РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017Справа №910/22874/16

За позовомПриватного підприємства "Творча майстерня "Престиж"
до Публічного акціонерного товариства "АЛЬТБАНК", Суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
провизнання недійсною оцінки та стягнення 36 441 814,85 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Яворський О.М., представник за довіреністю;

Від відповідача 1- Семенець І.І., представник за довіреністю;

Від відповідача 2- не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач (Приватне підприємство "Творча майстерня "Престиж") звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АЛЬТБАНК" (відповідач-1) та суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач-2) про визнання недійсною оцінки заставленого (іпотечного) майна та стягнення 36 441 814,85 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оцінка заставленого майна, тобто предмета Іпотеки, що була проведена Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до умов договору від 20.08.2013р., укладеного між Відповідачами,- є недійсною (незаконною) та такою, що не відповідає ринковій, оскільки була здійснена з порушенням вимог чинного на той час законодавства, зокрема, вимог ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" , а також положень п.п. 37, 52, 53, 54, 55, 56, 60 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440.

Недійсність здійсненої Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 оцінки предмета Іпотеки Позивач підтверджує Консультаційним дослідженням динаміки ринку нерухомості міста Києва за період з липня 2010року по серпень 2013 року, складеного Суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон-Експертиза" від 04.02.2015р., згідно якому зміна вартості вказаних вище об'єктів нерухомості, що перебували в іпотеці, за період з липня 2010р. по серпень 2013 р. ймовірна у діапазоні від 4,5% до 8% вартості майна на початок періоду у бік зниження. Зниження вартості об'єктів високого класу понад 20-25% упродовж періоду, що аналізується, не відображає очікування учасників ринку та не є ринковою.

За твердженням Позивача, різниця дійсної (ринкової) вартості предмета іпотеки, яка визначена Суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон-Експертиза" і Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 за станом на 20.08.2013р. становить 35 088 620,00грн., що свідчить про те, що заставлене майно Позивача було оцінено Відповідачем-2 дешевше, майже в два рази.

Отже, Позивач вважає, що враховуюче те, що на дату переходу права власності на предмет Іпотеки від Позивача до Відповідача-1 розмір грошових вимог останнього до позичальника та поручителя становив у загальній сумі 36 335 385,15грн., Відповідач-1 безпідставно заволодів належним Позивачу нерухомим майном на суму 36 441 814,89грн. (72 777 200,00грн - 36 335 385,15грн. = 36 441 814,85грн.), і тому він просить стягнути з Відповідача-1 - 36 441 814,85грн., як безпідставно отриманих грошових коштів.

До початку розгляду справи по суті від Позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме Позивач просив витребувати від Державної реєстраційної служби України відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо нежитлового приміщення та двадцяти квартир, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_16. На думку Позивача документи містять інформацію про вартість об'єктів на дату їх відчуження Відповідачем-1 третім особам та можуть бути доказами недійсності оцінки.

Клопотання про витребування доказів не задоволено судом. Суд погоджується з запереченнями Відповідача на клопотання та зазначає, що предметом позову є визнання оцінки нерухомого майна недійсною. Оцінка була проведена станом на 20.08.2013.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст..9 Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Із доданих до клопотання про витребування доказів документів вбачається, що відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо якого Позивач просить витребувати інформацію, відбулось набагато пізніше від дати проведення оцінки.

За даних обставин, відповідні докази не будуть підтверджувати ринкову вартість нерухомого майна на момент проведення оцінки, а лише будуть відображати ціну реалізації нерухомого майна за значно пізніший період.

Крім того, Позивач не наводить жодної норми права, яка зобов'язує органи реєстрацій прав власності на нерухоме майно вносити до реєстру відомості щодо ціни реалізації майна, а тому не має підстав вважати, що відповідна інформація наявна у даних органів.

21.02.2017 в судовому засіданні Позивачем подано клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання:

1) Чи відповідає оцінка нерухомого майна, що було предметом Іпотечного договору від 06.07.2010р., укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, яка була здійснена Суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за станом на 20.08.2010рр., вимогам ст.11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" , п.п. 37,52,53,54,56,60 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440?

2) Яка дійсна ринкова вартість предмету іпотеки за Іпотечним договором від 06.07.2010р., укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, станом на 20.08.2013 на 13 нежилих приміщень відповідно до переліку?

3) Яка дійсна ринкова вартість предмету іпотеки за Іпотечним договором від 06.07.2010р., укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, станом на дату проведення даної судової експертизи на 13 нежилих приміщень відповідно до переліку?

Відповідач заперечив проти зазначеного клопотання та зазначив, що оцінка заставленого нерухомого майна була здійснена Суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у відповідності до умов укладеного між Відповідачами договору від 20.08.2010р. та у зв'язку із невиконанням позичальником Приватним акціонерним товариством "Трест Київміськбуд-1" та Приватним підприємством "Творча майстерня "Престиж", як поручителем, умов Кредитного договору №14-257/2010 від 15.06.2010р. та вимоги банку від 19.06.2013р. щодо усунення порушень вказаного вище кредитного та іпотечного договорів.

З приводу клопотання Відповідача щодо призначення у справі судової товарознавчої експертизи, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

У п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012р. судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Проте, господарським судом не встановлено обставин, за наявності яких суду необхідно призначати судову товарознавчу експертизу по розглядуваній справі, суд вважає оцінку нерухомого майна, яка була здійснена Суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 такою, що не викликає сумнівів у його правильності, не містить розбіжностей і відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі, стосовно критеріїв повноти, ясності, обґрунтованості, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання позивача.

Відповідач-1 проти позову заперечує, свої заперечення Відповідач виклав в Відзиві на позовну заяву від 24.01.2017р. та додаткових поясненнях. Звернув увагу суду на те, що Позивач звернувся з позовом із пропуском строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відповідачем-1 подана Заява про застосування строків позовної давності.

Відповідач-2 в Відзиві на позовну заяву заперечив проти позову та вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Також зазначив, що у разі, якщо суд прийде до висновку, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 при проведенні оцінки нерухомого майна дійсно порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, просить відмовити позивачу у задоволенні позову, у зв'язку зі впливом позовної давності. Також просив здійснювати розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача-2.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2010 між Відкритим акціонерним товариством "БАНК КІПРУ", правонаступником прав та обов'язків якого нині є відповідач-1, як позичальником, та Приватним акціонерним товариством "Трест Київміськ- буд-1", як позичальником, укладено кредитний договір № 14-257/2010 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, відповідач-1 зобов'язався відкрити позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 10 000 000,00 (десять мільйонів) доларів США для завершення будівництва проекту (житлові будинки з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_15) з 15.06.2010 по 14.06.2013 зі сплатою (1 місяць)+12,5%.

У відповідності до п. 3.6. кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати за користування кредитом процентом в розмірі Libor (1 місяць)+12,5% річних строковий кредит та Libor (1 місяць)+17,5% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором.

В порядку забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника, 06.07.2010 між позивачем, як іпотекодавцем, та відповідачем-1, як іпотекодержателем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С. М. та зареєстрований за № 1679 (далі за текстом - іпотечний договір), згідно з яким позивач передав відповідачу-1 в іпотеку 13 (тринадцять) об'єктів нерухомого майна загальною заставною вартістю 92 375 288,00 грн.

Відповідно до вказаного договору в іпотеку було передано нежилі приміщення з АДРЕСА_1 - Магазин непродовольчих товарів загальною площею 861,60 кв. м., які розташовані в АДРЕСА_1 заставною вартістю 19 966 000,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_2 загальною площею 137,60 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 73,30 кв. м., заставною вартістю 5 103 480,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_3 загальною площею 132,70 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 73,40 кв. м., заставною вартістю 4 921 738,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_4 загальною площею 137,40 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 75,10 кв. м., заставною вартістю 5 096 056,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_5 загальною площею 132,60 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 75,40 кв. м., заставною вартістю 4 918 034,00 грн.; квартиру номер 5 в будинку номер АДРЕСА_6 загальною площею 216,60 кв. м., яка складається з 5-ти жилих кімнат житловою площею 118,30 кв. м., заставною вартістю 8 033 529,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_6 загальною площею 221,40 кв. м., яка складається з 5-ти жилих кімнат житловою площею 116,70 кв. м., заставною вартістю 8 211 550,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_7, загальною площею 132,90 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 73,70 кв. м., заставною вартістю 4 929 154,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_8 загальною площею 132,70 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 73,30 кв. м., заставною вартістю 4 921 738,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_9 загальною площею 131,80 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 75,30 кв. м., заставною вартістю 4 888 361,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_10 загальною площею 131,80 кв. м., яка складається з 3-х жилих кімнат житловою площею 74,70 кв. м., заставною вартістю 4 888 361,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_11 загальною площею 223,70 кв. м., яка складається з 5-ти жилих кімнат житловою площею 116,70 кв. м., заставною вартістю 8 296 857,00 грн.; квартиру номер АДРЕСА_12 загальною площею 221,10 кв. м., яка складається з 5-ти жилих кімнат житловою площею 116,00 кв. м., заставною вартістю 8 200 430,00 грн.

Пунктом 2.4.3. іпотечного договору визначено, що відповідач-1 має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання позивальником будь-яких зобов'язань, забезпечених іпотекою за іпотечним договором, вони не будуть виконані. Право відповідача на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до п. 4.4. іпотечного договору сторонами погоджено, що у разі порушення позичальником умов кредитного договору та/або іпотекодавцем - умов іпотечного договору іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі іпотечного договору. У такому випадку договір вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та є правовстановлюючим документом на предмет іпотеки і правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Положення пункту 4.4.1. іпотечного договору визначають порядок переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання вимог за кредитним договором.

Так, у разі порушення позичальником умов кредитного договору та/або іпотекодавцем - умов іпотечного договору іпотекодержатель направляє їм вимогу про усунення порушень, в якій зазначає, що в разі невиконання даної вимоги в 30-денний строк іпотекодержатель буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки.

Якщо 30-денний термін пройшов, а порушення позичальником (іпотекодавцем) не усунуті, іпотекодержатель звертається до відповідних державних органів для реєстрації права власності на предмет іпотеки за собою.

Передача у власність відбувається за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на дату передачі предмета іпотеки у власність. Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухомість, що є предметом іпотеки.

Положеннями пункту 6.4. іпотечного договору визначено, що з усіх питань, які не врегульовані іпотечним договором, сторони керуються чинним законодавством України.

У визначений кредитним договором термін - до 14.06.2013 позичальник кредитних коштів відповідачу-1 не повернув.

19.06.2013 відповідач-1 звернувся до позичальника та позивача як майнового поручителя, з повідомленням про порушення умов кредитного та іпотечного договорів та вимогою про усунення порушень, яка отримана позивачем 05.07.2013, шляхом погашення кредиту, відсотків та інших платежів усього на суму 4 546 077,82 доларів США, що складає еквівалент 36 335 385, 15 (тридцять шість мільйонів триста тридцять п'ять тисяч триста вісімдесят п'ять гривень 15 копійок) грн. за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 дол. станом на 18.06.2013, у тому числі: 4 350 812, 12 дол. США або 34 776 041,52 грн. - заборгованості по кредиту; 42 972, 89 дол. США або 343 482,31 грн. - заборгованості по оплаті процентів; 19,15 дол. США або 153,07 грн. - пені; 152 273, 63 дол. США або 1 215 708,25 грн. - комісії за невикористання залишку кредиту.

У вказаному повідомленні відповідачем-1 було, зокрема, вказано, що у випадку якщо зазначені порушення не будуть виправлені позичальником та/або іпотекодавцем протягом 30 днів з моменту отримання такого повідомлення (вимоги), банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом отримання права власності на предмет іпотеки.

Оскільки позичальником та поручителем не було усунуто порушення умов кредитного та іпотечного договору протягом одного місця з моменту отримання повідомлення, відповідач-1 задовольнив свої вимоги у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору та звернув стягнення на визначене у ньому нерухоме майно, шляхом набуття такого майна у власність.

Набуттю предмету іпотеки у власність відповідачем-1 передувала оцінка предмету іпотеки, яка була здійснена Відповідачем-2 у відповідності до умов укладеного між відповідачами договору № від 20.08.2013 р.

Згідно копії наявної в матеріалах справи Звіту про оцінку майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності виданий ФДМУ від 11.05.2011 за № НОМЕР_1), на підстав договору № 2008/13 від 20.08.2013 укладеного з ПАТ "БАНК КІПРУ", станом на дату оцінки - 20.08.2013 (термін дії висновків - до 20.02.2014) загальна вартість предмету іпотеки за іпотечним договором становить 37 688 580, 00 грн.

Позивач вважає, що оцінка заставленого майна, тобто предмета Іпотеки, що була проведена Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до умов договору від 20.08.2013р., укладеного між Відповідачами,- є недійсною (незаконною) та такою, що не відповідає ринковій, оскільки була здійснена з порушенням вимог чинного на той час законодавства, зокрема, вимог ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" , а також положень п.п. 37, 52, 53, 54, 55, 56, 60 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440.

Недійсність здійсненої Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 оцінки предмета Іпотеки Позивач підтверджує Консультаційним дослідженням динаміки ринку нерухомості міста Києва за період з липня 2010року по серпень 2013 року, складеного Суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон-Експертиза" від 04.02.2015р., згідно якому зміна вартості вказаних вище об'єктів нерухомості, що перебували в іпотеці, за період з липня 2010р. по серпень 2013 р. ймовірна у діапазоні від 4,5% до 8% вартості майна на початок періоду у бік зниження. Зниження вартості об'єктів високого класу понад 20-25% упродовж періоду, що аналізується, не відображає очікування учасників ринку та не є ринковою.

За твердженням Позивача, різниця дійсної (ринкової) вартості предмета іпотеки, яка визначена Суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон-Експертиза" і Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 за станом на 20.08.2013р. становить 35 088 620,00грн., що свідчить про те, що заставлене майно Позивача було оцінено Відповідачем-2 дешевше, майже в два рази.

Отже, Позивач вважає, що на дату переходу права власності на предмет Іпотеки від Позивача до Відповідача-1 розмір грошових вимог останнього до позичальника та поручителя становив у загальній сумі 36 335 385,15грн., Відповідач-1 безпідставно заволодів належним Позивачу нерухомим майном на суму 36 441 814,89грн. (72 777 200,00грн - 36 335 385,15грн. = 36 441 814,85грн.), і тому просить стягнути з Відповідача 1 - 36 441 814,85грн., як безпідставно отриманих грошових коштів.

Однак вимога позивача про визнання оцінки заставленого майна, що була проведена Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до умов договору від 20.08.2013р., укладеного між Відповідачами,- недійсною (незаконною) та такою, що не відповідає ринковій, не задовольняється судом, з огляду на наступне.

Частиною 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Даним Стандартом (п.п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт №2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 №1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись у відповідності до Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна" з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з приписами п. 50 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема,ознайомлення з об'єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності:

- укладення договору на проведення оцінки,

- ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки;

- ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів;

- вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування;

- узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки;

- доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Суду не надано доказів, що незалежна оцінка майна проводилась в порушення зазначених норм чинного законодавства.

Достовірність висновків проведеної оцінки Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 підтверджується висновками ТОВ "Стоун Брідж", яке на замовлення Банку зробило ще одну оцінку квартир АДРЕСА_14 та нежитлових приміщень з АДРЕСА_13

Дійсність звітів про незалежну оцінку майна, складених ТОВ "Стоун Брідж" підтверджується рецензуванням, яке було проведено Всеукраїнською громадською організацією "Асоціація фахівців оцінки" . За наслідками перевірки звітів про незалежну оцінку майна встановлено, що вони відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та не містять суттєвих недоліків, які могли вплинути на достовірність оцінки майна.

Суду доведено, що в результаті порівняння висновків зроблених Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стоун Брідж", підтверджених Всеукраїнською громадською організацією "Асоціація фахівців оцінки" загальна вартість складає:

- згідно висновку СОД ФОП ОСОБА_1-37 688 580,00грн.;

- згідно висновку ТОВ "Стоун Брідж" -36 003 200,00грн.

За даних обставин, посилання позивача на неправомірність оцінки нерухомого майна спростовується наявними у Банку висновками суб'єктів оціночної діяльності та судовими рішеннями, де встановлено факт правомірності висновків щодо оцінки нерухомого майна, яке перейшло у власність банку.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення 36 441 814,85 грн. вартості безпідставно набутого майна слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

В позовній заяві та в процесі розгляду справи Позивач також зазначає про наявність різниці між сумою оцінки майна та погашеною заборгованістю.

За твердженням Позивача, різниця між оцінкою предмету іпотеки, здійсненою Відповідачем-2, яка в загальній сумі відповідає 37 688 580, 00 грн., та вимогами Відповідача-1 за кредитним договором, які в загальній сумі відповідають 36 335 385, 15 грн., становить 1 353 194,85 грн., яку позивач вважає як безпідставно отриману Банком.

Відповідач-1 стверджує, що грошові кошти в сумі 1 353 194,83грн., які є різницею між вимогою банку, викладеною у його Повідомленні про усунення порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору від 19.06.2013р. на суму 36 335 385,15грн, та вартістю предмету іпотеки згідно Звіту про оцінку заставленого майна, здійсненого Суб'єктом оціночної діяльності фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1, на суму 37 688 580,00грн.- була зарахована банком в рахунок погашення заборгованості позичальника, яка виникла з дати направлення вказаного вище Повідомлення по дату оприбуткування банком предмету іпотеки на свій баланс, тобто за період з 19.06.2013р. по 28.10.2013р.

Однак зазначене твердження Відповідача-1 не приймається судом, оскільки не підтверджується наявними у справі доказами.

Так, суду доведено, що в ході розгляду Господарським судом міста Києва спору між ПП "ТМ "Престиж " та ПАТ "Неос Банк" про визнання відсутнім права грошової вимоги в сумі 129 657,37дол. США (справа №910/25548/14, суддя Бондаренко Г.П.) та спору між ПП "ТМ "Престиж " та ПАТ "Неос Банк" про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню (справа №910/28416/14, суддя Головіна К.І.) у 2015 році, Відповідачем-1 суду були надані розрахунки заборгованості позичальника за кредитним договором №14-257/2010 від 15.06.2010р., а також копії меморіальних ордерів про оприбуткування предмету іпотеки та меморіальні ордери про погашення частини простроченої заборгованості за кредитним договором, простроченої заборгованості за процентами та простроченої комісії за кредитним договором в рахунок погашення цієї заборгованості.

Про заявлені вимоги та погашення заборгованості свідчить наступна таблиця:

Вимоги згідно Повідомлення від 19.06.2013р. за №0904-09/7385Погашено банком за рахунок оприбуткованого нерухомого майна наступна заборгованість:
Заборгованість по кредиту: 4.350.812,12 дол. США, або 34.776.041,52 грн. Заборгованість по оплаті процентів: 42.972,89 дол. С11ІА, або 343.482,31 грн. Пеня: 19,15 дол. С1ІІА, або 153,07 грн. Комісія за невикористаний залишок кредиту: 152,273,63 дол. США, або 1.215.708,25 грн. і Загальна сума вимоги: 36.335.385,15 грн. Частина прострочення заборгованості по кредиту в сумі: 4.239.745,35 дол. США, або 33.888.284,58грн. Меморіальний ордер №8699356 від 29.10.201Зр. Заборгованість за процентами: 323.356,33 дол. С11ІА, або 2.584.587.15 грн. Меморіальний ордер №8699353 від 29.10.201Зр. ГІ о га ш е н н я ко м і с ії: 884.795,97 грн. 330.912,28 грн. Меморіальний ордер №8699301 від 29.10.201 Зр. Меморіальний ордер №8699299 від 29.10.201Зр. Загальна сума погашення 37.688.579,98 грн.

Суд погоджується з посиланням Позивача, що при порівнянні розміру кредиторської заборгованості згідно Повідомлення Відповідача-1 про усунення порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору від 19.06.2013 р. та сум заборгованості, погашеної за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання в жовтні 2013 року, погашення заборгованості здійснено у більшому розмірі, ніж було запропоновано у відповідному Повідомленні на 1 353 194,83 грн.

За твердженням Відповідача-1, заборгованість позичальника перед банком умовно можна поділити на три періоди, а саме:

1) заборгованість з 15.06.2010 р. по 18.06.2013 p., тобто з дати укладення кредитного договору до дати направлення Повідомлення (вимоги) про усунення порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору від 19.06.2013 р. на суму 36 335 385,15 грн.;

2) заборгованість з 19.06.2013 р. по 28.10.2013 p., тобто з дати направлення Повідомлення до дати оприбуткування банком предмету іпотеки на свій баланс, яка ніби то була погашена банком за рахунок грошових коштів в сумі 1 353194,83 грн.;

3) заборгованість з 29.10.2013 р. по 10.10.2014 р. в сумі 129.657,37 дол. США.

Судовими рішеннями у вказаних вище господарських справах від 12.02.2015 р. та

від 23.02.2015 p.. які набрали законної сили, встановлено, що нарахування банком заборгованості понад 36 335 385,15 грн. за вказаним вище кредитним договором - є незаконною, що, зокрема, стало підставою для задоволення судом позову у справі № 910/25548/14.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2015 р. у справі № 910/25548/14 (суддя Бондаренко Г.П.), визнано відсутнім у Відповідача-1 права додаткової грошової вимоги до Позивача в сумі 129 687,37 дол. США у зв'язку з невиконанням останнім та позичальником умов кредитного договору №№ 14-257/2010 від 15.06.2010 р.

При цьому суди керувались наданим Відповідачем-1 розрахунком заборгованості за кредитним договором, здійсненим за період з 15.06.2010 р. по 10.10.2014 p.

Як під час розгляду вказаних вище господарських справ, так і під час розгляду даної господарської справи, Відповідачем-1 не надано суду жодних доказів того, що з вимогою про погашення нарахованої заборгованості у період з 19.06.2013 року по 28.10.2013p., тобто за період з дати направлення Повідомлення (вимоги) до дати оприбуткування предмету іпотеки на свій баланс, він звертався до позичальника та поручителя з такою вимогою чи до суду з відповідним позовом (сума заборгованості банком не визначена, докази направлення Повідомлення (вимоги) про її погашення відсутні.

Отже, Відповідач-1 здійснив погашення заборгованості у розмірі 1 353 194,85 грн. без пред'явлення її майновому поручителю (Позивачу) шляхом надіслання письмової вимоги про усунення порушення, як то передбачено умовами п.п.4.1.1, 4.1.2 та 4.2 іпотечного договору від 06.07.2010 p., та не відповідає порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеному розділом 4 іпотечного договору від 06.07.2010 р. та приписам ч.І ст.35 та ст.7 Закону України "Про іпотеку".

Судовим рішенням від 23.02.2015 року у справі №910/28416/14 встановлено, що не дотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкодою зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Приписами ч.3 ст.35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин заволодіння Відповідачем-1 грошовими коштами Позивача в сумі 1 353194,83 грн. - є безпідставним, тобто набутим без достатньої правової підстави.

Приписами ч.1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приписами ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

На момент розгляду справи судом встановлено, що нерухоме майно, що було предметом вказаного вище Іпотечного договору, перейшло у власність третіх осіб, а тому повернення його у власність Позивача є неможливим.

Щодо строку позовної давності.

Суд вважає, що подані Відповідачами заяви про застосування наслідків пропуску строків позовної давності не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що у листопаді 2013 року Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві, Державної реєстраційної служби України, треті особи: ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», ПАТ «БАНК КІПРУ» та Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 29.11.2013 р. було відкрите провадження у справі № 826/18847/13-а (суддя Арсірій P.O.). Судове рішення у цій справі (постанова) було ухвалене 28.02.2014 p., а набрало законної сили 28.05.2014 р. після його перегляду в апеляційному порядку (головуюча суддя Саприкіна І.В.).

Крім того, в серпні 2014 року Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "БАНК КІПРУ", треті особи: Державна реєстраційна служба України та ПрАТ "Трест Київміськбуд-1", про визнання недійсними правочинів з набуття права власності на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 29.08.2014 р. було порушене провадження у справі № 910/17936/14 (суддя Мельник В.І.). Рішення у цій справі прийняте 06.03.2015 p., а набрало законної сили 10.06.2015 р. після перегляду його в апеляційному порядку.

Отже, як вбачається з матеріалів наведених вище справ, питання щодо оцінки предмету іпотеки так чи інакше розглядалось судами, проте, не було окремим предметом спору, тобто питання визнання недійсною оцінки заставленого майна та стягнення 36 441 814,89 грн. вартості безпідставно отриманого майна - не було предметом спору за участю сторін.

Приписами 4.2 та ч.З ст.264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, початок перебігу позовної давності для Позивача для звернення з даним позовом до господарського суду розпочався не з 02.12.2013 p.. як про це зазначають Відповідачі, а з 30.08.2014 p., тобто з наступного після переривання перебігу позовної давності дня.

Таким чином, суд вважає, що Приватним підприємством "Творча майстерня " Престиж" вказаний вище позов поданий в межах встановленого законом трирічного строку.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За встановлених обставин справи позов підлягає частковому задоволенню судом.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, в порядку ст.49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АЛЬТБАНК" (03037, м. Київ, вул. Вузівська, буд. 5, ) на користь Приватного підприємства "Творча майстерня "Престиж" (04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграду,6,корпус 4,літ.А, код 31902622) заборгованість у розмірі 1 353 194 (один мільйон триста п'ятдесят три тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 85 коп. та 7 675 (сім тисяч шістсот сімдесят п'ять ) грн.45коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18. 04.2017

Суддя І.І. Борисенко