ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.2017р. Справа №905/459/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжрегіональне виробничо-

комерційне підприємство «Унікон», м.Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ

про стягнення трьох процентів річних в сумі 9438,00 грн. та інфляції в сумі 111152,50 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжрегіональне виробничо-комерційне підприємство «Унікон», м.Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, про стягнення інфляції в сумі 111152,50 грн. та трьох процентів річних в сумі 9438,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу №15/0907 від 16.01.2009р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 14.12.2010р. по справі №6/184.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» зареєстровано за адресою: 84306 м. Краматорськ, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом (повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.03.2017р.).

Відповідно до ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам та учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст.42, 43 Господарського процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

14.12.2010р. рішенням господарського суду Донецької області по справі №6/184 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжрегіональне виробничо-комерційне підприємство Унікон, м.Запоріжжя до Відкритого акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м.Краматорськ (перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь») про стягнення 246720,00 грн. боргу задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача борг за поставлений товар у розмірі 246720,00 грн., витрати по сплаті держмита у сумі 2467,20 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.

Згідно вказаного рішення суду встановлено, що 16.01.2009р. між позивачем та відповідачем було підписано договір купівлі-продажу №15/0907, за яким позивач взяв на себе зобовязання в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити товарну продукцію, що визначена у специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.

Як було встановлено судом, до вказаного договору сторонами підписані специфікації, в яких визначено найменування товару, одиницю виміру, кількість в упаковці та ціна з ПДВ, умови поставки та строк оплати.

На виконання умов договору, згідно з видатковими накладними №3 від 21.01.2009р., №4 від 27.01.2009р., №6 від 06.02.2009р. позивачем поставлено відповідачу продукцію на суму 400920,00 грн.

Згідно специфікації №1 від 16.01.2009р. та специфікації №2 від 02.02.2009р. до договору термін оплати товару встановлюється в 30 днів з моменту поставки.

Проте, як було встановлено судом, свої зобовязання за договором відповідач виконав частково на суму 154200,00 грн., в результаті чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 246720,00 грн., внаслідок чого рішенням суду від 14.12.2010р. по справі №6/184 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 246720,00 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 2467,20 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 14.12.2010р. по справі №6/184 встановлений факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 246720,00 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписом ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено, згідно з наданими до справи банківськими виписками, відповідачем на виконання рішення суду по справі №6/184 було перераховано позивачу 02.11.2011р. - 120000,00 грн., 20.02.2012р. - 3000,00 грн., 04.05.2012р. - 1000,00 грн., 31.07.2013р. - 14591,97 грн., 04.12.2012р. - 1000,00 грн., 29.12.2016р. - 107817,65 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення за період з лютого 2014р. по грудень 2016р. інфляцію в сумі 111152,50 грн. та три проценти річних в сумі 9438,00 грн. з 22.02.2014р. по 28.12.2016р.

За висновками суду, позовні вимоги є частково правомірними, враховуючи наступне.

За змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України грошовим зобовязанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Як було зазначено вище, рішенням господарського суду Донецької області по справі №6/184 було встановлено факт невиконання відповідачем перед позивачем грошового зобовязання на суму 246720,00 грн.

При цьому, враховуючи відсутність у сторін взаємних кореспондуючих обовязків, судові витрати, стягнуті рішенням суду з відповідача на користь позивача за своєю правовою природою не відповідають ознакам грошового зобовязання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами ст.625 Цивільного кодексу України.

Тобто, вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, за висновками суду, враховуючи сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів в сумі 139591,97 грн. згідно наявними у справі банківськими виписками, заборгованість відповідача перед позивачем за невиконаним грошовим зобовязанням за період з 04.12.2012р. по 28.12.2016р. становила 107128,03 грн. (246720,00 грн.-139591,97 грн.).

Як наслідок, правомірним є нарахування за період з 22.02.2014р. по 28.12.2016р. трьох процентів в сумі 9157,37 грн. (107128,03 грн. (сума заборгованості)*3*678 (кількість днів прострочення)/36500+107128,03 грн. (сума заборгованості)*3*363 (кількість днів прострочення)/36600).

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Виходячи зі змісту наданого розрахунку, позивачем інфляцію нараховано також за грудень 2016р., в якому відповідачем було погашено заборгованість.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 105932,86 грн. за період з лютого 2014р. по листопад 2016р.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте в частині вимог про стягнення трьох процентів річних в сумі 280,63 грн. та інфляції в сумі 5219,64 грн. є неправомірним, виходячи з того, що відповідач заперечень проти позову не надав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 115090,23 грн., у тому числі інфляція в сумі 105932,86 грн. та три проценти річних в сумі 9157,37 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При цьому, враховуючи, що при зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі більшій, ніж передбачено чинним законодавством, згідно ст.7 Закону України Про судовий збір судовий збір в сумі 02,86 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжрегіональне виробничо-комерційне підприємство «Унікон», м.Запоріжжя до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення інфляції в сумі 111152,50 грн. та трьох процентів річних в сумі 9438,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306 Донецька область, м.Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжрегіональне виробничо-комерційне підприємство «Унікон» (69095 м.Запоріжжя, пр.Леніна, буд. 152, прим.172, рах.№1 в АТ «Мета Банк», МФО 313582, ) інфляцію в сумі 105932,86 грн., три проценти річних в сумі 9157,37 грн., судовий збір в сумі 1725,65 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжрегіональне виробничо-комерційне підприємство «Унікон» (69095 м.Запоріжжя, пр.Леніна, буд. 152, прим.172, рах.№1 в АТ «Мета Банк», МФО 313582, ) з державного бюджету України сплачений згідно платіжного доручення №28 від 26.01.2017р. судовий збір в сумі 02 грн. 86 коп.

В судовому засіданні 24.04.2017р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина