ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа № 909/789/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства «Галичанка-ІФ» від 15.03.2017, б/н

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 про передачу справи за підсудністю

у справі № 909/789/16

за позовом Приватного підприємства «Галичанка-ІФ», м. Івано-Франківськ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», м. Дніпро, в особі Івано-Франківської філії ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», м. Івано-Франківськ

про зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Представники сторін в судове засідання не зявилися.

Заяв про відвід складу суду не поступало.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 у справі № 909/789/16 (суддя Фрич М.М.) матеріали справи надіслано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд встановив, що в Івано-Франківської філії ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 (надалі ПАТ КБ) «ПриватБанк» відсутні повноваження на представництво інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк» як відповідача у суді, що свідчить про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ч.4 ст. 15 ГПК України.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що позивач не обґрунтував наявність підстав для застосування до спірних відносин положень ст.16 ГПК України (підсудність спору за місцезнаходженням майна), оскільки предмет даного спору не стосується права власності на майно чи витребування майна з чужого незаконного володіння, також суду не подано доказів про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні майном.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Приватне підприємство (надалі ПП) «Галичанка-ІФ» оскаржило її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що позов у даній справі ним було заявлено з врахуванням вимог ст.ст. 15, 16 ГПК України, а сама справа підлягає розгляду в Господарському суді Івано-Франківської області, оскільки обтяження нерухомого майна, про зняття якого заявлений позов: 1) обмежує право власності позивача; 2) накладене ПАТ КБ «ПриватБанк» саме в особі Івано-Франківської філії, керівник якої підписував іпотечний договір.

Відповідач не виконав вимог ухвали суду від 12.04.2017 та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони не забезпечили в судове засідання явку своїх представників, хоча належним чином та за належними адресами були повідомлені про час і місце судового розгляду, що підтверджується реєстром відправки рекомендованої кореспонденції, який наявний в матеріалах справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи наявно достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також беручи до уваги закінчення процесуального строку для розгляду апеляційної скарги, встановленого ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін та відзиву на апеляційну скаргу.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

19.09.2016 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ПП «Галичанка-ІФ» до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Івано-Франківської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» про зняття заборони відчуження належних позивачу нежитлових приміщень по вул. Заклинських, 8 в м. Івано-Франківську, офісних приміщень та кафетерію по вул. Заклинських, 8 в м. Івано-Франківську, яка накладена згідно договору іпотеки від 21.11.2007, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ПП «Галичанка ІФ» та посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, номер в реєстрі №Д1088 (а.с. 4-5).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2016 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі. Згодом, 25.10.2016, матеріали даної справи надіслано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (а.с. 43).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 (а.с. 75-77) ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2016 скасовано, матеріали справи скеровано для розгляду справи по суті. Скасовуючи вищевказану ухвалу, Львівський апеляційний господарський суд вказав на те, що суд першої інстанції зробив завчасний висновок про недоведеність відсутності у відокремленого підрозділу відповідних процесуальних прав відповідача та на те, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Після повернення справи до Господарського суду Івано-Франківської області для розгляду по суті, відповідач долучив до матеріалів справи Положення про Івано-Франківську філію ПАТ КБ «Приватбанк», затверджене протоколом правління банку №49 від 08.12.2011 (а.с. 132-141), та подав клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (а.с. 89) вказавши, що відповідно до статуту ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.01.2017 (а.с. 92-131) місцезнаходженням банку є вул.Набережна Перемоги, 50, м.Дніпро, 49094.

Як зазначалось вище, оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду від 08.02.2017 матеріали справи №909/789/16 було надіслано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваної ухвали відсутні, з огляду на наступне:

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що твердження про те, що позов у даній справі повинен розглядатися Господарським судом Івано-Франківської області, позивач обґрунтовує з покликанням на ч.2, 4 ст.15 та ч.3 ст.16 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 15 ГПК України, якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частини першої третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ГПК України, справи у спорах про: 1) право власності на майно; 2) про витребування майна з чужого незаконного володіння; 3) про усунення перешкод у користуванні майном, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є зняття заборони відчуження з нежитлових приміщень позивача, що розташовані в м.Івано-Франківську, яка накладена на підставі договору іпотеки від 21.11.2007, укладеного між позивачем та відповідачем.

Виходячи з наведеного, судова колегія констатує той факт, що спір у даній справі не стосується ні права власності на нерухоме майно, ні витребування майна з незаконного володіння, ні усунення перешкод у користуванні майном, а отже до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ч. 3 ст. 16 ГПК України.

Твердження скаржника про те, що обтяження, накладене на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 21.11.2007, обмежує його право власності на це майно, не може бути підставою для застосування ч. 3 ст. 16 ГПК України, оскільки, як повторно наголошує колегія суддів, даний спір не є спором про право власності на майно. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач оспорює право власності позивача, позбавляє його права володіння, чи чинить перешкоди у користуванні нерухомим майном.

З огляду на це, для вирішення питання підсудності даного спору, слід встановити наявність чи відсутність підстав для застосування до спірних відносин ч. 4 ст. 15 ГПК України.

Правові засади створення і діяльності відокремлених підрозділів регулюються нормами ЦК України та ГК України.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичною особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій, а представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами і діють на основі положення про них, затверджених юридичними особами.

Юридичну особу в господарських відносинах може представляти її відокремлений підрозділ.

У пункті 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 визначено, що коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноважень сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Відповідно до ст. 17 ГПК України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

Таким чином, якщо позов поданий до юридичної особи в господарський суд за місцезнаходженням відокремленого підрозділу, якому надане право здійснювати від імені юридичної особи повноваження сторони зі справи, господарський суд розглядає спір по суті. У разі відсутності таких повноважень позовні матеріали або справа надсилаються за підсудністю в господарський суд за місцезнаходженням юридичної особи.

Згідно п.1.4 Положення про Івано-Франківську філію ПАТ КБ «Приватбанк», затвердженого протоколом правління банку №49 від 08.12.2011, філія є відокремленим підрозділом ПАТ КБ «ПриватБанк», не має статусу юридичної особи і здійснює свою діяльність від імені банку, в межах повноважень, наданих їй банком та закріплених в цьому положенні.

Пунктом п.3.1.5 вказаного положення передбачено, що філія від імені банку звертається з позовами і заявами до суду. Філія не має права бути відповідачем.

Отже, Івано-Франківській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано право представляти юридичну особу ПАТ КБ «ПриватБанк» як відповідача у справі, тому справа повинна бути надіслана за підсудністю до господарського суду за місцезнаходженням банку.

Як вбачається з статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» та відомостей з ЄДРПОУ (а.с. 90-91), ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано у м. Дніпро.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно направив справу за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали, як такої, що прийнята відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 у справі №909/789/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства «Галичанка-ІФ» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко