РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2017Справа №902/219/16
За позовом:1) Міністерства оборони України;
2) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця
до: 1) Мурованокуриловецької районної державної адміністрації;
2) Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області;
3) Міністерства доходів і зборів України,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання рішень недійсними та визнання права власності
Суддя Сташків Р.Б.
Представники:
від позивачів Ткачук О.С. (представник за довіреностями);
від відповідача1 не з`явився;
від відповідачів 2 та 3 Молчанова Н.К. (представник за довіреністю);
від третьої особи Олійник Н.М. (представник за довіреністю).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов, у редакції прийнятої судом в порядку ст.ст. 22, 55 ГПК України заяви, поданої 27.10.2016, про зміну предмету позову (в частині), у якому Позивач просить суд:
- визнати недійсним розпорядження Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області від 14 листопада 2006 року № 376 «Про утворення комісії для прийняття до сфери управління ДПА України частини приміщення філії Барсько-Мурованокуриловецького об`єднаного районного військового комісаріату»;
- визнати недійсним розпорядження Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області від 24 січня 2007 року № 15 «Про передачу до сфери державної власності в управління ДПА України на баланс Барської міжрайонної податкової інспекції приміщення»;
- визнати за Міністерством оборони України право власності на адміністративну будівлю № 1, площею 617 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 ;
- скасувати свідоцтво за номером НОМЕР_1 від 02.07.2014 про право власності на нерухоме майно загальною площею 226,8 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
Позов мотивований тим, що усупереч волі особи, уповноваженої державою управляти військовим майном Міністерства оборони України, спірне майно було вилучено та передано у власність іншій особі.
Відповідач-1 проти позову заперечував, з посиланням, що оспорювані розпорядження винесені у межах повноважень, оскільки згода на вилучення майна була надана Вінницьким обласним військовим комісаріатом.
Відповідачі 2 та 3 проти позову заперечували з посиланням, що Відповідач-1 мав усі належні повноваження розпоряджатися спірним майном, а Позивач натомість порушення його прав не довів, у тому числі не довів, що спірне майно належним чином обліковувалося як військове.
У наданих суду поясненнях та заявах Відповідачі клопотали про застосування позовної давності до вимог даного позову.
Третя особа надала суду письмові пояснення, у яких вимоги позову підтримала.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, які були направлені довірителями для участі у судових засіданнях, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (тут і надалі Закону у редакції на момент винесення оспорюваних розпоряджень на свідоцтва), військове майно це державне майно, закріплене, зокрема, за військовими частинами Збройних Сил України (далі військові частини), та до такого військового майна, зокрема, належать будинки і споруди.
Вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку його вилучення і передачі, відповідно до ст. 2 Закону, належить до компетенції Кабінету Міністрів України. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
За приписами ст. 3 Закону, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління, з урахуванням тих особливостей, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна; військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням; облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 3 Закону, військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах.
Так, відповідно до ст. 3 указаного Закону, та усупереч посиланням Відповідача-3, у інвентарній картці № 2791 обліку основних засобів в Бюджетних установах відображено, що на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця перебуває та в експлуатацію Барсько-Мурованокуриловецького ОВК (військового комісаріату) була передана адміністративна будівля №1, яка розташована по АДРЕСА_1 , інвентарний номер 10301867. Перебування указаної будівлі на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця також підтверджено рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.07.2014 у справі №902/678/14, тому в силу ст. 35 ГПК України не доводиться знову при вирішенні даного спору.
З наданих Позивачем-2 та не спростованих доказів і пояснень вбачається, що відповідно до відомостей з Державного архіву Вінницької області, Протоколу №7 від 14.03.1959, у 1959 році відбувся обмін будинками, що належать райвоєнкомату і дитячому садку, внаслідок чого приміщення райвійськкомату було передано дитячому садку, а садок в свою чергу передав воєнкомату приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,24 га. У подальшому, Рішенням виконкому Мурованокуриловецької РР депутатів трудящих № 61 від 03.03.1967 райвоєнкомату було передано гараж та кладову де колись розміщувалась їдальня відділення «Сільгосптехніки» для розміщення і роботи райвійськкомату.
Отже, з наведеного слідує, що у Збройних Сил України (райвоєнкомату) виникло право користування спірним нерухомим майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та земельною ділянкою площею 0,24 га. З наданих Позивачем-2 та не спростованих пояснень вбачається, що райвоєнкомат у даному регіоні лише один, тому є підстави стверджувати, що мова йде про одне і те ж нерухоме майно. При цьому, судом враховано, що з протоколу №3 від 14.02.1977, що виконавчим комітетом прийнято рішення «Про переймнувння домоволодінь в селищі Муровані Курилівці» та відбулася зміна адреси з АДРЕСА_3 , а в подальшому на АДРЕСА_1 .
Посилання Відповідача-2, що у рішенні Господарського суду Вінницької області від 29.07.2014 у справі №902/678/14 встановлена відсутність документального обґрунтування того, на якій підставі Позивач користується частиною спірного майна, а отже законність перебування цього майна у Позивача не доведена, судом відхиляється, оскільки відсутність документів у матеріалах певної господарської справи не доводить їх відсутність у заявника взагалі та відсутність можливості подати їх суду у межах іншої справи та встановлення іншим судом приналежного спірного майна, що і було здійснено у даному спорі.
Указана адміністративна будівля №1 відповідно до інвентаризаційної картки входить в склад військового містечка №123, розташована на земельній ділянці земель оборони кадастровий номер 020020040, право користування якою Барсько-Мурованокуриловецького об`єднаного районного військового комісаріату підтверджено державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_2 , використовується для розміщення Барсько-Мурованокуриловецького об`єднаного районного військового комісаріату, тобто являється військовим майном.
Судом встановлено, що указане військове майно частина адміністративної будівлі №1 площею 263,2 кв.м. розпорядженнями Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області (далі Відповідач-1) була вилучена у 2006 2007 роках з користування Міністерства оборони України (в особі КЕВ м. Вінниця і Барсько-Мурованокуриловецького ОВК (військового комісаріату) та передано до сфери управління ДПА України (в особі Барської міжрайонної ДПІ для розміщення Мурованокуриловецького відділення Барської міжрайонної ДПІ), на даний час Міністерство доходів і зборів України.
Так, 14.11.2006 Мурованокуриловецькою РДА прийнято розпорядження №376 «Про утворення комісії для прийняття до сфери державної власності в управління частини приміщення Барсько-Мурованокуриловецького об`єднаного районного військового комісаріату», пунктом 2 якого доручено комісії до 17.11.2006 здійснити прийом-передачу частини приміщення Барсько-Мурованокуриловецького об`єднаного районного військового комісаріату.
У подальшому, 24 січня 2007 року Мурованокуриловецькою РДА видано розпорядження №15 «Про передачу до сфери державної власності в управління ДПА України на баланс Барської міжрайонної державної податкової інспекції приміщення», пунктами 1.1 і 1.2 якого вирішено зняти з балансового обліку приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Леніна (Соборна) 115, смт. Муровані-Курилівці, Вінницької області, 9 кімнат площею 155,58 кв.м. та коридор площею 54,9 кв.м. (разом 210,48 кв.м.) та передати безоплатно до сфери державної власності в управління ДПА України на баланс Барської міжрайонної ДПІ для розміщення Мурованокуриловецького відділення Барської міжрайонної ДПІ.
З залученої до справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав (довідка № 24789911) вбачається, що 02.07.2017 Реєстраційною службою Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області на підставі указаного розпорядження №15 від 24 січня 2007 року Мурованокуриловецькою РДА видано, а також на підставі акта приймання-передачі від 24.01.2007, було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер 23719061, суб`єкт управління власністю держава в особі Міністерства доходів і зборів, балансоутримувач Могилів-Подільська ОДПІ ГУ Міндохрдв у Вінницькій області.
При цьому, судом також встановлено, що розпорядженням №15 від 24 січня 2007 року Мурованокуриловецькою РДА було передано до сфери державної власності в управління ДПА України кімнати площею 155,58 кв.м. та коридор площею 54,9 кв.м., а разом 210,48 кв.м., тоді як на підставі указаної реєстраційної дії було видано свідоцтво про вибуття з військового майна приміщень навіть більшою площею 226,8 кв.м., при цьому на підставі яких документів відбулась реєстрація права на різницю площ між розпорядженням РДА та фактично зареєстрованих - 16,32 кв.м., суду Відповідачі доказів не надали.
Досліджуючи правомірність вибуття зі складу військового майна нерухомого майна загальною площею 226,8 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , та передачу його сфери державної власності, а потім держаної власності в особі Міністерства доходів і зборів України, суд встановив, що особа, яка надала згоду та передала військове вищеописане майно у складі 9 кімнат площею 155,58 кв.м. та коридору площею 54,9 кв.м., а разом 210,48 кв.м., не мала на те відповідних повноважень.
Так, з залучених до справи доказів та пояснень Відповідача-1 вбачається, що згода на передачу вказаного військового майна була надана та передача майна була здійснена Вінницьким обласним військовим комісаріатом, тоді як відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передача військового майна, до якого належать приміщення військового комісаріату, здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 4, 5 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 р. N 1282, тут і надалі у редакції на час виникнення спірних правовідносин винесення спірних розпоряджень), передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням:
1) Кабінету Міністрів України - щодо цілісних майнових комплексів;
2) Міноборони - щодо:
- іншого окремого індивідуально визначеного майна;
- житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі цілісних майнових комплексів.
До прийняття Кабінетом Міністрів України чи Міноборони рішення, зазначеного у пункті 4 цього Порядку, Міноборони проводить вилучення військового майна з оперативного управління військових частин. У разі прийняття рішення про вилучення військового майна воно знімається з обліку в порядку, що визначається Міноборони, і залишається на тимчасовому зберіганні та обслуговуванні цих військових частин.
Враховуючи наведене, Вінницький обласний військовий комісаріат не мав права та повноважень надавати згоду та вилучення майна військового містечка та передачу його в управління держави в особі Мурованокуриловецькою РДА, оскільки таке рішення мало право приймати та проводити відповідне вилучення військового майна щодо спірного майна виключно Міністерство оборони України.
А відтак, оспорювані розпорядження про вилучення спірного військового майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у складі 9 кімнат площею 155,58 кв.м. та коридору площею 54,9 кв.м., а разом 210,48 кв.м., винесені Відповідачем-1 з перевищенням наданий йому повноважень, так як згода особою, уповноваженою державою надавати дозволі і здійснювати вилучення і передачу військового майна, у даному випадку не надавалась, а надана не уповноваженою особою згода та вчинені нею дію правових наслідків не мають у зв`язку з перевищенням повноважень при їх вчиненні.
Міністерство оборони України, яке є заявником даного позову, також підтвердило, що згоди на вилучення вищевказаного спірного майна не давало, і не делегувало своїх повноважень на надання такої згоди від імені МОУ Відповідачу-1; матеріали справи не містять доказів протилежного; Положення про військові комісаріати, затверджене постановою КМУ від 3 червня 2013 р. N 389, таких повноважень у військових комісаріатів, за відсутності необхідного рішення МОУ, не передбачає.
Враховуючи наведене, посилання Відповідача-3, що майно було вилучено та передано йому у встановленому законом порядку, зокрема на підставі Законів України «Про місцеві державні адміністрації» та «Про військовий обов`язок і військову справу», судом відхиляється як необґрунтоване.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За приписами ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також відповідно до ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Стаття 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» вказує, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
Враховуючи наведене наявні підстави для визнання недійсними оспорюваних розпоряджень Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області від 14 листопада 2006 року № 376 «Про утворення комісії для прийняття до сфери управління ДПА України частини приміщення філії Барсько-Мурованокуриловецького об`єднаного районного військового комісаріату» та від 24 січня 2007 року № 15 «Про передачу до сфери державної власності в управління ДПА України на баланс Барської міжрайонної податкової інспекції приміщення», як таких, що винесені з перевищенням повноважень, усупереч Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та порушили право власності Держави Україна в особі Позивача-1, оскільки Відповідач-1 розпорядився військовим майно, без відповідного на це права за відсутності рішення власника в особі Міністерства оборони України, тому законних підстав приймати розпорядження у Мурованокуриловецької РДА про передачу вказаного майна у власність іншій особі не було, відтак позов у частині визнання розпоряджень недійсними суд задовольняє.
Також судом задовольняється позов у частині скасування свідоцтва за номером 23719061 від 02.07.2014 про право державної власності в особі Міністерства доходів і зборів України на нерухоме майно загальною площею 226,8 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 , оскільки розпорядження, на підстави якого видано свідоцтво, визнано судом недійсним, та оскільки даним свідоцтвом порушується право державної власності на це ж майно в особі Міністерства доходів і зборів України, з власності якого майно вибуло протиправно, що обгрунтовано вище судом.
При цьому, судом враховано, що Відповідачем-1 не доведено, на якій правовій підставі за його розпорядженням було зареєстровано право власності на майно площею 226,8 кв.м., тоді як у розпорядженні №15 від 24 січня 2007 року йдеться про 9 кімнат площею 155,58 кв.м. та коридор площею 54,9 кв.м., а разом 210,48 кв.м., відтак на підставі указаного оспорюваного свідоцтва з військового майна без будь-якої правової підстави незаконно вибуло також 16,32 кв.м. площі приміщень.
Посилання Відповідача-3, що його право власності є непорушним, так як визнано державою шляхом реєстрації права власності за ним та видачі свідоцтва (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») судом відхиляється, оскільки судом було встановлено відсутність правових підстав для набуття такого права власності, тобто що воно було набуте незаконно з перевищенням повноважень особою, яка розпорядилася власністю (Відповідач-1)
У частині же вимог позову про відновлення порушеного права власності Позивача-1 на спірне майно та визнання за ним права державної власності на майно в особі Позивача-1 суд зазначає, що та обставина, що право власності на спірне майно належить державі, не заперечується жодною зі сторін спору та право власності держави Україна на спірне майно не є порушеним, натомість між сторонами спору фактично існує спір про те, який орган уповноважений від імені держави управляти цим майном.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
За приписами ст. 3 указаного Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
Відповідно до ст. 137 ГК України, право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.
Враховуючи наведене вимоги позову у цій частині визнання права власності судом задовольняються частково, а саме суд визнає за Міністерством оборони України право оперативного управління державним майном адміністративною будівлею № 1, площею 617 кв.м., яка розташована по вул. Соборна 115, в селищі Муровані-Курилівці, Вінницької області. У іншій частині вимог позову суд відмовляє.
Відхиляючи заяви Відповідачів про застосування строків позовної давності суд зазначає, що Позивачі довідалися або могли довідатися про порушення їх прав лише з моменту, коли у ЄДР було внесено запис про право власності Відповідача-3 на спірне майно, тобто з 02.07.2014 коли інформація про вибуття права власності на майно та реєстрації його за Відповідачем-3 було внесена до відкритого державного реєстру та оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А обізнаність ІНФОРМАЦІЯ_1 про відчуження майна не свідчить, що про це було обізнано Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця. Відтак, Позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, встановлений ст. 257 ЦК України.
Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, судом враховано повне задоволення 3х немайнових вимог та часткове (50/50) четвертої немайнової вимоги.
Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати за Міністерством оборони України право оперативного управління державним майном адміністративною будівлею № 1, площею 617 кв.м., яка розташована по вул. Соборна 115, в селищі Муровані-Курилівці, Вінницької області.
Скасувати свідоцтво за номером 23719061 від 02.07.2014 про право власності на нерухоме майно загальною площею 226,8 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним розпорядження Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області від 14 листопада 2006 року № 376 «Про утворення комісії для прийняття до сфери управління ДПА України частини приміщення філії Барсько-Мурованокуриловецького об`єднаного районного військового комісаріату».
Визнати недійсним розпорядження Мурованокуриловецької районної державної адміністрації Вінницької області від 24 січня 2007 року № 15 «Про передачу до сфери державної власності в управління ДПА України на баланс Барської міжрайонної податкової інспекції приміщення».
У іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Мурованокуриловецької районної державної адміністрації на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця 1607,67 грн. судового збору.
Стягнути з Жмеринської об`єднаної державної податкової інспекції у Вінницькій області на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця 1607,67 грн. судового збору.
Стягнути з Міністерства доходів і зборів України на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця 1607,67 грн. судового збору.
Видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
Повне рішення складено 18.04.2017
Суддя Сташків Р.Б.