КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 910/22200/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Мороз С.А.,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Київській області

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р.

у справі №910/22200/16 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Євро-Азіатська будівельна корпорація "Євраскон" в особі представництва Відкритого акціонерного товариства "Євро-Азіатська будівельна корпорація "Євраскон"

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про стягнення 1812287,81 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до Відповідача про стягнення (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.01.2017р.) заборгованості у сумі 1812287,81 грн, з яких: 3% річних у сумі 413682,37 грн та інфляційні в сумі 1398605,43 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/22200/16 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 413682,37 грн 3% річних, 1398605,43 грн інфляційних та 27184,32 грн судового збору.

Рішення мотивовано тим, що Відповідач заборгованість за договором №11Д-12 від 17.07.2012р. у розмірі 16936192,14 грн повністю оплатив лише 23.11.2016р., у зв'язку з чим на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 08.10.2015р. по 15.11.2016р. з Відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 413682,37 грн та інфляційні у сумі 1398605,43 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кошти на оплату заборгованості Позивачеві за виконані роботи надійшли на рахунки Відповідача від розпорядника бюджетних коштів лише у жовтні-листопаді 2016р., а тому Відповідач на підставі ст.617 Цивільного кодексу України звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 11.04.2017р.

Розпорядженням від 10.04.2017р. у зв'язку із перебуванням судді Корсакової Г.В. на лікарняному, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Андрієнка В.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.

10.04.2017р. Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення місцевого суду залишити без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

17.07.2012р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір №11Д-12 на виконання робіт з будівництва транспортної розв'язки в різних рівнях на км 21+767 автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, Київська область.

Відповідно до п.1.1. договору Позивач зобов'язується до грудня 2013 року виконати роботи з будівництва транспортної розв'язки в різних рівнях на км 21-767 автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, Київська область, а Відповідач - прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки проводяться через 120 календарних днів після підписання сторонами акту прийняття виконання підрядних робіт (ф.КБ-2в) та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3), які складаються Позивачем і подаються для підписання Відповідачу. Прийняття актів обсягів робіт Відповідачем буде здійснюватись в межах доведеного ліміту на поточних період. З жовтня 2012 року до березня 2015 року сторони уклали ряд додаткових угод.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2015р. у справі №910/21086/15 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016. у даній справі Відповідач своїх зобов'язань за договором №11Д-12 від 17.07.2012р. належним чином не виконував, у зв'язку з чим з Відповідача на користь Позивача було стягнуто 16936192,14 грн боргу, 686755,83 грн 3% річних (з грудня 2012 року по жовтень 2015 року), 9973444,80 грн інфляційних (з липня 2013 року по жовтень 2015 року) та 65015,09 грн витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, Відповідач рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2015р. у справі №910/21086/15, яким стягнуто з Відповідача заборгованість за договором №11Д-12 від 17.07.2012р. виконав лише 23.11.2016р., у зв'язку з чим Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних у сумі 413682,37 грн, інфляційні у сумі 1398605,43 грн за період з 08.10.2015р. до 15.11.2016р.

.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідач заборгованість за договором № 11Д-12 від 17.07.2012р. у розмірі 16936192,14 грн повністю оплатив лише 23.11.2016р.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, умови договору та норми чинного законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду щодо обґрунтованості та доведеності позиції Позивача, у зв'язку із чим за період з 08.10.2015р. по 15.11.2016р. з Відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 413682,37 грн та інфляційні у сумі 1398605,43 грн.

Доводи Відповідача, що кошти на оплату заборгованості Позивачеві за виконані роботи надійшли на рахунки Відповідача від розпорядника бюджетних коштів лише у жовтні-листопаді 2016р., а тому Відповідач на підставі ст.617 Цивільного кодексу України звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України Відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність необхідних бюджетних коштів або взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена й у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 та Вищого господарського суду України від 22.02.2017р. у справі №904/4963/16.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/22200/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017р. у справі №910/22200/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

О.М. Гаврилюк