ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Справа № 918/146/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення заборгованості в сумі 530 395 грн. 34 коп.

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №25 від 13.01.2017 р.;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні 20 квітня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 лютого 2017 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 530 395 грн. 34 коп., з яких 512 363 грн. 23 коп. основний борг за листопад-грудень 2016 року, 13 804 грн. 06 коп. пеня за період з 01.01.2017 р. по 20.02.2017 р., 1 479 грн. 01 коп. 3% річних за період з 01.01.2017 р. по 20.02.2017 р., 2 749 грн. 05 коп. - інфляційні втрати за період з 01.01.2017 р. по 20.02.2017 р.

Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року позовну заяву № 001-15/1531 від 22.02.2017 р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/146/17, розгляд якої призначено на 16 березня 2017 року.

15 березня 2017 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору (а.с. 32).

16 березня 2017 року від позивач через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов лист, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи (а.с. 33).

Ухвалою суду від 16 березня 2017 року розгляд справи відкладався на 03 квітня 2017 року.

03 квітня 2017 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог № 001-15/2745 від 31.03.2017 р. (а.с. 39-40), відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 875 312 грн. 83 коп., з яких 826 904 грн. 45 коп. основний борг за листопад-грудень 2016 року, січень 2017 року; 36 612 грн. 89 коп. пеня за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2017 р.; 3 922 грн. 81 коп. 3% річних за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2017 р.; 7 872 грн. 68 коп. інфляційні втрати за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2017 р. Вказана заява відповідає вимогам ст.22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

Ухвалою суду від 03 квітня 2017 року розгляд справи було відкладено на 20 квітня 2017 року.

20 квітня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів, а саме листів про направлення рахунків з доказами відправлення (а.с. 55-59).

Крім того, 20 квітня 2017 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог № 001-15/3322 від 18.04.2017 р. (а.с. 60-61), відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1 165 105 грн. 49 коп., з яких 1 085 222 грн. 31 коп. основний борг за листопад-грудень 2016 року, січень-лютий 2017 року; 51 597 грн. 88 коп. пеня за період з 01.01.2017 р. по 18.04.2017 р.; 5 528 грн. 34 коп. 3% річних за період з 01.01.2017 р. по 18.04.2017 р.; 22 756 грн. 96 коп. інфляційні втрати за період з 01.01.2017 р. по 18.04.2017 р. Вказана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 20 квітня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог № 001-15/2745 від 31.03.2017 р. та № 001-15/3322 від 18.04.2017 р., наполягала на їх задоволенні.

У судові засідання 16 березня, 03 та 20 квітня 2017 року представник відповідача не з'явився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 694, № 533, № 546 (а.с. 31, 37, 51). Витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у відповідача було достатньо часу для надання відповідного відзиву на позовну заяву позивача.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що чергове відкладення розгляду справи призведе до виходу за межі строку, встановленого ст. 69 ГПК України, а також на те, що відповідач не направив на адресу суду будь-яких заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, а явка його уповноваженого представника у судове засідання обовязковою не визнавалася, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2015 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі Виконавець) та Кузнецовським міським комунальним підприємством (далі - Споживач) було укладено договір №2-ЦВ про надання послуги з централізованого водопостачання (далі - Договір) (а.с. 8-10).

Відповідно до пункту 1.1. Договору Виконавець бере на себе зобовязання надавати споживачеві послугу з централізованого водопостачання в обсязі ліміту, встановленому в додатку №1 до Договору, а Споживач зобов'язується оплачувати вартість наданої йому послуги з централізованого водопостачання за встановленим у звітному періоді тарифом та у строк, що передбачений Договором.

У відповідності до пункту 2.3. Договору розрахунки за отриману послугу здійснюються Споживачем на підставі рахунку та/або оформленого двостороннього акту про надання послуги відповідно до діючого у звітному періоді тарифу.

Згідно пункту 2.7. Договору оплата за отриману послугу повинна бути здійснена Споживачем щомісяця по останнє число місяця, наступного за розрахунковим. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Розрахунки проводяться шляхом перерахування Споживачем грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Пунктом 6.5. Договору передбачено, що за порушення строків виконання грошового зобов'язання з Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості послуги, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками сторін.

На виконання умов Договору позивач у листопаді-грудні 2016 року та січні-лютому 2017 року надав відповідачу послуги з централізованого водопостачання на загальну суму 1 085 222 грн. 31 коп., що підтверджується рахунками № СП001126-тв від 30.11.2016 р. на суму 249 913 грн. 25 коп., № СП001239-тв від 31.12.2016 р. на суму 262 449 грн. 98 коп., № СП000079-тв від 31.01.2017 р. на суму 314 541 грн. 22 коп., № СП000192-тв від 28.02.2017 р. на суму 258 317 грн. 86 коп. (а.с. 22-23, 43, 63).

Як повідомив позивач, вказані рахунки відповідачем не оплачені, внаслідок чого за останнім утворилася заборгованість в розмірі 1 085 222 грн. 31 коп.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За своєю правовою природою укладений між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" та Кузнецовським міським комунальним підприємством Договір №2-ЦВ про надання послуги з централізованого водопостачання від 20.05.2015 р. є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" належним чином виконано взяті на себе зобовязання та забезпечено Кузнецовське міське комунальне підприємство в листопаді-грудні 2016 року, січні-лютому 2017 року централізованим водопостачанням на загальну суму 1 085 222 грн. 31 коп.

Однак, Кузнецовське міське комунальне підприємство, всупереч взятих на себе зобовязань, вартість наданих послуг за вказані періоди не оплатило, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 1 085 222 грн. 31 коп.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Враховуючи те, що сума основного боргу за поставлене відповідачу по Договору №2-ЦВ від 20.05.2015 р. централізоване водопостачання, яка складає 1 085 222 грн. 31 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідачем на момент прийняття рішення не подано доказів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовної вимоги про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства вказаної суми.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором за прострочені ним періоди оплати отриманого у листопаді-грудні 2016 року, січні-лютому 2017 року централізованого водопостачання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 51 597 грн. 88 коп., 3% річних в сумі 5 528 грн. 34 коп. та інфляційні втрати в сумі 22 756 грн. 96 коп.

Відповідно до статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст. 549 ЦК України, - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 6.5. Договору, за порушення строків виконання грошового зобовязання з Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості послуги, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір обгрунтованої пені становить 51 300 грн. 56 коп., при заявленому 51 597 грн. 88 коп.

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення 51 597 грн. 88 коп. пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 51 300 грн. 56 коп. У решті позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 297 грн. 32 коп. слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Врахувавши наведені правові норми та перевіривши правильність розрахунку заявлених до стягнення 5 528 грн. 34 коп. 3% річних, суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Крім того, суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що обґрунтований розмір даних компенсаційних виплат становить 22 926 грн. 65 коп., при заявленому 22 756 грн. 96 коп.

Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому бере до уваги розраховані позивачем інфляційні втрати в сумі 22 756 грн. 96 коп.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимоги позивача в частині стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства основного боргу в сумі 1 085 222 грн. 31 коп., пені в сумі 51 300 грн. 56 коп., 3 % річних в сумі 5 528 грн. 34 коп., інфляційних втрат в сумі 22 756 грн. 96 коп. У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення пені в сумі 297 грн. 32 коп. необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 17 472 грн. 12 коп.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, м. Вараш, майдан Незалежності, 2, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (34400, м. Вараш, ) 1 085 222 (один мільйон вісімдесят пять тисяч двісті двадцять два) грн. 31 коп. основного боргу, 51 300 (пятдесят одна тисяча триста) грн. 56 коп. пені, 5 528 (пять тисяч пятсот двадцять вісім) грн. 34 коп. 3% річних, 22 756 (двадцять дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн. 96 коп. інфляційних втрат та 17 472 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят два) грн. 12 коп. витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У решті позовних вимог, а саме в частині стягнення 297 грн. 32 коп. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 24 квітня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2- позивачу рекомендованим (34400, Рівненська обл., м. Вараш);

3 - відповідачу рекомендованим (34400, Рівненська обл., м. Вараш, майдан Незалежності, 2).