ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 Справа № 904/11398/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 7/10-2571 від 28.12.2016;

представники відповідача та третіх осіб: 1, 2, 3, 4 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 по справі № 904/11398/16 (суддя Ліпинський О.В.)

за позовом Заступника прокурора Дніпропетровської області м. Дніпро в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб», м. Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонінвестгрупп», м. Кривий Ріг

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Цесія», м. Дніпро

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Виробниче ремонтне житлово - експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, м. Дніпро

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенство з питань нотаріату та банкрутства», м. Дніпро

про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 по справі № 904/11398/16 позов задоволено.

Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення 146, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22, загальною площею 106,3 кв. м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 2067,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради поза волею власника, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача, як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить колегію суддів скасувати вказане рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням місцевим господарським судом при прийнятті рішення по справі обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає:

- суд безпідставно застосував положення ст. 35 ГПУ України та ухилився від приписів ст. 129 Конституції України, якими до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін;

- судом невірно застосовано норми матеріального права та надано невірну юридичну оцінку обставинам справи щодо наявності волі власника на вибуття майна;

- комунальне підприємство несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном;

- з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури повноваження Дніпропетровської міської ради як представника власника банкрута припинилися;

- ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2013 по справі № 38/5005/6637/2012, якою встановлено правомірність дій ліквідатора щодо включення обєктів нерухомості до ліквідаційної маси боржника, є чинною;

- спірне нерухоме майно на момент визнання банкрутом ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району залишалось закріпленим за ним на праві повного господарського відання, тому мало бути включено до ліквідаційної маси та відчужено з метою погашення вимог кредиторів в процедурі ліквідації, рішення міської ради № 16/9 від 02.03.2011 не могло бути виконаним, бо активи боржника знаходились у податковій заставі;

- недійсність правочину, на виконання якого передано майно, не свідчить про його вибуття із володіння особи не з її волі;

- майно не може бути витребуваним від добросовісного набувача, якщо воно було проданим в порядку, встановленому для виконання судових рішень, передбаченому у тому числі Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; до спірних відносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 388 ЦК України;

- судом не вирішено питання про встановлення особи, винної в недійсності договору купівлі-продажу від 26.07.2013 та стягнення з такої особи на користь добросовісного набувача понесених витрат на придбання майна;

- строк позовної давності за позовними вимогами сплив, суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Ренесанс-Клуб» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 по справі № 904/11398/16 призначено до розгляду на 13.03.2017.

13.03.2017 на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшов відзив прокурора на апеляційну скаргу ТОВ «Ренесанс-Клуб».

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що доводи апеляційної скарги зводяться до оспорювання фактів, які вже встановлені судовими рішеннями у справі № 38/5005/6637/2012. Дніпропетровською міською радою не приймалося рішення щодо відчуження спірного майна, тому воля власника майна відсутня. Спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею шляхом включення до ліквідаційної маси комунального підприємства, яке безпідставно обліковувало його на своєму балансі та не мало на нього жодних речових прав.

Представник позивача у судовому засіданні просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач та треті особи відзиви на апеляційну скаргу не надали, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалися, явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 строк розгляду справи було продовжено до 02.05.2017, а наступне судове засідання призначено на 12.04.2017.

У судовому засіданні 12.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, нежитлове приміщення № 146, що розташоване за адресою: вул. Терещенківська, буд. 22 (бувша вул. Червоного Козацтва в м. Дніпропетровськ) в м. Дніпро, загальною площею 106.3 кв.м. перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (далі - ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська), яке зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

Рішенням V сесії Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів» та рішенням ХХIII сесії Дніпропетровської міської ради від 26.09.2001 № 26/23 «Про внесення змін до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.11.1991 № 46 «Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів»затверджено перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська (а.с.24,25 т. 1).

На підставі вказаних рішень відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 05.06.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення 146, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Факт належності територіальній громаді м. Дніпропетровська зазначених у переліках (розділи І - XIII) об'єктів, що додається до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991, встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 200/5829/13-ц від 14.05.2013 за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту (а. .с 28-29 том 1).

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 02.03.2011 № 16/9 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради» (а. с. 26-27 том 1) вирішено провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, шляхом передачі з їх балансу: п. 1.2. на баланс Комунальному підприємству «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради окремо розташовані нежитлові будівлі і споруди, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Пунктом 7 зазначеного рішення зобов'язано робочу групу у двомісячний термін визначити шляхи та терміни реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради (здійснення заходів щодо скорочення кількості комунальних житлово-експлуатаційних підприємств-боржників тощо) та першочергово розробити план заходів щодо припинення юридичних осіб, зокрема і ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району.

У зв'язку зі збитковістю комунальних житлово-експлуатаційних підприємств та неможливістю продовження ними подальшої діяльності Дніпропетровською міською радою 29.07.2011 за №40/14 прийнято рішення «Про припинення юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» (а. с. 130 том 1), яким було вирішено припинити юридичні особи шляхом ліквідації, зокрема, і ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (п. 1).

Пунктом 4 цього рішення зобов'язано комісію з питань припинення юридичних осіб здійснити всі дії з припинення юридичних осіб та надати на затвердження міській раді ліквідаційний баланс.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.03.2012 № 41/22 «Про затвердження проміжних ліквідаційних балансів юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» затверджено проміжний ліквідаційний баланс ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська станом на 01 лютого 2012 року (а. с. 128-129 том 1).

За заявою голови ліквідаційної комісії ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 порушено провадження по справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська.

На час порушення провадження по справі про банкрутство, рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 в повному обсязі виконаним не було, внаслідок чого нерухоме майно продовжувало обліковуватися на балансі ВЖРЕП Амур-Нижньодніпровського району.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 по справі № 38/5005/6637/2012 ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором підприємства призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

В процесі здійснення ліквідаційної процедури, нежитлове приміщення 146, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22 включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів, оформлених протоколом, переможцем яких визнано Приватне підприємство «Цесія».

На підставі протоколу проведення біржових торгів з продажу нежитлового приміщення 146, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22, між ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району та ПП «Цесія» 30.07.2013 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено нотаріально з внесенням відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, спірне нерухоме майно було відчужено ПП «Цесія» на користь ТОВ «Регіонінвестгрупп» за договором купівлі-продажу № 1393 від 28.10.2013.

Згідно з договором купівлі-продажу № 1771 від 28.07.2016, ТОВ «Регіонінвестгрупп» продало вказане майно ТОВ «Ренессанс-Клуб».

В свою чергу, ТОВ «Ренессанс-Клуб» передало спірне майно в іпотеку ТОВ «Агенство з питань нотаріату та банкрутства» на підставі договору іпотеки № 2632 від 02.08.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 по справі № 38/5005/6637/2012 задоволено скаргу Прокурора Дніпропетровської області, визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району - арбітражного керуючого ОСОБА_2 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута ряду обєктів нерухомого майна комунальної власності, у тому числі нежитлового приміщення 146, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22, а також, визнано неправомірними дії ліквідатора щодо продажу зазначеного майна з відкритих біржових торгів. Крім того, судом визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення 146, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22, загальною площею 106,3 кв. м., а також визнано недійсним договір купівлі-продажу № 5770 від 30.07.2013, укладеного між ліквідатором - арбітражним керуючим ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району та ПП «Цесія».

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 по справі №38/5005/6637/2012 залишено без змін.

З урахуванням, положень ч. 4 ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 по справі № 38/5005/6637/2012 є такою, що набрала законної сили.

Зазначеним вище судовим рішенням, встановлено, що спірне майно не належало ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району, у зв'язку з чим, дії ліквідатора щодо включення цього майна до ліквідаційної маси підприємства боржника, та подальша його реалізація, визнані неправомірними, а договір купівлі-продажу, за яким відбулося відчуження майна, визнано недійсним.

Вказані вище обставини, які в силу приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, свідчать про вибуття спірного майна з володіння законного власника - територіальної громади міста з порушенням вимог чинного законодавства, та поза його волею.

Згідно п. 2.6. Постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 не потребують доказуванню преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно приписів ст.ст. 321, 319, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Згідно вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

За приписами ст. 143 Конституції України і ст. 327 ЦК України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97 «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема, нежитлові приміщення, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. За змістом ч. 5 ст. 60 наведеного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Таким чином, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Відповідне рішення щодо продажу спірного об'єкта в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені Верховним Судом України (постанови від 30.09.2014 по справі №43/440-6/231, від 11.06.2014 по справі №6-52цс14 та від 08.06.2016 по справі №6-3089ц15).

Отже, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Крім того, згідно п. 2.15. Постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2011 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу ч. 5 ст. 12 названого Кодексу презюмується.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який в постановах № 916/2129/15 від 05.10.2016 № 916/2131/15 від 25.01.2017 дійшов висновку, що витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Враховуючи вищевказане, а також те, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло з володіння Дніпропетровської міської ради поза її волею, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про витребування майна від відповідача на підставі ст. 388 ЦК України.

Доводи апелянта відносно вибуття спірного майна з володіння позивача за його волею, суд вважає безпідставними, й такими, що спростовуються зібраними у справі доказами, які свідчать про відсутність волевиявлення позивач на відчуження спірного майна в рамках процедури банкрутства ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району.

Відносно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, поданої до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України). А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 №3-604гс16 (господарська справа 916/2129/15), Вищого господарського суду України від 08.11.2016 № 916/1624/15).

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про безпідставне застосування місцевим господарським судом ст. 35 ГПК України та необхідність доказування в даній судовій справі факту правомірності чи неправомірності дій арбітражного керуючого щодо нерухомого майна, як такі що спростовуються вищенаведеним.

Інші доводи апеляційної скарги на суть рішення не можуть вплинути, а тому колегія суддів їх відхиляє.

За наведеного, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта) по справі.

Керуючись ст.ст. ст. 49, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 по справі № 904/11398/16 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 18.04.2017.

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

ОСОБА_3