РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

20 квітня 2017 року Справа № 906/282/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі № 906/282/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 40 702,96 шв.франка (станом на 21.03.2016р. за курсом НБУ 1 103 381,21 грн.) та 66 254,46 грн. заборгованість по пені

за участю представників:

позивача - Наконечна Д.О., (довіреність №13-2-/15420 від 02.03.2017р.);

відповідача - ОСОБА_3, (довіреність б/н від 27.11.2015р.)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення відповідача 40702,96 шв.франка (станом на 21.03.2016р. за курсом НБУ 1103381,21 грн.) та 66254,46 грн. заборгованість по пені.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 30.05.2016р. призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

1. Чи підтверджується документально факт видачі АКІБ "УкрСиббанк" ФОП ОСОБА_1 20.03.2007р. кредиту в сумі 96600,00 швейцарських франків як вимагає п.1.2.3 кредитного договору №0 від 20.03.2007 року?

2. Яким чином був виданий кредит та чи відповідає це умовам договору?

3. Чи підтверджується документально і чи є обґрунтованою банківська операція по продажу 96 600,00 швейцарських франків на МВРУ 21.03.2007 року за заявою клієнта (ФОП ОСОБА_1.), як зазначено у виписці з особового рахунку з 21.03.2007 р. (а.с. 42)?

4. Чи підтверджується документально сума заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед АКІБ "УкрСиббанк" за договором про надання кредиту №0 від 20.03.2007 року станом на день подачі позову, по сплаті процентів за кредит, погашення основної суми боргу та заборгованості по сплаті пені (з врахуванням зміни процентної ставки додатковими угодами до кредитного договору)?

5. Чи підтверджується документально розмір реальної відсоткової ставки за договором про надання кредиту?

6. Чи відповідає процедура видачі кредиту Закону України та іншим законодавчим актам, які регулюють порядок та процедуру видачі валютних кредитів за кредитним договором №0 від 20.03.2007 року?"

Проведення судової економічної експертизи було доручено судовому експерту ОСОБА_4.

В послідуючому до господарського суду Житомирської області надійшов лист від ОСОБА_4 та повернено матеріали справи №906/282/16 у зв'язку з тим, що у даного експерта відсутні законодавчі підстави для проведення дослідження за спеціальністю: 11.3 Дослідження документів фінансово-кредитних операцій.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 13.07.2016р. призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено вище перераховані запитання. Проведення судової економічної експертизи доручено судовому експерту - Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м.Київ, вул.Смоленська, 6). Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

31.10.2016р. господарським судом прийнято у справі №906/282/16 додаткову ухвалу, обов'язок попередньої оплати за проведення судово-економічної експертизи покладено на відповідача - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

Водночас, листом господарського суду Житомирської області від 31.10.2016р. за вих.№906/282/16/7835/16 повідомлено банк про необхідність надати ряд оригіналів або завірених у встановленому порядку документів, а саме: Положення про кредитування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»; кредитну справу за кредитним договором від 20.03.2007 року №0, позичальник фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з усіма додатками (має бути забезпечений такий формат копії кредитної справи, який буде зручним для читання наявної інформації, в тому числі завдяки відповідним полям, якщо така кредитна справа буде зшита); первинні бухгалтерські документи (розпорядження, заяви на продаж валюти, заяви на купівлю та переказ валюти, меморіальні ордери, платіжні доручення тощо) за кредитним договором від 20.03.2007р. №0, що підтверджують отримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 кредитних коштів (основного кредиту та додаткового кредиту); погашення кредиту та сплату позичальником відсотків, в тому числі прострочених, за користування кредитом у розрізі кожного місяця за період з 20.03.2007 року по 21.03.2016 року; сплату інших платежів (комісія, пеня тощо) за вказаний вище період, а також виписки ПАТ «УкрСиббанк» за всіма аналітичними рахунками з обліку заборгованості позичальника за кредитним договором від 20.03.2007 року № 0 (в тому числі за рахунками з обліку строкових та прострочених сум тіла кредиту, строкових та прострочених процентів, комісій, пені, штрафів, а також відповідних транзитних рахунків, за їх наявності) за період з 20.03.2007 року по 21.03.2016 року.

Оскільки зазначені вище документи ні суду, ні експерту надані не були, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз повернуто ухвалу господарського суду від 13.07.2016р. без виконання з матеріалами справи №906/282/16.

В подальшому, ухвалою суду першої інстанції від 06.02.2017р. розгляд справи відкладено та витребувано ряд оригіналів або завірених у встановленому порядку документів, а саме: Положення про кредитування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»; кредитну справи за кредитним договором від 20.03.2007 року №0, позичальник фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з усіма додатками (має бути забезпечений такий формат копії кредитної справи, який буде зручним для читання наявної інформації, в тому числі завдяки відповідним полям, якщо така кредитна справа буде зшита); первинні бухгалтерські документи (розпорядження, заяви на продаж валюти, заяви на купівлю та переказ валюти, меморіальні ордери, платіжні доручення тощо) за кредитним договором від 20.03.2007р. №0, що підтверджують отримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 кредитних коштів (основного кредиту та додаткового кредиту); погашення кредиту та сплату позичальником відсотків, в тому числі прострочених, за користування кредитом у розрізі кожного місяця за період з 20.03.2007 року по 21.03.2016 року; сплату інших платежів (комісія, пеня тощо) за вказаний вище період, а також виписки ПАТ «УкрСиббанк» за всіма аналітичними рахунками з обліку заборгованості позичальника за кредитним договором від 20.03.2007р. №0 (в тому числі за рахунками з обліку строкових та прострочених сум тіла кредиту, строкових та прострочених процентів, комісій, пені, штрафів, а також відповідних транзитних рахунків, за їх наявності) за період з 20.03.2007 року по 21.03.2016р.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі №906/282/16 відмовлено в позові Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 40702,96 шв.франка (станом на 21.03.2016р. за курсом НБУ 1 103 381,21 грн.) та 66 254,46 грн. заборгованість по пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (арк.справи 179-181).

В скарзі позивач стверджує, що не відреагував на лист та клопотання експерта, тому що вимогами п.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» встановлено, що законом не передбачено повноважень судового експерта щодо витребування та одержання додаткових матеріалів безпосередньо учасників судового процесу.

Окрім того, згідно з пунктом 2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Зазначає, що суд листом від 31.10.2016р. за вих. №906/282/16/7835/16 повідомив Банк про надання оригіналів/належним чином завірених копій витребуваних документів, додавши до листа клопотання експерта, при цьому суд не поновив провадження у справі, не ухвалив відповідної ухвали про задоволення/не задоволення даного клопотання експерта та зазначення переліку оригіналів документів, котрі необхідно позивачу надати суду.

Суд поновив провадження у справі лише після повернення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз ухвалу господарського суду від 13.07.2016р. без виконання з матеріалами справи №906/282/16 і лише 06.02.2017р. суд постановив ухвалу відповідно до якої витребував у Банка документи зазначені в клопотанні експерта від 10.10.2016р. та призначив справу до розгляду на 13.02.2017р., надавши Банку дуже короткі терміни для надання оригіналів з моменту ухвалення ухвали, за такий короткий період часу надати оригінали документів було не можливо. В судовому засіданні 13.02.2017р. представник Банку, просив суд надати час, для подання суду оригіналів документів, проте суд не відреагував на дане прохання.

Також скаржник зазначає, що до позовної заяви ним було надано доказ перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а саме - виписку з поточного рахунку позичальника. В даному документі відображено перерахування банком на поточний рахунок позичальника кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 96600,00 шв.франка.

Відповідно до п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій.

Також в судовому засіданні до матеріалів справи було долучено: оригінал Меморіального ордера № від 21.03.2007 р., оригінал Руху коштів по рахунку НОМЕР_1 валюта СНР з 20.03.2007р. по 25.05.2016р. В даних документах відображено реальне перерахування коштів у валюті. Судом не було досліджено даних доказів.

Звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору з ФОП ОСОБА_1 ПАТ «УкрСиббанк» мав дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 операції з валютними цінності здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним Банком України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету.

ПАТ „УКРСИББАНК" 24.12.2001 року отримав дозвіл №1 Національного банку України на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки банківську діяльність».

Відповідно до пункту 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ N 275 від 17.07.2001р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за N 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидейтів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів - нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на Міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Виходячи з положень статті 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті. Як доказ правомірності надання кредиту у швейцарських франках до суду було подано копію ліцензії НБУ №75 від 24.12.2001 року та дозволу НБУ№75-2 з додатком.

Посилаючись на норми ст.ст.525, 526, 530, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-3, 32, 33, 43, 49, 75, 82-84, 91 ГПК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі., а також стягнути з відповідача витрати на судовий збір.

Ухвалою від 06.03.2017р. (гол.суддя Саврій В.А., суддя Мамченко Ю.А., суддя Тимошенко О.М.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на "05" квітня 2017 р. о 14:45 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

Відповідач не скористався правом, передбаченим ч.1 ст.96 ГПК України, надати письмовий відзив на апеляційну скаргу, що, відповідно до ч.2 зазначеної статті, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.04.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Тимошенка О.М., у справі №906/282/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич С.П.

Ухвалою від 05.04.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження в новому складі суду. Розгляд справи відкладено на 20.04.2017р. о 11:20 год.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 20.04.2017р. представник позивача підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, та надала пояснення на обгрунтування своєї позиції. Вважає рішення господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі №906/282/16 незаконним та необгрунтованим, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення в обгрунтування своєї позиції. Вважає рішення господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі № 906/282/16 законним та обгрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

20.03.2007р. між Акціонерним комерційним банком "УкрСиббанк" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0 (арк.справи 13-18), відповідно до якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 96600 швейцарських франків у порядку та на умовах, зазначених в договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 391795 грн. за курсом НБУ на день укладення договору.

З 29.12.2011р. відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 862,69 шв.франків 25-го числа кожного місяця, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.03.2019р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору, п.2, п.4.1 додаткової угоди №6 від 29.11.2011). Сторони також погодили, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №0 (п. 1 додаткової угоди №6 від 29.11.2011).

Строк кредитування - вісімдесят чотири місяці (п.п.1.2. договору). В подальшому строк кредитування було збільшено до 108 місяців, згідно п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди №4 від 24.09.2010р.

Пунктом 1.2.2. Договору передбачено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору).

Цільовим призначенням кредиту, відповідно до п.1.4. Кредитного договору, є - придбання нерухомості, а саме приміщення магазину літ.А, загальною площею 143,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Космонавтів, 38/17.

Згідно п.1.5. Кредитного договору, кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № 2800 у Банку, для подальшого використання за цільовим призначенням.

За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі: 8,99% річних, з 24.09.2010р. в розмірі 9,49% річних, з 29.11.2011р. в розмірі 10,49% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у подвійному розмірі (п. 1.3 кредитного договору, п.п. 1, 2 додаткової угоди №5, п. 4 додаткової угоди №6 від 29.11.2011). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальником за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3. кредитного договору). Такий розмір процентної ставки застосовується для всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором. Нарахування подвійної процентної ставки за прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Згідно п.1.3.5. Кредитного Договору позичальник зобов'язується сплачувати проценти за Договором у строк з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Як встановлено п.11.1. Кредитного договору, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст.ст.525, 611 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п. 2..3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. Договору та/або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п. 1.2.2. Договору. При цьому, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обов'язковим до повернення з дати отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Банку. В цьому випадку Позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений Банком заново термін в повному обсязі.

В позовній заяві позивач посилався на неналежне виконання Позичальником зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих процентів згідно узгодженого графіку, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 40702,96 швейцарських франків (36071,42 шв.франка - заборгованість по тілу кредиту, 4631,54 шв.франка - заборгованість по процентам), що за курсом НБУ саном на 21.03.2016р. складає 1103381,21 грн., пеня за прострочення сплати по кредиту в сумі 44246,17 грн. та пеня за прострочення сплати процентів в сумі 22008,29 грн., які заявлені позивачем до стягнення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ст.345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено ч.1,3 ст.1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003р. затверджено Інструкцію про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах (далі - Інструкція), що регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму (далі - клієнти).

Відповідно до п.5.4. Інструкції, з поточного рахунку в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів за розпорядженням власника рахунку здійснюються, в тому числі, продаж валюти уповноваженим банком відповідно до законодавства України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, документального підтвердження (оригіналу або завіреної копії первинних бухгалтерських документів - розпорядження, заяви на продаж валюти, аяви на купівлю та переказ валюти),

яке б свідчило, що продаж швейцарських франків та зарахування грошових коштів на гривневий рахунок було здійснено саме за розпорядженням відповідача, позивачем надано не було.

При цьому, відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів за спірним договором в національній валюті, проте, зазначає, що будь-яких заявок (розпоряджень) щодо продажу іноземної валюти не надавав.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, про те, що відповідачем було надано розпорядження на продаж іноземної валюти та перерахування грошових коштів на гривневий рахунок.

Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновку судового експерта про неможливість надання висновку, судовий експерт зазначає, що йому не було надано для дослідження ряд документів, а саме: кредитну справу за кредитним договором від 20.03.2007 року №0, позичальник фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з усіма додатками (має бути забезпечений такий формат копії кредитної справи, який буде зручним для читання наявної інформації, в тому числі завдяки відповідним полям, якщо така кредитна справа буде зшита); первинні бухгалтерські документи (розпорядження, заяви на продаж валюти, заяви на купівлю та переказ валюти, меморіальні ордери, платіжні доручення тощо) за кредитним договором від 20.03.2007р. №0, що підтверджують отримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 кредитних коштів (основного кредиту та додаткового кредиту); погашення кредиту та сплату позичальником відсотків, в тому числі прострочених, за користування кредитом у розрізі кожного місяця за період з 20.03.2007р. по 21.03.2016р.; сплату інших платежів (комісія, пеня тощо) за вказаний вище період, а також виписки ПАТ «УкрСиббанк» за всіма аналітичними рахунками з обліку заборгованості позичальника за кредитним договором від 20.03.2007р. №0 (в тому числі за рахунками з обліку строкових та прострочених сум тіла кредиту, строкових та прострочених процентів, комісій, пені, штрафів, а також відповідних транзитних рахунків, за їх наявності) за період з 20.03.2007р. по 21.03.2016р.

ПАТ «УкрСиббанк» згідно повідомлення про необхідність надання додаткових документів для проведення експертизи вищеперераховані документи не надав ні експерту, ні, в подальшому, господарському суду Житомирської області на вимогу ухвали від 06.02.2017р.

Всупереч твердження скаржника, в протоколі судового засідання 13.02.2017р. не зафіксовано звернення Банку з клопотанням надати час для подання суду оригіналів документів. Відсутнє в матеріалах справи таке клопотання і в письмовому вигляді.

Судом першої інстанції було зазначено, що Вищий господарський суд України в аналогічній правовій ситуації (постанова від 19.09.2016р. у справі №904/21/15) прийшов до висновку про задоволення вимог ПАТ "УкрСиббанку" про стягнення заборгованості по валютному кредиту при неможливості проведення судової економічної експертизи, посилаючись на наявні заявки позичальника на здійснення продажу певної суми швейцарських франків на Міжнародному валютному ринку та видачу кредиту відповідно до кредитного договору в певному розмірі.

Крім цього у справі №6-29188ск15 від 17.02.2016р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості до боржника за кредитом в судовому порядку є оригінал заяви на видачу готівки.

В матеріалах справи відсутні такі первинні документи, як заявка на видачу кредиту та продаж валюти на МРВ.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Житомирської області про те, що в матеріалах справи відсутні всі необхідні документи первинного бухгалтерського обліку, які можуть свідчити про реальне перерахування валюти (оригінали заявок відповідача на видачу готівки і на продаж валюти та ін.).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що видача відповідачу кредитних коштів по договору від 20.03.2007 в іноземній валюті не підтверджена належними доказами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

При цьому, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі (в тому числі посилання на виписку з поточного рахунку позичальника, оригінал Меморіального ордера № від 21.03.2007 р., оригінал Руху коштів по рахунку НОМЕР_1 валюта СНР з 20.03.2007р. по 25.05.2016р., як на факт перерахування коштів в іноземній валюті), апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення господарського суду Житомирської області від 13.02.2017р. у справі № 906/282/16 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.