ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. Справа № 922/603/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є.,

при секретарі Кладько А.С.,

за участю представників :

прокурора Ногіна О.М. посв. №032167 від 11.02.2015 р.,

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 дов. №32-20-14-1938/0/19-17 від 26.01.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області, м. Харків, (вх.№ 1028 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.02.2017 р. у справі № 922/603/17,

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, смт. Високий, Харківська обл.,

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків,

про усунення перешкод у праві власності на землю, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.02.2017 р. (суддя Доленчук Д.О.) повернуто позовну заяву Керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області та додані до неї документи, у т.ч. платіжне доручення № 160 від 09.02.2017 про сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн., без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Керівник Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області, не погодившись з зазначеною ухвалою, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам господарського процесуального законодавства України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надав належної правової оцінки обставинам звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у тому числі ст. ст. 58, 63 ГПК України, що призвело до помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Позивач, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання свого представника не направив та про причини неявки суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні вказав, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її цілком обґрунтованою та законною, судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності ухвали, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, та на те, що їх явка у судове засідання не була визнана обовязковою, а також на те, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності позивача за наявними в справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України. Крім того, сторони відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України не заявляли клопотання про продовження строку розгляду справи, а господарський суд не має права за своєю ініціативою продовжувати строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Керівник Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (відповідач), згідно якого просить суд усунути перешкоди у праві власності на землю Височанської селищної ради шляхом виправлення помилки, яку допущено у Державному земельному кадастрі внаслідок помилкового перенесення відомостей щодо відведення у приватну власність земельних ділянок за кадастровими номерами: :00:018:0087, :00:018:0034, :00:018:0057, :00:018:0028, :00:018:0053, :00:018:0050, :00:018:0088, :00:018:0085, :00:018:0044, :00:018:0027, :00:018:0048, :00:018:0039, :00:018:0043, :00:018:0091, :00:018:0084, :00:018:0041, :00:018:0024, :00:018:0036, :00:018:0061, :00:018:0035, :00:018:0026, :00:018:0090, :00:018:0068, :00:018:0037, :00:018:0089, :00:018:0047, :00:018:0071, :00:018:0031, :00:018:0083, :00:018:0074, :00:018:0097, :00:018:0025, :00:018:0046, :00:018:0033, :00:018:0067, :00:018:0049, :00:018:0075, :00:018:0038, :00:018:0042, :00:018:0092, :00:018:0029, :00:018:0086, :00:018:0055, :00:018:0082, :00:018:0096, :00:018:0098, :00:018:0095 шляхом перенесення відомостей про них до архівного шару Національної кадастрової системи України.

Суд першої інстанції в обґрунтування підстав для повернення позовної заяви Керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області по п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України послався на те, що в позовній заяві об'єднані вимоги до відповідача, які стосуються 47 різних земельних ділянок, сумісний розгляд яких буде перешкоджати з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, що суттєво утруднить вирішення спору, та є порушенням ч.1 ст. 58 ГПК України.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Так, у відповідності до ст. 58 ГПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Отже, для об'єднання позовних вимог необхідна хоча б одна з таких умов:

1) зв'язаність вимог між собою підставами виникнення;

2) зв'язаність між собою поданими доказами (тобто у разі використання позивачем тих самих доказів).

Як зазначено в п. 3.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права.

Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно із положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 4 ГПК України є джерелом права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Статтями 13, 14 Конституції України, ст. 373 Цивільного кодексу України, ст. 1 Земельного кодексу України визначено, що земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.

Перелік органів, які уповноважені вирішувати земельні спори, визначено ст. 158 Земельного кодексу України. До них належать: суди; органи місцевого самоврядування; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Такі вимоги передбачено і статтею 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Твердження суду першої інстанції про те, що прокурором об'єднано позовні вимоги усупереч вимогам ст. 58 ГПК України, сумісний розгляд яких буде перешкоджати з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, що суттєво утруднить вирішення спору є помилковим, оскільки спір стосується усунення компетентним органом перешкоди у праві власності на цілісну земельну ділянку Височанської селищної ради.

Як зазначає прокурор, він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у праві власності на земельні ділянки шляхом виправлення помилки, яку допущено у Державному земельному кадастрі. Так, до Державного земельного кадастру помилково перенесено відомості щодо неподіленої земельної ділянки, яка розташована на території Височанської селищної ради, зокрема, щодо її поділу на окремі земельні ділянки, присвоєння їй кадастрових номерів та відведення її у приватну власність громадян. Докази, додані до позовної заяви, підтверджували обґрунтованість позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні єдиної земельної ділянки, а не окремих від неї, що і стало підставою звернення прокурора до суду.

Разом з цим, суд першої інстанції всупереч вимогам господарського процесуального законодавства України, Конвенції не надав належної правової оцінки обставинам звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у тому числі ст. ст. 58, 63 ГПК України, що призвело до помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на вирок Харківського районного суду від 07.03.2013 по справі № 635/2131/13-к, що набрав законної сили, копія якого була додана до позовної заяви прокурора, ОСОБА_2, який в період з 06.04.2006 по 08.10.2010 обіймав посаду голови Височанської селищної ради, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України, зокрема, у жовтні 2010 року він умисно скоїв злочинні дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, та скоїв службове підроблення, а саме: вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також склав та видав завідомо неправдиві документи, не вніс у порядок денний та на розгляд сесії селищної ради питання про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам і самостійно, без погодження з земельною комісією, без голосування та без прийнятих по результатам голосувань рішень депутатів про передачу у приватну власність земельних ділянок, ухвалив та підписав завідомо неправдиві рішення XXXII сесії 5 скликання Височанської селищної ради від 08.10.2010.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлені у даній справі позовні вимоги є однорідними, такими, що виникли з аналогічних підстав і водночас повязані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів обґрунтованих підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому, вказана ухвала підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області, м. Харків, на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.02.2017 р. у справі № 922/603/17 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 22.02.2017 р. у справі № 922/603/17 скасувати.

Справу № 922/603/17 передати на розгляд господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.