РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017Справа №910/2156/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонгаз»

До Публічного акціонерного товариства «Укртансгаз»

про стягнення 69 774,92 грн. та зобов'язання вчинити дії

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

Від позивача не з»явився

Від відповідача Севрук В.О. - по дов. №;6-60 від 10.01.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Херсонгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 64 799,33 грн. надлишково сплачених коштів за послуги балансування природного газу у березні 2016 року та 4 975,59 грн. у квітні, а всього 69 774,92 грн. та зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» здійснити коригування актів надання послуг балансування обсягів природного газу за березень 2016 року та за квітень 2016 року у відповідності до реальної вартості послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2017р. порушено провадження у справі №910/2156/17, розгляд справи призначено на 15.03.2017р.

14.03.2017р. через відділ діловодства суду відповідач подав суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

15.03.2017р. через відділ діловодства суду позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

У судовому засіданні 15.03.2017р. відповідач подав суду клопотання про долучення копії звіту за березень-квітень 2016 року до матеріалів справи; суд перейшов до розгляду спору по суті.

В судовому засіданні 15.03.2017р. представники сторін надали пояснення по суті спору; судом оголошено перерву у судовому засіданні до 03.04.2017р.

03.04.2017р. через відділ діловодства суду позивач подав пояснення на відзив відповідача.

У судовому засіданні 03.04.2017р. представник позивача подав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи; представники сторін надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні представником позивача подано клопотання про продовження строку вирішення спору відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було розглянуто та задоволено судом.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.04.2017р. було оголошено перерву до 19.04.2017р.

Ухвалою від 03.2017р. строк розгляду справи було продовжено на 15 календарних днів.

В судове засідання 19.04.2017р. представник позивача не з»явився.

Представник відповідача надав додаткові заперечення на позов.

В судовому засіданні 19.04.2017р. на підставі приписів ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, який затверджено Постановою №2493 від 30.09.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015р., яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1383/27828, затверджено Типовий договір транспортування природного газу.

Як свідчать матеріали справи, 17.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (оператор) Публічним акціонерним товариством «Херсонгаз» (замовник) було укладено договір № транспортування природного газу, відповідно п.2.1 договору оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

У пункті 2.3 договору № від 17.12.2015р. перелічено послуги, які можуть бути надані Замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підстав підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до п.4.1 договору № від 17.12.2015р. замовник, зокрема, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг, а також вчасно врегульовувати небаланси.

Пунктом 7.2 договору № від 17.12.2015р. встановлено розміщення оператором інформації про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті: www.utg.ua.

У розділі 9 договору № від 17.12.2015р. встановлений порядок визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за них.

У разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу, відповідно до Кодексу в строк до двадцятого числа місяця наступного за газовим місяцем, замовник зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу (п.9.1 договору № від 17.12.2015р.).

Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за формулою В балансування = БЦГ*К*Qбг, де БЦГ - базова ціна газу; Qбг - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування; К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1 (п.9.2 договору № від 17.12.2015р.).

У п.9.3 договору № від 17.12.2015р. базова ціна газу визначається оператором відповідно до кодексу. Оператор системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті.

За змістом п.9.4 договору № від 17.12.2015р. оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобовязаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до кодексу та розділу ІХ цього договору (п.11.4 договору № від 17.12.2015р.).

Договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016р., умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.17.1 договору № від 17.12.2015р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № від 17.12.2015р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з транспортування газу.

Як свідчать матеріали справи, в межах договору № від 17.12.2015р. відповідачем було надано позивачу послуги з балансування обсягів природного газу за березень та квітень 2016р.

Зокрема, супровідним листом №5910/12 від 18.04.2016р. Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» було направлено замовнику розрахунок вартості послуг балансування, рахунок №03-16--БАЛАНС від 31.03.2016р. та акт №03-16--БАЛАНС від 31.03.2016р. на суму 388 795,97 грн.

Наведені послуги було оплачено позивачем, на підтвердження чого представлено до матеріалів справи платіжне доручення №Б-2583_1 від 21.04.2016р. на суму 388795,97 грн.

Супровідним листом №7626/12 від 16.05.2016р. оператором було скеровано на адресу замовника розрахунок вартості послуг балансування, рахунок №04-16--БАЛАНС від 30.04.2016р. та акт №04-16--БАЛАНС від 30.04.2016р., згідно яких вартість послуг балансування за квітень 2016р. становила 29 853,56 грн.

Послуги з балансування за квітень 2016р. було оплачено, що підтверджується платіжним дорученням №Б-3396_1 від 18.05.206р. на суму 29853,56 грн.

Проте, за твердженнями позивача, розрахунок вартості послуг балансування за березень-квітень 2016р., який було здійснено оператором, є необґрунтованим, оскільки при визначенні ціни неправомірно застосовано коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2, тоді яких, негативний небаланс замовника становив у спірний період до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, тобто, повинен був бути застосований коефіцієнт 1. Означене призвело до надлишкової оплати замовником оператору послуг балансування на суму 69774,92 грн.

З огляду на наведене, позивач звернувся до відповідача з листом №160531/1055/2458 від 31.05.2016р., в якому просив повернути зайво сплачені за послуги з балансування грошові кошти в сумі 69774,92 грн.

Листом №8161/12 від 03.06.2016р. оператор запропоновував для врегулювання питання, викладеного в листі №160531/1055/2458 від 31.05.2016р., звернутись до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Позивач звернувся до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з листом №160616/1058/2744 від 16.06.2016р. з проханням надати роз'яснення щодо правомірності застосування відповідачем коефіцієнта компенсації 1,2 при розрахунку вартості послуг балансування за березень-квітень 2016р.

Листом №7588/16-2/7-16 від 27.07.2016р. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, повідомила заявника про те, що вимоги оператора ГТС щодо застосування коефіцієнту 1,2 у випадку, коли небаланс природного газу складає до 5% обсягу відібраного оператором ГРМ у фізичних точках виходу з газотранспортної системи, є неправомірним.

Листом №160811/1058/3540 від 11.08.2016р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою повернути надлишково сплачені грошові кошти.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечували, оператором надлишково сплачені грошові кошти повернуто не було.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртансгаз» здійснити коригування актів надання послуг балансування обсягів природного газу за березень 2016р. та квітень 2016р. й стягнення з відповідача 69 774,92 грн.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одночасно, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, як спосіб захисту цивільних прав, підлягає застосуванню у випадку, якщо певним законодавчим актом чи договором передбачено обов'язок учасника господарських правовідносин виконати певну дію на користь іншої особи, яку у добровільному порядку виконано не було.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

Отже, при зверненні до суду з позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів (переплати), позивачем повинно бути доведено належними та допустимими доказами виникнення у відповідача обов'язку вчинити певні дії, відмову останнього від їх вчинення, факт здійснення переплати та виникнення у Публічного акціонерного товариства «Укртансгаз» обов'язку перерахувати суму переплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначено Законом України «Про ринок природного газу».

Транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу (п.45 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Згідно ч.2 ст. 20 Закону України «Про ринок природного газу», суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу І Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб'єктам ринку природного газу: право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу; послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі, послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

У п. 9 глави 1 Розділу VIII Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: послугу замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послугу фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підстав підтверджених номінацій; послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Відповідно до п. 5 глави І розділу І Кодексу газотранспортної системи балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування.

Фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації.

У п.10 розділу XIII Кодексу газотранспортної системи вказано, що оператор газотранспортної системи для забезпечення власної господарської діяльності (у тому числі, для балансування, власних виробничо-технічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) придбаває природний газ у власника природного газу (у тому числі у газовидобувного підприємства, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

Згідно з п.1 глави 4 розділу ХІV Кодексу газотранспортної системи розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації. (п. 5 глави І Розділу І Кодексу газотранспортної системи).

У п.3 глави 1 розділу ХІV Кодексу газотранспортної системи вказано, що перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом.

За приписами п. 5 глави І розділу І Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

З наведених положень Кодексу випливає, що балансування обсягів природного газу є послугою оператора газотранспортної системи, яка може бути замовлена окремим замовником послуг транспортування на підставі укладеного договору транспортування у випадку існування у такого замовника за результатами газового місяця встановленого оператором небалансу природного газу, тобто різниці між обсягом газу, який замовник передав на точку входу та отримав із точки виходу. Саме такий замовник послуг у порядку та на умовах, встановлених договором транспортування природного газу, здійснює оплату послуг балансування.

Отже, єдиною підставою для надання послуг балансування обсягів природного газу та оплати вартості цих послуг є договір на транспортування природного газу, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу, який відповідає типовому договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1383/27828.

Як було встановлено судом вище, такий договір було укладено між позивачем та відповідачем.

У разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць. (п. 4 глави 3 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи.).

Відповідно до п. 7 глави 3 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок, зокрема, таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з розділом 4 XIV Кодексу газотранспортної системи розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу.

Базова ціна газу - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті.

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування.

Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

У відповідності до п.5 глави 2 розділу ХІІ Кодексу газотранспортної системи підписані щомісячні акти приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок виходу (у тому числі, у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), взятого з газотранспортної системи, є основою для проведення алокації щомісячних обсягів природного газу для замовників послуг транспортування за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на своєму веб-сайті.

Згідно п.5 глави 7 розділу ІІІ вказаного Кодексу оформлення актів приймання-передачі природного газу із замовниками здійснюється відповідно до вимог цього розділу та з урахуванням такого:1) замовник послуг транспортування в особі постачальника разом з оператором газотранспортної системи та прямим споживачем укладають до 5-го числа наступного місяця акти приймання-передачі природного газу на обсяги, які замовник послуг транспортування направив у точку виходу до такого споживача за цей газовий місяць; 2) замовник послуг транспортування разом з газовидобувним підприємством та споживачем до 5-го числа наступного місяця укладають акти приймання-передачі природного газу на обсяги, які замовник послуг транспортування направив споживачу (крім побутового споживача) за цей газовий місяць; 3) замовник послуг транспортування та суб'єкти, що здійснюють між собою операції з купівлі-продажу природного газу, оформлюють акти приймання-передачі природного газу та надають один оригінальний примірник підписаного ними акта приймання-передачі природного газу щодо кожного газового місяця оператору газотранспортної системи.

Як вказувалось вище, умовами розділу 9 договору № від 17.12.2015р. встановлений порядок визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за них.

У п.9.1 договору № від 17.12.2015р. вказано, що у разі виникнення у Замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу, відповідно до Кодексу в строк до двадцятого числа місяця наступного за газовим місяцем, замовник зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за формулою В балансування = БЦГ*К*Qбг, де БЦГ - базова ціна газу; Qбг - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування; К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1 (п.9.2 договору № від 17.12.2015р.).

У п.9.3 договору № від 17.12.2015р. базова ціна газу визначається оператором відповідно до кодексу. Оператор системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті.

За змістом п.9.4 договору № від 17.12.2015р. оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до кодексу та розділу ІХ цього договору (п.11.4 договору № від 17.12.2015р.).

Як свідчать представлені до матеріалів справи документи, обсяг негативного місячного небалансу у березні 2016р. становив 42,782 тис.куб.м, тоді як, згідно акту приймання-передачі №3 від 01.04.2016р. приймання-передачі природного газу у березні 2016р. позивачем відібрано природного газу в обсязі 51 987794 куб.м. При цьому, судом прийнято до уваги, що вказаний акт підписано представниками сторін без жодних зауважень та заперечень.

Таким чином, оскільки розмір небалансу у березні 2016р. (42,782 тис.куб.м) від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи (42,782 тис.куб.м х 100% / 51 987794 куб.м.) складає 0,082%, тобто менше 5%, повинен застосовуватись коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1.

Одночасно, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що у квітні 2016р. розмір негативного небалансу становив 3,285 тис.куб.м, а згідно акту №4 від 03.05.2016р. приймання-передачі природного газу у квітні 2016р. позивачем відібрано природного газу в обсязі 14 970 311 куб.м.

З огляду на те, що розмір небалансу у березні 2016р. (3,285тис.куб.м) від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи (3,285 тис.куб.м х 100% / 14 970 311 куб.м.) складає 0,022%, тобто менше 5%, повинен застосовуватись коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1.

Аналогічний порядок визначення обсягів небалансу до обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи застосовано у постанові від 27.12.2016р. Вищого господарського суду України по справі №913/426/16.

До того ж, судом також прийнято до уваги, що саме таким чином оператором було визначено коефіцієнт компенсації при розрахунку вартості послуг балансування, наданих у лютому 2017р., що підтверджується представленим до матеріалів справи разрахунком вартості послуг, рахунком №02-17-151200-БАЛАНС від 28.02.2017р. та актом №02-17-151200-БАЛАНС від 28.02.2017р.

Проте, з наданого заявником розрахунку Публічного акціонерного товариства «Укртансгаз» вбачається, що при визначенні вартості послуг балансування у березні-квітні 2016р. оператором безпідставно застосовано коефіцієнт 1,2.

Після здійснення власного перерахунку, суд дійшов висновку, що обґрунтованою є вартість послуг балансування у березні 2016р. в сумі 323 996,64 грн. (6225 грн. + 56 грн. (базова ціна газу) х 42,782 тис.куб.м (обсяг небалансу) х 1 (коефіцієнт компенсації) = 323 996,64 грн.), а у квітні 2016р. - 24 877,97 грн. (6225 грн. + 56 грн. (базова ціна газу) х 3,285 тис.куб.м (обсяг небалансу) х 1 (коефіцієнт компенсації) = 24 877,97 грн.).

Тобто, визначена відповідачем в рахунку №03-16--БАЛАНС від 31.03.2016р. та акті №03-16--БАЛАНС від 31.03.2016р. та рахунку №04-16--БАЛАНС від 30.04.2016р., акті №04-16--БАЛАНС від 30.04.2016р. вартість послуг балансування за березень 2016р. в сумі 388795,97 грн. та за квітень 2016р. становила 29 853,56 грн., є неправомірною та необґрунтованою.

При цьому, суд зауважує, що заперечення відповідача, які викладені у відзиві, стосовно того, що оператор послуг враховує всі обсяги природного газу у розрізі замовника послуг, а Публічним акціонерним товариством «Херсонгаз» допущено 100% перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу, не спростовують висновків суду щодо необґрунтованості та безпідставності визначеної відповідачем вартості послуг балансування за березень-квітень 2016р.

При цьому, судом також було вставлено, що наведені послуги було оплачено позивачем, на підтвердження чого представлено до матеріалів справи платіжні доручення №Б-2583_1 від 21.04.2016р. на суму 388795,97 грн. та №Б-3396_1 від 18.05.206р. на суму 29853,56 грн.

Отже, здійснивши перерахунок, судом встановлено, що розмір переплати за надані відповідачем послуги з балансування у березні 2016р. становив 64 799,33 грн., а у квітні 2016 р. - 4975,59 грн., що загалом становить 69 774,92 грн.

Наразі, суд зазначає, що статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Слід зазначити що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Отже, враховуючи висновки суду щодо допущення оператором порушень при розрахунку вартості послуг балансування у березні-квітні 2016р., а саме невірне визначення коефіцієнту компенсації на рівні 1,2, з огляду на положення чинного законодавства та позицію Конституційного Суду України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртансгаз» здійснити коригування актів надання послуг балансування обсягів природного газу за березень 2016р. та квітень 2016р. стягнення з відповідача суми переплати в розмірі 69 774,92 грн.

При цьому, з метою забезпечення дійсного відновлення прав заявника, суд дійшов висновку щодо необхідності зазначення в резолютивній частині рішення про зобов'язання відповідача здійснити коригування актів саме з урахуванням коефіцієнта компенсації, що дорівнює 1.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування позивача відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Укртансгаз» (01021, м.Київ, Кловський Узвіз, бцуд.9/1, ) здійснити коригування актів наданих послуг з балансування природного газу №03-16--БАЛАНС від 31.03.2016р. за березень 2016р. та №04-16--БАЛАНС від 30.04.2016р. за квітень 2016р. з урахуванням коефіцієнта компенсації, що дорівнює 1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртансгаз» (01021, м.Київ, Кловський Узвіз, бцуд.9/1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Херсонгаз» (73036, Херсонська область, місто Херсон, вул.Поповича, буд.3, ) грошові кошти в сумі 69 774,92 грн. та судовий збір в розмірі 3200 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.04.2017р.

Суддя Трофименко Т.Ю.