнення з Одеської митниці Державної фіскальної служби України заборгованості за договором оренди від 21.10.2014 року у розмірі 70 955,67 гривень, з якої основна сума боргу 55 019,44 гривень, пеня 13 925,50 гривень, 3% річних 2010,73 гривень.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вимог про стягнення основної заборгованості, оскільки такі вимоги обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) для здійснення господарської діяльності. Згідно з частиною 6 цієї ж статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище, Додатковою угодою від 01 грудня 2014 року до договору від 21.10.2014 №525 сторони погодили, що загальна сума Договору з ПДВ складає 59223,36 грн., в т.ч. орендна плата 50342,12 грн., відшкодування: податок на землю 3235,44 грн., експлуатаційні витрати 5271, 26 грн., водопостачання 122,40 грн., електропостачання 21,60 грн., вивіз сміття 144 грн, стоки 86,54 грн.

В додатковій угоді №2 від 29 квітня 2015 року до договору подовжено строк дії договору до 31.05.2015 року. Доповнено пунктом 3.8., в якому зазначено, що у разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за Договором здійснюються протягом пяти банківських днів з дати отримання Орендарем бюджетного призначення на фінансування відповідних послуг на свій реєстраційний рахунок. Всі інші умови Договору залишено без змін, вважаються дійсними і сторони підтверджують за ними свої зобовязання.

Отже, підписавши вказану додаткову угоду, сторони дійшли взаємної згоди про те, що сума орендної плати залишається незмінною тобто такою, яку було погоджено в додатковій угоді від 01.12.2014 року до договору.

Тому доводи апелянта про те, що в додатковій угоді №2 не було погоджено ціну не відповідають дійсності.

Таким чином, судова колегія доходить висновку про те, що не зазначення у додатковій угоді №2 суми договору не звільняє відповідача від обовязку сплачувати орендну плату за договором у погодженому раніше порядку.

Доводи апелянта про відсутність бюджетних асигнувань судова колегія відхиляє, оскільки при укладенні договору відповідач діє як самостійна юридична особа, яка на власний ризик бере на себе зобовязання, зокрема, і щодо оплати орендної плати.

Судова колегія наголошує, що згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України, статтею 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, де вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Таким чином, саме відповідач, відповідно до вищезазначених норм закону, зобовязаний вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання ним обовязків за договором, в тому числі і для своєчасного отримання бюджетних коштів для розрахунків з позивачем.

В свою чергу, зазначених заходів не було здійснено відповідачем, а саме не зареєстровано додаткову угоду №2 у органах Державної казначейської служби України, не погоджено нову додаткову угоду із зазначенням суми орендної плати.

Крім того, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не можуть вважатися підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошових зобовязань.

Відповідно до акту приймання-передачі нежитлового приміщення, 16.10.2015 року Одеська митниця ДФС звільнила та передала орендоване приміщення ООКП «Видавництво «Чорноморя», а останній прийняв зазначене приміщення (а.с.57).

Отже, судова колегія доходить висновку про правомірність нарахування позивачем орендної плати за період з 31.05.2015 року по 16.10.2015 року у розмірі 55 019,44 гривень, оскільки її розмір належним чином обґрунтований.

Що стосується вимог про стягнення пені та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апелянта про неможливість розрахунку пені та 3% річних з огляду на відсутність доказів надіслання позивачем та отримання відповідачем рахунків на оплату орендної плати, судова колегія відхиляє, оскільки в пункті 3.1. укладеного договору сторони погодили, що орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Отже, для перерахування орендної плати рахунок не потрібний, а орендодавець здійснює розрахунок самостійно та перераховує орендний платіж у встановлений договором строк.

Оскільки відповідачем було допущено прострочення оплати за договором, позивач цілком правомірно нарахував пеню та 3% річних на заборгованість.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 3.3. Договору, орендна плата сплачена несвоєчасно або не в повному обсязі, сплачується Орендодавцеві з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, судова колегія перевірила розрахунок пені та встановила, що розрахунок позивача, задоволений судом першої інстанції, містить арифметичні помилки, а саме - не співпадає встановлений позивачем період із кількістю днів, вказаною у таблиці, наприклад, період з 25.09.2015 по 08.11.2015 складає 44 дні, однак у таблиці позивача вказано 106 днів (графа 15), тощо.

Згідно з приписами ст.101 ГПК України, здійснивши власний розрахунок з урахуванням періодів, встановлених позивачем, судова колегія встановила, що розмір пені складає не 13 925,50 гривень, а 13 107,35 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, розрахунок 3% річних складений вірно та обґрунтовано, отже, сума річних, які підлягають до стягнення, складає 2010,73 грн.

Підсумовуючи викладене, судова колегія доходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру пені, з огляду на невірний розрахунок пені, який було помилково задоволено судом першої інстанції.

За власним перерахунком суду апеляційної інстанції, здійсненого в рамках періодів, встановлених позивачем, сума пені складає 13 107, 35 грн.

В решті рішення слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, крім того, їм вже була надана оцінка при розгляді справи в господарському суді Одеської області.

Керуючись ст. 99, 101, п.4 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 14 листопада 2016 року по справі №916/2575/16 змінити в частині стягнення пені, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "ЧОРНОМОР'Я" задовольнити частково.

Стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби України на користь Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "ЧОРНОМОР'Я" 70 137,52 (сімдесят тисяч сто тридцять сім грн. 52 коп.) грн., з яких 55019,44 (пятдесят пять тисяч девятнадцять грн. 44 коп.) грн. основної заборгованості, 13107,35 (тринадцять тисяч сто сім грн. 35 коп.) грн. пені, 2010,73 (дві тисячі десять грн. 73 коп.) грн. 3 % річних, 1362,01 (одна тисяча триста шістдесят дві грн. 01 коп.) грн. судового збору.

В решті позову - відмовити.»

В решті рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строк, передбачений законодавством.

Повний текст постанови підписаний 19.04.2017 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.М. Принцевська