ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Справа № 16/104-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіМачульського Г.М. (доповідач),
суддівКоробенка Г.П.,
Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Бета Плюс"
на ухвалуДніпропетровського апеляційного господарського суду
від02.03.2017
у справі№16/104-08
Господарського судуДніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрогеоресурс"
доДніпропетровської районної державної адміністрації
за участюпрокурора Дніпропетровської області
провизнання недійсним розпорядження

за участю

- скаржника:Колошина О.В. (довіреність від 05.04.2017),

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2008 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрогеоресурс" (далі - позивач) задоволено, визнано недійсним розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14.12.2007 № 3775-р "Про скасування розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 24.05.2007 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивачу, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бета Плюс" (далі-заявник) звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою разом з клопотанням про відновлення пропущеного строку на оскарження наведеного рішення.

Оскарженою ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О., судді Березкіна О.В., Іванов О.Г.) відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Бета Плюс" у відновленні строку на подання апеляційної скарги на вказане рішення суду, у прийняті апеляційної скарги відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказану вище ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення ним норм процесуального права.

Учасники судового процесу відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак сторони та прокурор не використали наданого законом процесуального права на участь своїх представників у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши у касаційному порядку судове рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Апеляційний суд свою ухвалу про відмову у відновленні строку на подання апеляційної скарги мотивував тим, що оскільки рішення місцевого господарського суду було оформлене відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України 23.06.2008, то строк, протягом якого можливе його оскарження сплив 23.09.2008, що виключає можливість відновлення пропущеного строку на оскарження, оскільки заявником пропущено вісім років після встановленого граничного процесуального строку протягом якого можливе подання апеляційної скарги, відтак вона підлягає поверненню відповідно до статей 93, 97 Господарського процесуального кодексу України.

Також цей суд мотивував свою ухвалу тим, що відновлення строку, який був пропущений на вісім років, означало б порушення гарантованого Європейським судом з прав людини принципу юридичної визначеності, оскільки особа не має права перегляду остаточного рішення суду.

Між тим оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2008 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрогеоресурс" задоволено, визнано недійсним розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14.12.2007 № 3775-р "Про скасування розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 24.05.2007 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивачу", вирішено питання про розподіл судових витрат.

Як вбачається із доводів, викладених у апеляційній скарзі, заявник звернувшись у суд апеляційної інстанції зазначав у ній, що строк на апеляційне оскарження ним пропущений не був, оскільки про рішення місцевого господарського суду йому стало відомо 13.02.2017, і звернувшись із апеляційною скаргою він, як зазначив заявник, не пропустив визначених законом процесуальних строків на апеляційне оскарження виходячи із дати, коли дізнався про прийняте рішення суду.

Приймаючи оскаржену ухвалу суд апеляційної інстанції мотивував її зокрема тим, що статтею 93 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, яка діяла протягом трьох місяців із моменту прийняття вказаного рішення місцевим господарським судом, був визначений присічний трьохмісячний строк на апеляційне оскарження пропустивши який заявник втратив право на судовий перегляд рішення суду.

Між тим, такі висновки суду не ґрунтуються на положеннях Господарського процесуального кодексу України виходячи із наступного.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, у редакції, яка діяла більше ніж протягом трьох місяців із моменту прийняття вказаного рішення місцевим господарським судом, апеляційна скарга подається, а апеляційне подання вноситься, протягом десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу (ч.1). Відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги (подання) можливе протягом трьох місяців з дня прийняття рішення місцевим господарським судом (ч.2).

Із приписів цієї норми вбачається, що обмеження на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду трьохмісячним строком дійсно було передбачено чинним на той час законодавством.

Разом з тим, положеннями статті 107 Господарського процесуального кодексу України, у тій же реакції, було визначено, що сторони у справі мають право подати касаційну скаргу, а прокурор касаційне подання на рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили, та постанову апеляційного суду. Касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Таким чином цією нормою передбачалась можливість оскарження рішення місцевого господарського суду, що набрало законної сили, також касаційну скаргу мали право подати особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Відтак доступ до суду осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків, процесуальним законодавством було забезпечено на підставі інших норм права, які судом апеляційної інстанції не враховані.

За вказаних обставин наведені положення статті 93 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути підставою для відмови у відновленні строку на подання апеляційної скарги на вказане рішення суду, оскільки б це означало обмеження у доступі до суду особі, яка не була учасником судового процесу та стосовно прав чи обов'язків якої прийнято судове рішення.

При цьому посилання суду апеляційної інстанції на практику Європейського суду з прав людини як на джерело права, а саме на Рішення цього Суду від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії" із зазначенням при цьому необхідності дотримуватися принципу юридичної визначеності в аспекті остаточні рішення суду, є безпідставним, оскільки у цій справі Європейського суду з прав людини цей принцип був застосований до заявниці, яка була учасником справи, тобто судового провадження, яке було здійснено відповідним національним судом.

У даній справі, яка переглядається у касаційному порядку, на відміну від наведеної справи, заявник не був учасником судового провадження, а користуючись гарантованим правом доступу до суду звернувся із апеляційною скаргою на прийняте судове рішення у господарській справі, до участі у якій залучений не був.

Згідно із вимогами статей 97, 98 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо прийняття чи повернення апеляційної скарги.

За вказаних обставин ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справу належить передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.3, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета Плюс" задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 у справі Господарського суду Дніпропетровської області №16/104-08, скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук