ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017р. Справа № 917/178/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Порцелак-Агро", адреса для кореспонденції: вул. Сім'ї Сосніних, 3, м. Київ, 03148

до Виконавчого комітету Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, вул. Лесі Українки, 1, с. Остапівка, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37543

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гранум-Трейд АПК», АДРЕСА_1, 36039

про визнання незаконним та скасування свідоцтва

Суддя Семчук О.С

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від ТОВ "Гранум-Трейд АПК": ОСОБА_2 (довіреність № 21/4 від 16.01.2017р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Порцелак-Агро" (далі позивач/ ТОВ «Порцелак-Агро») звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області (далі відповідач/ Виконком), про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009р., видане Виконавчим комітетом Остапівської сільської ради щодо права власності Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю НИВА (далі - СТОВ "НИВА") на зерносховище № 1, розташоване в селі Остапівка Лубенського району по вул. Гагаріна, 17 Г (далі нерухоме майно).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником обєкту нерухомого майна зерносховища № 1, дізнався про те, що спірне майно зареєстровано за іншою особою на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видавалося згідно рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради від 27.03.2007р., яке було скасовано рішенням Остапівської сільської ради від 24.01.2012р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.02.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.03.2017р.

10.03.2017р. до загального відділу господарського суду Полтавської області від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гранум-Трейд АПК" надійшла заява (вх. № 3378) про вступ у справу останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою від 14.03.2017р. суд задовольнив вказане клопотання, залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Гранум-Трейд АПК" та відклав розгляд справи на 04.04.2017р.

03.04.2017р. від представника третьої особи надійшли письмові пояснення в яких останній посилаючись на те, що третя особа є власником спірного нерухомого майна, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач у відзиві вих. № 58 від 04.04.2017р. позов заперечує, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Порцелак-Агро" ніколи не було власником спірного нерухомого майна, а отже є неналежним позивачем по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

18.04.2017р. на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та відкладення розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 74-1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Оскільки клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції надійшло за один день до судового засідання, воно суперечить вимогам ч. 3 ст. 74-1 ГПК України та не підлягає задоволенню.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи теж не підлягає задоволенню, оскільки згідно ч. 1, ч. 3 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Позовна заява, яка розглядається в даному судовому провадженні надійшла до суду 06.02.2017р., передбачений ч. 1 ст. 69 ГПК України 2-місячний строк для її вирішення закінчився 06.04.2017р. Ухвалою суду від 04.04.2017р. за клопотанням відповідача строк вирішення спору було продовжено на 15 днів, тобто до 21.04.2017р. Таким чином, строку, що залишився, не достатньо для відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився.

18.04.2017р. від сільського голови Остапівської сільської ради надійшла заява, в якій він просить розглянути позов без його участі.

В судовому засіданні відповідно до статті 85 ГПК України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2007р. виконавчий комітет Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області прийняв рішення № 11, яким вирішив оформити право власності СТОВ НИВА з видачею свідоцтва про право на власність на нерухоме майно, розташоване в селі Остапівка Лубенського району Полтавської області, а саме: зерносховище № 1, розташоване по вул. Гагаріна, 17 Г. Цим же рішенням рекомендовано Лубенському бюро технічної інвентаризації підготувати документи для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Лубенською міжрайонною прокуратурою, в порядку здійснення правозахисної діяльності, проведено перевірку щодо додержання вимог законодавства про приватизацію в діяльності Остапівської сільської ради Лубенського району. 11.01.2012р. Лубенським міжрайонним прокурором був принесений протест № 107-128 вих-12, з вимогою скасувати рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради №11 Про встановлення права власності на нерухоме майно від 27.03.2007р.

За результатами розгляду протеста прокурора, рішенням шістнадцятої (позачергової) сесії шостого скликання Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 24.01.2012р. було скасовано рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 11 Про встановлення права власності на нерухоме майно від 27.03.2007р. Скасованим рішенням засвідчувалося право власності СТОВ НИВА на нерухоме майно, а саме: зерносховище № 1, розташоване в селі Остапівка Лубенського району по вул. Гагаріна, 17 Г.

Отже, оскільки рішенням Остапівської сільської ради від 24.01.2012р. було скасовано рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради від 27.03.2007р., позивач просить суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.09.2009р. щодо права власності СТОВ НИВА на зерносховище № 1, розташоване в селі Остапівка Лубенського району по вул. Гагаріна, 17 Г.

Ври винесенні рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Законодавець у ч. 1 ст.16 ЦК України визначив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд при застосуванні норми ст. 328 ЦК України повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у якій передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт чи підлягає це право захисту.

Так, позивач стверджує, що він є власником обєкту нерухомого майна зерносховище № 1, розташованого в селі Остапівка Лубенського району по вул. Гагаріна, 17 Г . При цьому в позовній заяві позивач не вказав та до позовної заяви не надав доказів підтвердження права власності на вказаний обєкт нерухомості на момент звернення до суду.

Ухвалою суду від 08.02.2017р. зобовязано позивача вказати та надати суду докази на підтвердження права власності ТОВ "Порцелак-Агро" на вищевказане майно.

На виконання ухвали суду позивач у додаткових письмових поясненнях вих. № 19 від 27.02.2017р. повідомив, що факт права власності на нерухоме майно підтверджується витягом № 21840211 від 11.02.2009р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого за ним зареєстровано спірне нерухоме майно на підстав рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз від 22.01.2009р. по справі № 43/94 (далі - рішення третейського суду).

Позивачем надана копія вказаного рішення та копія ухвали Октябрського районного суду по справі № 6-66/09 про видачу виконавчого документу на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 22.01.2009р. по справі № 43/94.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.01.2010р. ( в редакції ухвали про виправлення описки від 12.04.2010р.) у справі № 6-3/10, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23.06.2010р. скасовано рішення третейського суду від 22.01.2009р. у справі № 43/94. Крім цього, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2009р. у справі № 22ц-2242/2009 скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 30.01.2009р. у справі № 6-66/09 про видачу виконавчих документів та відмовлено ТОВ Порцелак-Агро у задоволенні заяви про видачу виконавчого документу за рішенням третейського суду від 22.01.2009р. у справі № 43/94.

Поряд з тим, рішенням господарського суду Полтавської області від 25.06.2009р. у справі № 9/97 за позовом СТОВ Нива до Остапівської сільської ради Лубенського району про визнання недійсним рішення та постановою ВГСУ від 15.06.2010р. по справі № 9/97, визнано недійсним рішення девятої сесії пятого скликання Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 19.04.2007р. Про відміну рішень виконавчого комітету від 27.03.2007р.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Остапівської сільської ради від 18.05.2016р. скасовано рішення шістнадцятої (позачергової) сесії шостого скликання від 24.01.2012р. щодо скасування рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 11 "Про встановлення права власності на нерухоме майно " від 27.03.2007р.

Отже, станом на час розгляду справи діє рішення виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 11 "Про встановлення права власності на нерухоме майно " від 27.03.2007р.

Відсутність у позивача права власності на спірне майно також підтверджується наданими представником третьої особи, на стороні відповідача інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна (далі - довідка з Реєстру/Державний реєстр) щодо:

об'єкта нерухомого майна:

- № 84221346 від 04.04.2017р., згідно якої власником зерносховища № 1, розташованого в селі Остапівка Лубенського району по вул. Гагаріна, 17 Г є ТОВ "Гранум-Трейд АПК";

ТОВ "Порцелак-Агро" (позивача):

- № 84288557 від 05.04.2017р., згідно якої за ТОВ "Порцелак-Агро" зареєстровано право власності лише на один об'єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю (модуль, А-1), розташовану в селі Остапівка Лубенського району по вул. Гагаріна, 17 Є.

Ці довідки свідчать про те, що позивач не є власником зерносховище № 1, розташованого в селі Остапівка Лубенського району по вул. Гагаріна, 17 Г

Таким чином, твердження позивача про те, що він є власником вищевказаного обєкту нерухомого майна є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема їз правочинів. За загальним правилом, рішення суду не є підставою виникнення (набуття) права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати із рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства (ст.ст. 335, 376 ЦК України). Окрім того, як було вищезазначено, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Український правовий союз від 22.01.2009р. по справі № 43/94 скасовано.

Інформаційна довідка з Державного реєстру № 69696068 від 04.10.2016р., на яку посилається позивач, про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якої за ним зареєстровано зерносховище № 1 на підстав рішення третейського суду від 22.01.2009р. по справі № 43/94, сама по собі не є правовстановлюючим документом. Посилання позивача на те, що запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є не скасованим, чинним, а отже підтверджує право власності, є безпідставним.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ для обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Фактично ці відомості (інформація), на яку посилається позивач, є архівною складовою частиною Державного реєстру (підтверджується наявністю відомостей про власника майна ТОВ "Порцелак" станом на 2009р. в довідці від 04.10.2016р., що надана позивачем та відсутністю таких відомостей в довідці від 04.04.2017р, що надана представником третьої особи).

Тому, твердження позивача про те, що саме витяг та наявність інформації в Державному реєстрі (відповідний запис) підтверджує його право власності є помилковим. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не вбачає. Державна реєстрація це засвідчення державою вже набутого особою права і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе.

Реалізуючи передбачене ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Таким чином, твердження позивача про незаконність спірного свідоцтва про право власності за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого свідоцтва незаконним та його скасування в судовому порядку, оскільки відповідно до приписів ст. 1 ГПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Виходячи з наведених приписів, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вимагаючи визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності, зобов'язаний довести, яким чином спірне свідоцтво порушує його права та законні інтереси.

Судом встановлено те, що позивач не є власником вищевказаного нерухомого майна та позивачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, яким чином наявність вказаного свідоцтва на це майно порушує його права та законні інтереси.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні позову судом врахована практика Вищого господарського суду України, зокрема, постанова ВГСУ від 05.04.2017р. по справі № 910/11650/16.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.04.2017 року.

Суддя О.С. Семчук