ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Справа № 917/1980/16

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - ОСОБА_1 (керівник рішення засновників № 2 від 17.01.2005);

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (вх. №576 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.17 у справі № 917/1980/16

за позовом ПП "ОвручГазАвто" ()

до ТОВ "Білогір'я молокопродукт" ()

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" 64 878,01 грн., з яких 48 179,05 грн. - заборгованість відповідача за отримані товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали) за умовами Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 в період березня - серпня 2016 року, 894,65 грн. - 3 % річних, 9 959,93 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 5 844,38 грн. - інфляційні нарахування.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі № 917/1980/16 (суддя Бунякіна Г.І.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" () на користь Приватного підприємства "ОвручГазАвто" () - 48 179,05 грн. - заборгованість відповідача за отримані товарно-матеріальні цінності (паливно-мастильні матеріали) за умовами Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 в період березня - серпня 2016 року, 894,65 грн. - 3 % річних, 9 954,03 грн. - пеня за порушення договірних зобовязань щодо оплати за придбані ТМЦ, 5 513,02 грн. - інфляційні нарахування, та 1 370,84 грн. судового збору.

Відмовлено у позові в частині стягнення 5,90 грн. пені та 331,36 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач ТОВ "Білогір'я молокопродукт" не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 22.03.2017.

Від позивача ПП "ОвручГазАвто" надійшов відзив (вх. 2626 від 10.03.2017) на апеляційну скаргу, в якому він вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, а вимоги - безпідставними. Наводить обґрунтування своєї позиції у справі. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 відкладено розгляд справи на 20.04.2017 та зобов'язано позивача надати для огляду в судовому засіданні облікові відомості на відпуск пального за період з 01.03.2016 по 31.08.2016.

Ухвалено відповідачу надати журнал обліку довіреностей на отримання палива за період з 01.03.2016 по 31.08.2016.

Позивачем на виконання вимог ухвали суду до апеляційного господарського суду подано клопотання (від 11.04.2017 вх. 3985) про долучення до матеріалів справи доказів, до якого додано оригінали відомостей про заправлення паливом з березня по серпень 2016 року з податковими накладними та рахунками.

Зазначені документи оглянуті судовою колегією та долучені до матеріалів справи.

Відповідач вимог ухвали суду не виконав, витребувані ухвалою від 22.03.2017 документи не подав.

19.04.2017 від відповідача надійшло клопотання (вх. 4306), в якому він просить суд відкласти розгляд справи 917/1980/16 на іншу дату. В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні господарського суду Полтавської області знаходиться справа № 917/390/17, яка призначена на 20.04.2017 на 11:00. Повідомляє, що представник ТОВ "Білогір'я молокопродукт" одночасно є представником відповідача у справі № 917/390/17. Враховуючи, що у ТОВ "Білогір'я молокопродукт" відсутня можливість забезпечити участь свого представника в засіданні Харківського апеляційного господарського суду 20.04.2017, просить відкласти розгляд справи.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.04.2017 у зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012 №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

В судове засідання 20.04.2017 відповідач уповноваженого представника не направив, про причини неявки повідомив у клопотанні (вх. 4306 від 19.04.2017), про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 20.04.2017 представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, зазначив, що вважає дії відповідача направлені на затягування судового розгляду справи з метою уникнення від сплати боргу. На думку представника позивача матеріалів справи достатньо для повного та всебічного розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта за наявними матеріалами.

Розглянувши клопотання відповідача, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення, зважаючи на наступне.

Так, у п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано такі роз'яснення : у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), при чому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів неможливості забезпечити явку іншого представника в судове засідання, розгляд справи вже відкладався. В судовому засіданні 22.03.2017 представник апелянта був присутній, надавав пояснення, доповідав щодо вимог та доводів заявленої апеляційної скарги. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Розгляд справи відкладено з 22.03.2017 на 20.04.2017. Отже, відповідач мав достатньо часу для підготовки до участі в судовому засіданні та мав можливість забезпечити явку іншого представника в судове засідання у разі такої необхідності.

Враховуючи наведене, судова колегія відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 20.04.2017 представник позивача оголосив клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів відомостей про отримання пального за період з березня по серпень 2016 з податковими накладними та рахунками. Пояснив, що матеріали справи містять всі належні докази, які підтверджують факт отримання відповідачем пального у зазначеній кількості. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вимоги якої вважає безпідставними, а доводи - необґрунтованими. Просить залишити без змін оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області, яке вважає законним, обґрунтованим та прийнятим при належному дослідженні всіх обставин справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін, в межах статті 101 ГПК України, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, зважаючи на наступне.

01.03.2016 року між Приватним підприємством "ОвручГазАвто" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (покупець) укладено договір № 17 на відпуск пального (а. с. 10), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязався організовувати та забезпечувати безперебійну заправку паливом транспортних засобів покупця, а покупець оплачувати отримане паливо (п. 1.1. Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- ціна на паливо є плаваючою і відображується у звітах фіскалізованого касового апарату постачальника (п. 12 Договору);

- відпуск палива здійснюється на умовах франко-склад постачальника на автозаправному комплексі ПП "ОвручГазАвто", яка знаходиться за адресою м. Овруч, вул. Ващука, 4. Постачальник організовує цілодобову заправку автотранспорту покупця на АЗК (п. 1.3 Договору);

- відпуск палива покупцеві здійснюється тільки після предявлення подорожнього листа. Право власності на паливо за цим договором виникає у покупця з моменту його отримання (п. 1.5, 1.6 Договору);

- оплата палива здійснюється подекадно (раз на 10 днів) за фактом дійсно отриманого палива. Факт отримання палива підтверджується обліковими відомостями, підписаними водіями при його отриманні (п. 2.1 Договору);

- покупець остаточно сплачує постачальникові вартість палива, вказану в облікових відомостях, на підставі підписаної сторонами видаткової накладної протягом 5 днів з дати, вказаній у цій видатковій накладній. Розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування покупцем відповідної суми на поточний розрахунок постачальника (п. 2.2, 2.3 Договору);

- покупець зобовязаний за прострочення оплати сплатити постачальникові на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожний день прострочення. При цьому нарахування пені не обмежується будь-яким строком (п. 3.2. Договору);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін, закінчується його перебіг 31.12.2016 року (п. 5.1, 5.2 Договору).

ПП "ОвручГазАвто" виконав, взяті на себе зобов'язання по відпуску пального. ТОВ "Білогір'я молокопродукт" в порушення взятих на себе зобов'язань не розрахувався за отримане пальне в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 48 179,05 грн., яка не сплачена ним в добровільному порядку, що зумовило звернення позивача з позовом у даній справі.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав їх законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Судова колегія вважає правомірними такі висновки господарського суду Полтавської області, зважаючи на таке.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, факт виконання позивачем договірних зобов'язань щодо відпуску пального ТОВ "Білогіря молокопродукт" та отримання його відповідачем на загальну суму 370 163,27 грн. за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року підтверджується видатковими накладними № РН-0000066 від 31.03.2016 року, № РН-0000089 від 30.04.2016 року, № РН-0000119 від 31.05.2016 року, № РН-0000146 від 30.06.2016 року, № РН-0000173 від 31.07.2016 року, № РН-0000194 від 31.08.2016 року (належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, а. с. 11-16). Крім того, позивачем надано оригінали відомостей про заправлення пальним, податкових накладних та рахунків.

Матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем отриманого пального за договором № 17 від 01.03.2016.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 48179,05 грн.

Апелянт вважає, що господарським судом першої інстанції неправомірно прийнято до уваги в якості належного доказу отримання пального відповідачем видаткові накладні. На думку апелянта видаткові накладні не є належним доказом отримання пального, оскільки не містять обов'язкового реквізиту, визначеного Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", - посаду та прізвище особи, яка брала участь в господарській операції. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що в копіях видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, відсутні дані про особу, яка отримала товар. Як вважає апелянт, позивачем не підтверджено належними доказами факт отримання відповідачем товару.

Однак, судова колегія вважає безпідставними та необґрунтованими такі посилання апелянта.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин ) підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні бухгалтерські документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.1 Договору передбачено складення облікових відомомостей при заправці пальним. Однак, зазначений документ є проміжковим, складення якого передбачено для зручності і здійснення аналітичного обліку. Облікові відомості не є первинним бухгалтерським документом в розумінні положень статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Первинним бухгалтерським документом в даному випадку є видаткова накладна.

Згідно п. 2.2. Договору покупець остаточно сплачує постачальникові вартість палива на підставі підписаної сторонами видаткової накладної.

У даному випадку у накладній сумується всі види та кількість отриманого покупцем (ТОВ "Білогір'я молокопродукт") пального на протязі місяця і зазначається загальна сума операції за календарний місяць.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копії видаткових накладних за березень-серпень 2016 року вони місять : найменування та реквізити постачальника та одержувача, номер та дату накладної; найменування товару його кількість, одиниці виміру, ціну. В графі одержувача міститься підпис особи, відповідальної за отримання товару та цей підпис скріплений відтиском печатки товариства.

Так, дійсно у вказаних видаткових накладних, підписаних між позивачем і відповідачем, є недолік у вигляді незазначення посади та прізвища особи, яка підписала накладну з боку ТОВ "Білогір'я молокопродукт".

Однак, підпис скріплений печаткою товариства. Відповідач не надавав дані та докази, що печатка вибувала з його володіння та знаходилась у користуванні неуповноважених чи третіх осіб. За загальним правилом діловодства підпис керівника юридичної особи скріплюється печаткою. Судова колегія звертає увагу на те, що в накладній зазначається загальна вартість та кількість отриманого за місяць пального. Отже, підписуючи та скріплюючи печаткою накладну, відповідач погоджував і кількість і вартість отриманого пального за місяць.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що відповідачем оплачено більшу частку отриманого в період березня - серпня 2016 рік палива, що свідчить про факт визнання та схвалення ним господарської операції. Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що дійсність господарської операції доведена.

Апелянт в скарзі посилається на те, що видаткові накладні містять в собі лише дату їх складання та не вказують на дату їх підписання сторонами. При цьому, на думку відповідача, обов'язок зі сплати вартості поставленого товару у нього виникає саме з моменту підписання сторонами відповідної накладної.

Відповідно до положень ст. ( Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4., 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 від 24.05.1995 обов'язковим реквізитом первинного бухгалтерського документу є дата його складання. Вказані норми Закону не містять обов'язковості зазначення дати підписання документа. У всіх видаткових накладних, підписаних сторонами, дата вказана після номеру відповідної накладної і всі вони датовані останнім календарним днем місяця, у якому відпускалось пальне. Оскільки особою, яка підписувала накладні з боку відповідача, не проставлена дата підписання, тому можна дійти висновку, що вони підписані саме тією датою, якою і складені.

Крім того, відповідно до п.2.2 Договору покупець остаточно сплачує постачальникові вартість палива на підставі підписаної сторонами видаткової накладної протягом 5 днів з дати, вказаній у цій накладній. Іншої дати, крім дати складання відповідної видаткової накладної, підписаної сторонами не зазначено.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає безпідставним твердження апелянта про те, що обов'язок та строк оплати отриманого за договором № 17 палива у нього не настав.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, на підставі наведеного та зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів оплати відповідачем отриманого пального на момент прийняття оскаржуваного рішення місцевим господарським судом так і на момент його апеляційного перегляду, судова колегія дійшла висновку, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості законне та обґрунтоване і підлягає залишенню без змін.

Перевіривши рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних; інфляційних втрат та пені за порушення виконання зобов'язання, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги в цій частині, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 09.12.2016 у відповідача перед позивачем залишилась непогашеною сума заборгованості за отримане пальне в суму 48179,05 грн. На адресу відповідача направлялась претензія про сплату боргу. Однак, відповідач в добровільному порядку не сплатив зазначену суму боргу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України закріплено, що у разі встановлення у зобов'язанні строку його виконання, воно повинно виконуватись саме у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що як встановлено вище, на момент прийняття оскаржуваного рішення місцевим господарським судом відповідачем не надано доказів повної сплати заборгованості за отримане пальне по договору № 17 від 01.03.2016, то нарахування відповідачу інфляційних та річних є правомірним.

Перевіривши розрахунок стягнутих місцевим господарським судом інфляційних та річних і періоди їх нарахування, судова колегія дійшла висновку, що він є арифметично вірним, а період нарахування зазначений вірно.

Враховуючи наведене, рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних та річних підлягає залишенню без змін.

Також, судова колегія вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу у стягненні 331,36 грн. інфляційних, у зв'язку з помилковістю у їх розрахуванні.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню за порушення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 3.2. Договору № 17 на відпуск пального від 01.03.2016 року сторони передбачили, що покупець зобовязаний за прострочення оплати сплатити постачальникові на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожний день прострочення. При цьому нарахування пені не обмежується будь-яким строком.

Згідно статті 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Судова колегія дійшла висновку, що розмір пені, стягнутий оскаржуваним рішенням господарського суду першої інстанції відповідає умовам договору та наведеним положенням чинного законодавства.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга є необґрунтованою та не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 по справі №917/1980/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі № 917/1980/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.04.2017

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.