ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.04.2017 Справа № 924/1288/16

За позовом Приватного підприємства "Універсальна торгова фірма "Україна", м. Хмельницький

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Хмельницький

Третя особа-1 (без самостійних вимог на предмет спору): Національний банк України, м. Київ

Третя особа-2 (без самостійних вимог на предмет спору): ОСОБА_1, м. Хмельницький

про стягнення 8019,31 грн. та припинення дій, що порушують право та стягнення коштів

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Лопатнікова А.В., довіреність № 8274-К-О від 29.12.16р.

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

Суть спору:

Приватне підприємство "Універсальна торгова фірма "Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" (далі - відповідача) про стягнення 3958,36 грн. - інфляційних втрат, 3677,95 грн. - пені, 383,00 грн. - процентів за користування чужими коштами та зобов'язання надати доступ до розрахункового рахунку підприємства позивача (№ НОМЕР_1, МФО 315405 від 05.09.2016 р.)

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 01.02.2017 р. справу № 924/1288/16 передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.02.2017 р. справу № 904/924/1288/16 передано для розгляду по суті судді Рудовській І.А.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2017 р. по справі № 924/1288/16 порушено провадження, розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 09.03.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 р. розгляд справи відкладено на 11.04.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2017 р. продовжено строк розгляду справи до 28.04.2017 р. та розгляд справи відкладено на 18.04.2017 р.

Представник позивача у судові засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання від 07.03.2017 р. та 10.04.2017 р. про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судових засідання заперечував проти позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи-1 у судові засідання не з'явився, письмові пояснення на позов суду не надав. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, доказом чого є поштове повідомлення (судова повістка) про вручення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області (а.с. 77).

Представник третьої особи-2 у судові засідання не з'явився, до суду надіслав заперечення на позов, згідно яких просив суд, в задоволенні позову відмовити повністю.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18.04.2017 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", на підставі підписаних ГІП "Універсальна торгова Фірма "Україна" Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, Заяви про відкриття рахунку та Картки із зразками підписів та печатки, відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1. Відповідні заяви підписано уповноваженою особою підприємства, директором ОСОБА_1

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Так, 26.09.2016 року до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулась ОСОБА_3 (зазначена як директор ПП "Універсальна торгова Фірма "Україна") із листом про тимчасове припинення обслуговування р/р № НОМЕР_1.

Наступним було звернення ОСОБА_3 від 28.09.2016 року із вимогою про надання виписок за р/р № НОМЕР_1.

На лист від 28.09.2016 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надано відповідь від 09.11.2016 року, в якій банком, зокрема, зазначено: "для отримання запитуваної інформації просимо надати повний пакет документів, необхідний для проведення ідентифікації, а також законні документи, що підтверджують ваші повноваження, як представника підприємства. Також просимо повідомити про наявність або відсутність позовних заяв до суду або остаточних рішень, ухвал суду щодо визнання недійсними проведення позачергових зборів та зміни керівництва підприємства, а також кримінальних проваджень щодо факту проведення позачергових зборів та зміни керівництва товариства".

Відповідно до ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банкам забороняється: відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки; встановлювати кореспондентські відносини з банками-оболонками, а також з банками та іншими фінансовими установами - нерезидентами, що підтримують кореспондентські відносини з банками-оболонками; вступати в договірні відносини (проводити валютно-обмінні фінансові операції, фінансові операції з банківськими металами, з готівкою (готівковими коштами) з клієнтами - юридичними, чи фізичними, особами: у разі коли виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені; яких включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції; в інших випадках, встановлених законом. Банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України: клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку: клієнтів, які здійснюють фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу; клієнтів (осіб) у разі виникнення підозри в тому, що їх фінансові операції (фінансова операція) можуть (може) бути пов'язані (пов'язана) з фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення; клієнтів, які проводять перекази без відкриття рахунка на суму, що дорівнює чи перевищує 15000 гривень, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості, але є меншою ніж 150000 гривень, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості; клієнтів, що здійснюють фінансові операції з готівкою без відкриття рахунка на суму, що дорівнює або перевищує 150000 гривень, або у сумі, еквівалентній зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах; клієнтів, у яких банк залучає кошти на умовах субординованого боргу; клієнтів, що укладають з банком кредитні договори, договори про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; осіб (крім банків, зареєстрованих в Україні), з якими банк як професійний учасник ринку цінних паперів укладає договори для здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів (фондовому ринку). З дня укладення договору така особа є клієнтом банку; осіб, уповноважених діяти від імені зазначених клієнтів/осіб (представника клієнта); клієнтів (осіб), визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу.

Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов'язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації клієнта (в тому числі керівників клієнта - юридичної особи, представника клієнта), вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, здійснення поглибленої перевірки клієнта, в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації з інших джерел.

Жодних витребуваних банком документів та відомостей ОСОБА_3 не надала. В матеріалах справи докази зворотнього відсутні.

Також, одночасно з цим до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" особисто зверталась ОСОБА_1 яка просила зупинити обслуговування р/р № НОМЕР_1 через рейдерське зокоплення підприємства ОСОБА_3

Отже, ПАТ КБ "Приватбанк" опинився в ситуації, коли є два комплекти документів від різних "уповноважених, виступаючих від імені клієнта ПП "Універсальна торгова Фірма "Україна" осіб. Ці документи для банку рівнозначні, а тому здійснення ідентифікації такого клієнта стало неможливим.

Окрім того, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" повторно звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із вимогою про надання інформації та документів про наявність або відсутність: 1) позовних заяв до суду або рішень, ухвал суду про визнання рішень позачергових зборів недійсними: 2) кримінальних проваджень щодо факту проведення позачергових зборів та зміни керівництва товариства.Листи отримані ОСОБА_1 19.10.2016 року та представником за довіреністю ОСОБА_3 ОСОБА_4 21.10.2016 року під розписи.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до банку із наданням відповідних документів, з яких вбачається, що на потчний час є декілька кримінальних та адміністративних проваджень щодо незаконності дій ОСОБА_3

Частково рішення та ухвали зазначених проваджень були надані суду ОСОБА_1 При цьому, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 жодних відомостей не надали.

Натомість, 29.11.2016 року надіслали до банку лист про проведення ідентифікації нового директора ПП "Універсальна торгова Фірма "Україна" ОСОБА_5 (лист є в матеріалах справи). Тобто, при наявності судових спорів про незаконність дій ОСОБА_3 призначила нового директора підприємства ОСОБА_5, яка звернулась з позовом до суду.

В позовній заяві позивач здійснює розрахунки інфляційних, пені та відсотків, зазначаючи при цьому дату порушення його прав 28.09.2016 р., а залишок по рахунку станом на 16.09.2016 р. - 60580,00 грн.

Згідно з ст. 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (п. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання (ст. ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (ст. 22.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Проаналізувавши вищевказані норми законодавчих актів, суд доходить до висновку, що обов'язок банку щодо перерахування конкретної грошової суми на конкретний розрахунковий рахунок виникає після подання клієнтом банку відповідного розрахункового документу.

Однак, позивачем не надано до матеріалів справи доказів подання до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" оформлених розрахункових документів про перерахування або видачу його коштів.

Отже, доказів порушення прав підприємства на вільне розпорядження, користування грошовими коштами саме з 28.09.2016 р. не надано суду, як і не надано доказів залишку коштів по рахунку № НОМЕР_1 станом на 16.09.2016 р. на суму 60580.00 грн.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг, зокрема належить відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах.

Згідно із статті 341 Господарського кодексу України розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 3 статті 16 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно із статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, зі змісту вищезазначених норм законодавства випливає, що під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом або договором, за допомогою яких особа може здійснити захист своїх суб'єктивних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. При цьому, суд може захистити право або інтерес лише у той спосіб, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Таким чином, обраний спосіб захисту Позивача "зобов'язати ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" в особі Хмельницької філії надати директору ПП "Універсальна торгова Фірма "Україні" ОСОБА_5 доступ до р/р № НОМЕР_1" не відповідає встановленим законом способом захисту прав.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги поданими суду доказами. Обов'язок доказування згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України " 25 " квітня 2017 р.

Повне рішення складено 18.04.2017