ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2017 р. Справа № 911/359/17

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Овертранс", Львівська обл., с. Сокільники

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Ірпінь

про стягнення 11 377,35 гривень

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.02.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Овертранс" (далі - ТОВ "Овертранс"/позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1./відповідач) про стягнення 11 377,35 гривень, з яких: 9 500,00 грн заборгованості, 1 218,86 грн пені, 532,00 грн інфляційних втрат та 126,49 грн 3% річних.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.02.2017 порушено провадження в справі №911/359/17, розгляд справи призначено на 20.02.2017.

Ухвалами господарського суду Київської області від 20.02.2017, 13.03.2017 розгляд даної справи відкладався на 13.03.2017 та 28.03.2017 відповідно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2017 строк розгляду спору у даній справі продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 28.03.2017 судом оголошено перерву до 13.04.2017.

12.04.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло електронне повідомлення №5, відповідно до якого представник ФОП ОСОБА_1 просив перенести розгляд справи у зв'язку із його хворобою.

Відповідно до частини 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Зокрема, такими обставинами є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

До того ж, у пункті 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду вищезазначеного, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, у той час як неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд дійшов висновку про відхилення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи №911/359/17 та можливість розгляду відповідної справи за наявними в ній матеріалами у судовому засіданні 13.04.2017 за відсутності представника відповідача.

Поряд з тим, судове засідання представник позивача не прибув.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2016 між ТОВ "Овертранс" (далі-перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (далі-експедитор) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг щодо перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні №01/07/16 (далі-договір), предметом якого є відносини сторін, що виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, наданих перевізнику експедитором для організації перевезень автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученнях.

Відповідно до пп. 1.2., 3.4. та 9.1. договору конкретні умови по кожному замовленню обговорюються в заявці (додаток №1 до даного договору), що є невід'ємною частиною даного договору.

Порядок і термін оплати оговорюється в разовій заявці, що направляється перевізнику перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень).

Чинний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2016 або до повного виконання сторонами своїх обов'язків. Копія відповідного договору наявна в матеріалах справи.

На виконання умов договору, 07.07.2016 сторонами було підписано заявку №003 на доставку вантажу автомобільним транспортом до договору №01/07/16, відповідно до якої було погоджено перевезення позивачем вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом: вул. Качана, 19/вул. Советская, 70, м. Ліда, Республіка Білорусь - с. Зміїнець, Луцький р-н, Волинська обл./смт Чемерівці, Хмельницька обл.

До того ж, згідно зазначеної заявки сторонами, зокрема, погоджено, що вантажоодержувачем є ПВП «Оазис», а вартість перевезення становить 15 500,00 грн. Копія відповідної заявки наявна в матеріалах справи.

Позивач в обґрунтування позову стверджує, що свої договірні зобов'язання ТОВ "Овертранс" виконало належним чином, здійснивши доставку вантажу одержувачу - ПВП «Оазис» за погодженими згідно заявки адресами, в підтвердження чого надано належним чином засвідченні копії СMR №№97/16 та 237/07/16 від 11.07.2016 та 12.07.2016 відповідно.

За результатами здійсненого перевезення позивачем 14.07.2016 було складено акт надання послуг №Б3 від 14.07.2016 та виставлено рахунок на оплату №З03 від 14.07.2016 на суму вартості наданих послуг у розмірі 15 500,00 грн. Копії відповідних документів наявні в матеріалах справи.

Згідно доводів позивача, усі товарно-транспортні та первинні бухгалтерські документи, що являється підставою для оплати вартості наданих транспортних послуг (договір, заявку, рахунок, акти надання послуг, оригінали СMR у 2-х оригінальних примірниках), ТОВ "Овертранс" направило на адресу відповідача 15.08.2016, а відповідач зазначені документи отримав 18.08.2016.

В підтвердження вищенаведених обставин суду надано копії згрупованого списку поштових відправлень №705 від 15.08.2016, реєстру №621 від 15.08.2016 та фіскального чека УДППЗ Укрпошта №7723 від 15.08.2016, також витяг з відомостей про відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного веб-сайту УДППЗ Укрпошта.

Натомість, як зауважив позивач, ФОП ОСОБА_1 свої зобов'язання в частині оплати вартості наданих послуг перевезення вантажу належним чином не виконала, сплативши 25.10.2016 лише 6 000,00 грн, внаслідок чого за нею утворилось 9 500,00 грн заборгованості.

В підтвердження обставин проведення відповідачем часткових розрахунків та виникнення у відповідача відповідної суми боргу позивачем надано копію довідки АТ «Укрсиббанк» №58-2-4-1346 від 15.02.2017 та власну довідку №452 від 15.02.2017 за підписами директора та головного бухгалтера ТОВ "Овертранс".

З метою досудового врегулювання даного спору, позивачем було надіслано відповідачу претензію №3263 від 22.11.2016, відповідно до якої позивач інформував останнього про наявність заборгованості за договором у розмірі 9 500,00 грн та вимагав її погашення.

Посилаючись на те, що відповідач остаточні розрахунки за договором не провів, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 9 500,00 грн заборгованості.

Заперечуючи проти позову, відповідач зауважив на тому, що оригіналів документів від позивача відповідно до умов договору він не отримував, а тому і не мав змоги надати зазначені документи вантажоодержувачу - ПВП «Оазис», відтак отримати від нього кошти за здійснене перевезення, у той час як ФОП ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ТОВ "Овертранс" з вимогою про надання відповідних документів, в підтвердження чого суду надано копії листів №№18/10/16 та 25/12/16 від 18.10.2016 та 25.12.2016 відповідно, а також роздруківку скріншоту електронного листа.

З огляду наведених обставин, відповідач вважає, що обов'язок по оплаті вартості наданих послуг за договором не настав.

Водночас, відповідач зазначив про сплату коштів у розмірі 5 500,00 грн, які позивач не зарахував у погашення вартості наданих за договором послуг. В підтвердження здійснення зазначеної оплати відповідач надав платіжне доручення №517 від 07.10.2016.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами статей 627, 629, 909, 929 ЦК України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання.

Так, відповідно до п. 3.5. договору передбачено, що оплата послуг перевізника здійснюється експедитором на розрахунковий рахунок перевізника на підставі належним чином оформлених оригіналу або ксерокопії CMR з печатями про отримання вантажу та оригіналів рахунку, податкової накладної, акту виконаних робіт, якщо інше не оговорено в підписаній заявці.

Відповідно до підписаної сторонами заявки від 07.07.2016 оплата наданих послуг з перевезення здійснюється на протязі 5 днів по оригіналам.

Як слідує з системного аналізу укладеного сторонами договору разом із заявкою, обов'язок по оплаті вартості наданих позивачем послуг з перевезення вантажу у відповідача виникає після спливу 5 днів з дня отримання передбачених п. 3.5. договору документів.

В підтвердження доводів щодо надіслання відповідачу передбачених п. 3.5. документів позивач надав суду копії згрупованого списку поштових відправлень №705 від 15.08.2016, реєстру №621 від 15.08.2016 та фіскального чека УДППЗ Укрпошта №7723 від 15.08.2016, також витяг з відомостей про відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного веб-сайту УДППЗ Укрпошта.

Однак, з наданих позивачем копій згрупованого списку поштових відправлень №705 від 15.08.2016, реєстру №621 від 15.08.2016 та фіскального чека УДППЗ Укрпошта №7723 від 15.08.2016, також витягу з відомостей про відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного веб-сайту УДППЗ Укрпошта не можливо встановити, що саме було надіслано позивачем на адресу відповідача, а тому відповідні документи не підтверджують доводів позивача щодо того, що передбачені п. 3.5. договору документи були надіслані та отримані відповідачем 18.08.2016.

В подальшому, в підтвердження надіслання відповідачу передбачених п. 3.5. договору належним чином засвідчених документів позивачем було надано суду описи вкладення у цінний лист від 31.03.2017.

Як слідує з вищенаведених описів вкладення у цінний лист від 31.03.2017 позивачем на адреси відповідача, у тому числі і юридичну, надіслано лист №889 від 30.03.2017, копії договору, заявки №003 від 07.07.2016, СMR №№97/16 та 237/07/16 від 11.07.2016 та 12.07.2016 відповідно за підписом директора та відтиску мокрої печатки ТОВ "Овертранс", рахунок №З03 від 14.07.2016, акт надання послуг №Б3 від 14.07.2016 та податкову накладну №1407 від 14.07.2016.

До того ж, відповідно до наданих позивачем письмових пояснень останній звернувся до вантажоодержувача - ПВП «Оазис» із запитом про надання відомостей щодо отримання ПВП «Оазис» від відповідача належним чином завірених СMR №№97/16 та 237/07/16 від 11.07.2016 та 12.07.2016 відповідно, та сплати коштів відповідачу за послуги перевезення.

У відповідь на вищезазначений запит ПВП «Оазис» листом №39 від 03.04.2017 повідомив позивача про те, що підприємство, як вантажоодержувач, власні розрахунки за надані послуги з перевезення вантажу з ФОП ОСОБА_1 провело у повному обсязі, а документи перевезення СMR №97/16 від 11.07.2016 №237/07/16 від 12.07.2016 не завірені ФОП ОСОБА_1

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо отримання відповідачем документів, необхідних для проведення розрахунків відповідно до п. 3.5. договору та підписаної сторонами заявки.

З огляду наведеного, підписання відповідачем договору та заявки без будь-яких зауважень чи заперечень щодо умов відповідного правочину та в подальшому отримання від позивача передбачених таким договором документів, у тому числі і товаросупроводжувальних СMR, свідчить про належне виконання ТОВ "Овертранс" своїх договірних зобов'язань, що породжує для ФОП ОСОБА_1 обов'язок по оплаті відповідно наданих послуг з перевезення у повному обсязі.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, а також арифметичну відповідність заявленої до стягнення заборгованості наявним в матеріалах справи документам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 9 500,00 грн заборгованості підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Доводи ж відповідача щодо сплати ним 5 500,00 грн, що мали б бути зараховані в рахунок оплати наданих за договором послуг, визнаються судом неспроможними в силу того, що відповідно до наданих позивачем пояснень зазначена сума коштів була сплачена не належним платником - ФОП ОСОБА_2, тобто не відповідачем за спірними у даній справі правовідносинами.

Водночас, як зауважив позивач ним на лист ФОП ОСОБА_2 повернуто 5 500,00 грн на рахунок платника зазначених коштів, в підтвердження чого надано копію платіжного доручення №11963 від 19.10.2016.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань з оплати отриманих послуг позивач, посилаючись на п. 5.3. договору та ч. 4 ст. 231 ГК України, просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1, зокрема, 1 218,86 грн пені, нарахованої з 26.08.2016 по 03.02.2017 на 9 500,00 грн заборгованості.

Приписами ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, в силу наведених положень законодавства, неустойка (пенею, штраф) може стягуватись виключно у випадку, коли основне зобов'язання прямо забезпечено відповідною неустойкою у чинному договорі (встановлено за згодою сторін) чи законом, а також якщо договором чи законом встановлено розмір відповідної штрафної санкції.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у випадку прострочення платежу замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, зі змісту вищенаведеного пункту договору слідує, що відповідними положеннями не передбачено відповідальності відповідача, як експедитора, перед позивачем, як перевізником, за порушення грошового зобов'язання у вигляді сплати пені, а тому доводи позивача щодо передбаченого зазначеним пунктом договору права на стягнення з відповідача пені є безпідставними.

Водночас, іншими положеннями договору не визначено права позивача на стягнення пені за порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

З огляду наведеного, оскільки відповідальність за порушення відповідачем обов'язку по сплаті вартості послуг з перевезення вантажу у вигляді пені та її розмір, сторонами за договором не погоджено, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 218,86 грн пені є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Посилання ж позивача на приписи ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України оцінюються судом критично, оскільки зазначена норма закону не встановлює права позивача на стягнення з відповідача пені за порушення грошового зобов'язання.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань з оплати отриманих послуг позивач просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 532,00 грн інфляційних втрат та 126,49 грн 3% річних, нарахованих з 26.08.2016 по 03.02.2017 на 9 500,00 грн заборгованості.

В силу вимог ст. ст. 530, 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, за приписами вищенаведених норм закону для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати інфляційних втрат та 3% річних, необхідним є встановлення моменту, з якого боржник вважається таким, що прострочив.

Як слідує із вищевстановлених судом обставин, належних та допустимих доказів отримання відповідачем 18.08.2016 передбачених п. 3.5. договору документів позивач не надав.

Інших належних та допустимх доказів, з яких можливо було б встановити момент (дати, місяця, року) виникнення у відповідача обов'язку по сплаті вартості наданих послуг, суду не надано.

Отже, вищенаведені обставини відсутності дати отримання відповідачем передбачених п. 3.5. договору документів унеможливлюють встановлення судом моменту (дати, місяця, року) виникнення у відповідача обов'язку по сплаті вартості наданих послуг, а тому і моменту, з якого останній вважається таким, що прострочив у розумінні ст. 612 ЦК України.

З огляду вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача сум 532,00 грн інфляційних втрат та 126,49 грн 3% річних є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просить суд у порядку ст. 44 ГПК України відшкодувати за рахунок відповідача додаткові судові витрати, а саме: 618,34 грн витрат, пов'язаних з явкою до суду представника ТОВ "Овертранс", а також 43,20 грн витрат, зумовлених надісланням відповідачу первинних бухгалтерських документів.

В підтвердження вищезазначених витрат позивачем надано копії проїзних документів за маршрутами: Львів - Київ з 27.03.2017 на 28.03.2017 та Київ-Львів з 28.03.2017 на 29.03.2017. Загальна вартість проїзду за відповідними документами становить 618,34 грн.

Приписами ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

З огляду вищенаведеного, враховуючи понесені позивачем в процесі розгляду даного спору витрати на прибуття представника ТОВ "Овертранс" у судове засідання, а також враховуючи часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про покладення як суми додаткових судових витрат, так і суми судового збору на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені ж позивачем 43,20 грн витрат, зумовлених надісланням відповідачу первинних бухгалтерських документів, не підлягають розподілу у порядку ст. 49 ГПК України, позаяк зазначені витрати зумовлені необхідністю виконання позивачем відповідно покладеного на нього договором обов'язку, а тому не є іншими витратами, пов'язаними з розглядом спору, у розумінні ст. 44 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 551, 611, 612, 629, 909, 929 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 175, 193 Господарського суду України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08200, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Овертранс" (81085, Львівська обл., Яворівський р-н, с. Підрясне, вул. Європейська, 1, корпус Б-4, ідентифікаційний код 30626867) 9 500 (дев'ять тисяч п'ятсот) грн 00 коп. заборгованості, 516 (п'ятсот шістнадцять) грн 25 коп. судових витрат, пов'язаних з явкою до суду представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Овертранс" та 1 335 (одну тисячу триста тридцять п'ять) грн 98 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 20.04.2017.

Суддя В.А. Ярема