РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017Справа №910/3146/17

За позовом Управління поліції охорони в м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012»

про стягнення заборгованості за послуги охорони та неустойки за прострочення платежу 5 964,19 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Мірошниченко О.М. за довіреністю № 726/43/29/5/01-2017 від 20.03.2017

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління поліції охорони в м. Києві (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (відповідач) про стягнення заборгованості за послуги охорони та неустойки за прострочення платежу 5 964,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3146/17 та призначено розгляд справи на 03.04.2017 об 11:10 год.

В судове засідання, призначене на 03.04.2017, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 03.04.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 01.03.2017 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2017 подав заяву на виконання вимог ухвали суду від 01.03.2017 про порушення провадження у справі № 910/3146/17, якою надав суду довідку про відсутність аналогічного спору. Заява разом з доданими до неї документами залучена судом до матеріалів справи та передана до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні, призначеному на 03.04.2017, судом здійснено огляд оригіналів документів, копії яких додані позивачем до позовної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2017 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 01.03.2017 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 03.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 відкладено розгляд справи на 24.04.2017 о 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2017, у зв'язку з неможливістю розгляду справи 24.04.2017, призначено розгляд справи на 26.04.2017 о 10:30 год.

В судове засідання, призначене на 26.04.2017, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 26.04.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 01.03.2017 та від 03.04.2017 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

При цьому поштові відправлення з наведеними ухвалами Господарського суду міста Києва були направлені відповідачу за адресою: 01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6, вказаною у позовній заяві та яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012».

Судом враховані роз'яснення, надані Вищим господарським судом України у п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно яких розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п. 3.9.1 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За наведених обставин, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 26.04.2017 без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору, а також з, межах строку вирішення спору, встановленого статтею 69 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 26.04.2017 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.04.2017 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.11.2014 між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (відповідач, замовник) був укладений Договір № 227Доб/2014/К про надання послуг охорони майна (надалі - Договір).

Додатковою угодою від 01.12.2015 до Договору № 227Доб/2014/К від 01.11.2014 про надання послуг охорони майна встановлено, що починаючи з 01.12.2015 права та обов'язки за Договором № 227Доб/2014/К від 01.11.2014 переходять від Управління Державної служби охорони при ГУМВС України до Управління поліції охорони в м. Києві (позивач, виконавець) (п. 1 Додаткової угоди від 01.12.2015 до Договору № 227Доб/2014/К від 01.11.2014).

Відповідно до п. 2.1. Договору, замовник доручає, а виконавець зобов'язується здійснювати охорону майна замовника на об'єкті та обслуговування сигналізації на цьому об'єкті.

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що розрахунок вартості послуг виконавця за цим Договором здійснюється на підставі цін, визначених сторонами у Протоколі погодження договірної ціни (Додаток 4 до Договору). Вартість послуг визначається у розрахунку (Додаток 2 до Договору) і становить 25 529,65 грн. (в т.ч. ПДВ) за рік.

Оплата за цим Договором здійснюється замовником щомісячно до 20-го числа місяця, в якому надаються послуги, шляхом перерахування замовником грошових коштів у сумі місячної вартості послуг, визначеної в Розрахунку, на рахунок виконавця (п. 3.2. Договору).

Згідно п. 3.5. Договору до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірники Акта приймання наданих послуг, який останній зобов'язаний протягом п'яти перших робочих днів наступного місяця підписати і один примірник підписаного Акта повернути виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник зобов'язаний в той же строк у письмовій формі надати виконавцю свої обгрунтовані заперечення.

За умови неповернення замовником підписаного Акта приймання наданих послуг чи ненадання обгрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, в строк, визначений п. 3.5. даного Договору, вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а Акти приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами (п. 3.6. Договору).

Пунктом 6.2.1. Договору сторони узгодили, що за кожний день прострочення оплати за цим Договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 9.1. Договору, даний Договір набирає чинності з 01 листопада 2014 року та є чинним протягом трьох місяців. Договір вважається поновленим на строк, встановлений п. 9.1. даного Договору, якщо жодна зі сторін не менш, ніж за 15-ть днів до закінчення строку чинності Договору письмово не заявить про його припинення. Кількість разів поновлення Договору не обмежується ( п. 9.2. Договору).

Позивач зазначив, що виконав свої зобов'язання за Договором, надавши відповідачу послуги з охорони, що підтверджується актами приймання наданих послуг за період з листопада 2016 року по січень 2017 року.

Листом від 26.01.2017 № 191/43/29/5/03-2017 позивач направив на адресу відповідача акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг за період з листопада 2016 року по січень 2017 року та акт звірки взаємних розрахунків з 01.11.2016 по 31.01.2017 з проханням протягом 5 робочих днів направити Управлінню поліції охорони в м. Києві по одному підписаному примірнику зазначених актів. Вказаним листом позивач також повідомив відповідача про те, що, у випадку невиконання вимог Договору № 227Доб/2014/К від 01.11.2014, акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг за період з листопада 2016 року по січень 2017 року будуть вважатись підписаними.

Однак, позивач зазначив, що станом на момент подання позову до суду підписані акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг за період з листопада 2016 року по січень 2017 року відповідач не повернув та не надав обгрунтованих заперечень в письмовій формі щодо обсягу наданих послуг.

Враховуючи положення п. 3.6. Договору, неповернення відповідачем актів приймання наданих послуг за період з листопада 2016 року по січень 2017 року та ненадання обгрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у зазначений період, вважається, що послуги в період з листопада 2016 року по січень 2017 року надані позивачем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а вказані акти приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Загальна сума послуг, наданих позивачем в період з листопада 2016 року по січень 2017 року склала 5 785,94 грн.

Проте, відповідач не виконав зобов'язання за Договором з оплати наданих позивачем послуг з охорони за спірний період, кошти у загальній сумі 5 785,94 грн. не перерахував, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 5 785,94 грн. основного боргу.

Крім того, з огляду на невиконання відповідачем умов Договору, позивач вказав на наявність підстав для нарахування відповідачу 178,25 грн. пені відповідно до п. 6.2.1. Договору.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, з огляду на таке.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № 227Доб/2014/К від 01.11.2014 про надання послуг охорони майна за своєю юридичною природою є договором про надання послуг, зокрема, послуг з охорони майна.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню у цей строк (термін).

По матеріалам справи судом встановлено, що в період з листопада 2016 року по січень 2017 року позивач на виконання умов Договору надав, а відповідач прийняв послуги з охорони майна відповідача в загальній сумі 5 785,94 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг за листопад 2016 року на суму 2 673,46 грн., за грудень 2016 року на суму 2 738,74 грн. та за січень 2017 року на суму 373,74 грн., які, з урахуванням обставин справи та положень п. 3.6. Договору, вважаються такими, що підписані сторонами. Відповідно до наведених актів також вважається, що позивач виконав свої обов'язки згідно Договору в повному обсязі.

Відповідно до п. 3.2. Договору відповідач був зобов'язаний проводити оплату вартості охорони майна щомісячно до 20-го числа місяця, в якому надаються послуги.

Враховуючи умови наведеного пункту Договору та надання позивачем спірних послуг з охорони майна в листопаді, грудні 2016 року та січні 2017 року, що підтверджується вищенаведеними актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг, суд дійшов висновку про те, відповідач повинен був оплатити вартість охорони за листопад 2016 року - до 20.11.2016 (включно), за грудень 2016 року - до 20.12.2016 (включно), за січень 2017 року - до 20.01.2017 (включно).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, початок періоду прострочення відповідачем оплати вартості послуг з охорони майна за листопад 2016 року виник з 21.11.2016, за грудень 2016 року - з 21.12.2016, січень 2017 року - з 21.01.2017.

Як встановлено судом, матеріали справи станом на час розгляду спору по суті не містять належних та допустимих доказів в розумінні статей 33, 34, 36 ГПК України на підтвердження сплати відповідачем позивачу заборгованості за Договором з оплати послуг охорони майна за період з листопада 2016 року по січень 2017 року в загальній сумі 5 785,94 грн. (основний борг).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 5 785,94 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати вартості наданих послуг, позивачем заявлено також до стягнення з відповідача 178,25 грн. пені на підставі п. 6.2.1. Договору.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Для пені, як різновиду неустойки, характерним є те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 230 ГК України також передбачено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом (неустойка, штраф, пеня), іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Згідно пункту 6.2.1. Договору передбачено, що за кожний день прострочення оплати за цим Договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Як встановлено судом, відповідач мав здійснити оплату послуг з охорони майна, наданих позивачем в листопаді 2016 року до 20.11.2016 (включно) в сумі 2 673,46 грн., в грудні 2016 року до 20.12.2016 (включно) в сумі 2 738,74 грн. та в січні 2017 року до 20.01.2017 (включно) в сумі 373,74 грн.

Станом на час розгляду справи по суті відповідач не здійснив оплату спірних послуг за період з листопада 2016 року по січень 2017 року в загальній сумі 5 785,94 грн., тим самим порушивши умови п. 3.2. Договору та прострочивши їх оплату, у зв'язку з чим наявні підстави для застосування до відповідача наслідків, встановлених п. 6.2.1. Договору, та нарахування до сплати відповідачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Судом враховано, що згідно п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, розрахунок якої здійснено позивачем окремо по кожному місяцю спірного періоду, враховуючи шестимісячний термін нарахування пені та подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у спірний період, суд дійшов висновку, що сума пені розрахована позивачем вірно відповідно до умов Договору та не суперечить нормам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню повністю в сумі 178,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог повністю, судовий збір в сумі 1 600,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6; ідентифікаційний код 38650546) на користь Управління поліції охорони в м. Києві (03040, м. Київ, вул. Студентська, буд. 9; ідентифікаційний код 40109147) 5 785,94 грн. (п'ять тисяч сімсот вісімдесят п'ять гривень 94 коп.) основного боргу, 178,25 грн. (сто сімдесят вісім гривень 25 коп.) пені, 1600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.2017

Суддя Гумега О.В.