ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017р. Справа № 914/619/17

Суддя Господарського суду Львівської області Пазичев В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго

(м. Червоноград, Львівська обл.)

до відповідача: Державного підприємства „Львіввугілля (м. Сокаль, Львівська обл.)

про: стягнення основного боргу в розмірі 7061886,04 грн., пені в розмірі 1613165,70 грн., 3% річних у розмірі 308116,78 грн. та інфляційних втра у розмірі 1204491,74 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - директор.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 8/3 від 03.01.2017 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго до Державного підприємства „Львіввугілля про стягнення основного боргу в розмірі 7061886,04 грн., пені в розмірі 1613165,70 грн., 3% річних у розмірі 308116,78 грн. та інфляційних втра у розмірі 1204491,74 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.03.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 04.04.2017 року. Ухвалою суду від 04.04.2017 року розгляд справи відкладено до 20.04.2017 року, в звязку з відсутністю представників сторін.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 30.03.2017 року, про відкладення від 04.04.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

20.04.2017 року за вх. № 1784/17 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1204491,74 грн.

20.04.2017 року за вх. № 1785/17 позивач подав клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття судового рішення по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 30.03.2017 року, про відкладення від 04.04.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

20.04.2017 року за вх. № 14597/17 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1204491,74 грн. визнає повністю.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 20.04.2017 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 01 жовтня 2010 року та 03 січня 2017 р. між Комунальним підприємством Червоноградтеплокомуненерго" (надалі - позивач) та Державним підприємство «Львіввугілля» (надалі - відповідач) були укладені Договора № 300 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір). Згідно п. 10.4 даних Договорів, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Відповідно до даного Договору, КП "Червоноградтеплокомуненерго" взяло на себе зобов'язання постачати відповідачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені вказаним Договором.

Позивач зазначає, що з грудня 2014 р. по лютий 2017 р. відповідачеві надано послуги з теплопостачання на загальну суму 7061886,04 грн. Однак, свої зобов'язання, щодо оплати вказаної суми, останній не виконав. Факт надання послуг підтверджується актами приймання передачі наданих послуг з теплопостачання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 549-551 ЦК України, ст. ст. 230 , 231 ГК України, відповідачу нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, в розмірі 1613165,70 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховані 3% річних в розмірі 308116,78 грн. Крім того, відповідачу нараховані інфляційні втрати в розмірі 1204491,74 грн.

20.04.2017 року за вх. № 1784/17 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1204491,74 грн.

20.04.2017 року за вх. № 14597/17 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1204491,74 грн. визнає повністю.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 01 жовтня 2010 року та 03 січня 2017 р. між Комунальним підприємством Червоноградтеплокомуненерго" (надалі - позивач) та Державним підприємство «Львіввугілля» (надалі - відповідач) були укладені Договора № 300 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір). Згідно п. 10.4 даного Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Відповідно до даного Договору, КП "Червоноградтеплокомуненерго" взяло на себе зобов'язання постачати відповідачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені вказаним Договором.

З грудня 2014 р. по лютий 2017 р. відповідачеві надано послуги з теплопостачання на загальну суму 7061886,04 грн. Однак, свої зобов'язання, щодо оплати вказаної суми, останній не виконав. Факт надання послуг підтверджується актами приймання передачі наданих послуг з теплопостачання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідачу нараховані 3% річних в розмірі 307536,35 грн. Крім того, відповідачу нараховані інфляційні втрати в розмірі 1204491,74 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

20.04.2017 року за вх. № 1784/17 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1204491,74 грн.

20.04.2017 року за вх. № 14597/17 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1204491,74 грн. визнає повністю.

Згідно ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Незважаючи на вимоги суду, учасниками процесу не надано доказів, що такі дії відповідача суперечать чинному законодавству України або порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Отже, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення основний борг в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1204491,74 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів наявності передбачених законом чи Договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав повністю, суд прийшов до висновку, що уточнені (зменшені) позовні вимоги Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго до Державного підприємства „Львіввугілля про стягнення основного боргу в розмірі 7061886,04 грн., 3% річних у розмірі 307536,35 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1204491,74 грн. є обґрунтованми та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Сума уточнених (зменшених) позовних вимог сладає 8573914,13 грн., тому судовий збір повинен бути сплачений в розмірі 128608,71 грн.

Оскільки ухвалою суду від 30.03.2017 року клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору було задоволено, то судові витрати потрібно стягнути, згідно вимог ст. 49 ГПК України.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства „Львіввугілля (80000, Львівська обл., м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького, 26, ) на користь Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго (80100, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Промислова, 1, ) основний борг в розмірі 7061886 (сім мільйонів шістдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят шість) грн. 04 коп., 3% річних у розмірі 307536 (триста сім тисяч пятсот тридцять шість) грн. 35 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1204491 (один мільйон двісті чотири тисячі чотириста девяносто одна) грн. 74 коп.

3. Стягнути з Державного підприємства „Львіввугілля (80000, Львівська обл., м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького, 26, ) на користь Державного бюджету України 128608 (сто двадцять вісім тисяч шістсот вісім) грн. 71 коп. судового збору.

4. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.04.2017 року