ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. Справа № 922/4273/16

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - не прибув;

від відповідача - Бабич С.С. (за довіреністю від 18.04.2017), Мягкоголов А.М. (за довіреністю від 18.04.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "СТ Сервіс" (вх. №748 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 08.02.17 у справі № 922/4273/16

за позовом ФОП ОСОБА_3

до ТОВ "СТ Сервіс"

про стягнення 19710,00 грн.

та за зустрічним позовом ТОВ "СТ "Сервіс"

до ФОП ОСОБА_3

про стягнення 2600,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "СТ Сервіс" звернувся ФОП ОСОБА_3 У позові останній просив суд стягнути з ТОВ "СТ Сервіс" на свою користь 19710,00 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням ТОВ "СТ Сервіс" умов договору №ДГ-787 від 01.06.2016 (транспортно-експедиційне обслуговування).

Ухвалою господарського суду від 12.12.2016 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 10.01.2017.

03.01.2017 до суду від ТОВ "СТ Сервіс" надійшла зустрічна позовна заява до ФОП ОСОБА_3, в якій ТОВ "СТ Сервіс" просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 2600,00 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням останнім умов договору №ДГ-787 від 01.06.2016 (транспортно-експедиційне обслуговування).

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2017 у справі № 922/4273/16 (суддя Погорелова О.В.) первісний позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ Сервіс" (61098, м. Харків, вул. Кашуби, 10, , р/р 094 в ЦФ ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (юр. адреса: 80700, АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АТ "ПроКредитБанк" м. Києва, МФО 320984) - 19710,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

В задоволені зустрічного позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про задоволення первісного позову, господарський суд першої інстанції зазначив, що відповідач за первісним позовом не довів відсутності своєї вини щодо схоронності переданого йому до перевезення вантажу, зокрема, ним не було надано ніяких доказів щодо прийняття відповідних мір по зберіганню товару та факт недостачі вантажу засвідчено в акті. На думку місцевого господарського суду позивачем за первісним позовом доведено порушення умов договору з боку відповідача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив, що позивач за зустрічним позовом не виконав належним чином зобов'язання щодо перевезення усього товару, відповідач за зустрічним позовом має право, в силу ч. 1 ст. 615 ЦК України, відмовитися від оплати за неналежне виконання, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

ТОВ "СТ Сервіс" не погодилось з прийнятим у справі рішенням та звернулось з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на необґрунтованість та незаконність прийнятого у справі рішення просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 19.04.2017.

ТОВ "СТ Сервіс" подано клопотання (вх. 3397 від 28.03.2017), в якому він просить зупинити стягнення на підставі наказу господарського суду Харківської області від 24.02.2017 по справі № 922/4273/16 до винесення рішення Харківським апеляційним господарським судом по даній справі.

Від ТОВ "СТ Сервіс" надійшла заява (вх. 3580 від 03.04.2017), в якій просить суд залишити клопотання ТОВ "СТ Сервіс" про зупинення виконання наказу без розгляду та повернути сплачений при поданні клопотання судовий збір.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.04.2017 у зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. визначено наступний склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Розглянувши заяву ТОВ "СТ Сервіс" (вх. 3580 від 03.04.2017) про залишення без розгляду клопотання про зупинення виконання наказу, судова колегія встановила наступне.

Клопотання ТОВ "СТ Сервіс" про зупинення виконання наказу підписано директором ТОВ "СТ Сервіс" ОСОБА_4 та скріплено печаткою товариства.

Заява ТОВ "СТ Сервіс" про залишення клопотання без розгляду підписана директором товариства ОСОБА_4 та скріплена печаткою товариства.

На підтвердження повноважень особи, яка підписала клопотання, надано належним чином завірену копію протоколу № 2 Загальних зборів учасників ТОВ "СТ Сервіс" від 29.05.2015, яким постановлено призначити ОСОБА_4 на посаду директора товариства.

Судова колегія встановила, що заява про залишення клопотання без розгляду підписана особою, яка має необхідний обсяг повноважень на підписання на подання таких заяв. Заява про залишення клопотання без розгляду не порушує права та інтереси сторін та інших осіб.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає за можливе задовольнити заяву ТОВ "СТ Сервіс" (вх. 3580 від 03.04.2017) та залишити клопотання ТОВ "СТ "Сервіс" (від 28.03.2017 вх. 3397) без розгляду.

Щодо вимог про повернення судового збору, сплаченого при поданні клопотання, судова колегія не вбачає правових підстав для їх задоволення, зважаючи на наступне.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та повернення судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII, що набрав чинності 01.09.2015).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі п. п. 4 п. 1 залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

З урахуванням того, що клопотання ТОВ "СТ Сервіс" залишено без розгляду саме на підставі його заяви, то зазначене виключає можливість повернення судового збору згідно положеннями Закону.

Позивач ФОП ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подав, уповноваженого представника в судове засідання не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представники заявника апеляційної скарги пояснили, що вважають за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Пунктом 5 резолютивної частини ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2017 сторони попереджені, що у разі неявки їх представників у судове засідання та ненадання витребуваних матеріалів справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на вищевикладене та на те, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для повного та об'єктивного розгляду справи, та вважає за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні 19.04.2017 представник відповідача наполягала на вимогах скарги та просила її задовольнити.

В судовому засіданні 19.04.2017 представник відповідача Мягкоголов А.М. пояснив, що саме він був водієм та отримував вантаж при перевезенні. Вказує, що при завантаженні вантажу зважування не проводилось ним було лише перевірено кількість мішків, на кожному з яких зазначено вагу. Зважування проводилось в кінцевому пункті маршруту при передачі доставленого вантажу. При цьому, представник пояснює, що кількість місць (мішків з цукром) не змінилась.

Заслухавши пояснення представників відповідача, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам в межах статті 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01 червня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (надалі - Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТ Сервіс" (надалі - Виконавець) було укладено Договір № ДГ-787 на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні (надалі - Договір), відповідно до умов п.1.1. Договору Експедитор доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання надати транспортно-експедиційні послуги з організації перевезень вантажів власним або залученим автомобільним транспортом у міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до пункту 2.1 Договору Виконавець здійснює перевезення вантажів на підставі письмових замовлень на надання послуг по здійсненню вантажних перевезень автомобільним транспортом в межах України або в міжнародному сполученні (надалі - Заявки) за встановленою формою із зазначенням всіх істотних умов, підписаних уповноваженим представником Експедитора. Додаткові домовленості між Експедитором та Виконавцем можуть бути відображені в Заявці. Заявка є невід'ємною частиною Договору.

Між сторонами підписано договір-заявку № 5 від 05.09.2016, відповідно до якої виконавець зобов'язується перевезти за маршрутом м. Луцьк - м. Львів цукор в мішках масою 22 т об'ємом 86 м3.

Сума фрахту 2600 грн.

Згідно умов Заявки, відповідач зобов'язався перераховувати кількість палет (або коробок) на завантаженні і розвантаженні, йому було ввірено збереження вантажу в дорозі. За порушення цих умов настає матеріальна відповідальність (додаткові умови Заявки). Крім того, в заявці зазначено також, що Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження та товарний вигляд вантажу з моменту його завантаження до моменту отримання вантажу замовником.

Умовами Договору було визначено, що Виконавець організовує та забезпечує присутність уповноваженого представника експедитора чи/або водія при завантаженні-розвантаженні вантажів на транспортні засоби. При цьому, зазначені представники, незалежно від опломбування (накладання пломб) вантажовідправником, повинні здійснювати перерахування кількості місць, перевіряти відповідність записів, зроблених у товарно-транспортних та інших вантажосупровідних документах стосовно фактичної кількості місць, зовнішньої цілісності упаковки та відповідності маркування (п.3.1.10 Договору).

Відповідно до умов п. 3.1.11. Договору в разі виникнення будь-яких проблем при завантаженні чи розвантаженні водій зобов'язаний терміново в телефонному режимі повідомити Експедитора.

Водій транспортного засобу, яким здійснюється виконання умов договору, не має права підписувати жодних документів, в тому числі протоколів, актів і т.д. без погодження з Експедитором, а в разі підписання водієм, без погодження з Експедитором, будь-якого документа, який тягне за собою матеріальне відшкодування, дає Експедитору право відмовитися від відшкодування матеріальних збитків за такими документами (п.п. 3.1.12., 3.1.13. Договору).

Згідно Товарно-транспортної накладної № 2077 від 05.09.2016 та видаткової накладної (а.с. 14 -15) до перевезення було надано цукор, маса брутто якого склала 22 (двадцять дві) тони 49 (сорок дев'ять) кілограм; кількість місць, яку було зазначено у ТТН, склала - двадцять дві тони на загальну суму 289080,00 грн., що підтвердив водій Мягкоголов А.М. своїм підписом у ТТН при завантаженні товару за адресою: м. Луцьк, вул. Ранкова,1, "Гнідавський цукровий завод".

Однак, при прийманні товару, Вантажоодержувачем - ПАТ "Львівська кондитерська фабрика "Світоч", було виявлено нестачу цукру в кількості 1500 кг на загальну суму 19710,00 грн. (1500 кг х 13,14 грн. = 19710.00 грн.), про що Вантажоодержувачем було складено відповідний акт про приймання матеріалів від 6 вересня 2016 року, який підписано посадовими особами Вантажоодержувача та водієм відповідача без жодних застережень та зауважень.

Відповідно до п.п 5.1-5.5 Договору, Виконавець несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну Експедитору внаслідок неналежного виконання умов даного договору. За шкоду заподіяну втратою, нестачею або пошкодженням вантажів під час перевезення відповідальність несе та сторона, з вини якої настала така шкода. У випадку невідповідності кількості вантажу чи його стану на момент розвантаження, Виконавець повідомляє про це Експедитора в письмовій формі, при цьому уповноважена особа вантажоодержувача робить відповідні відмітки в екземплярі товарно-транспортної накладної, що повертається експедитору чи/або перевізнику. При цьому присутність водія при розвантаженні, огляді, перевірці вантажу є обов'язковою.

07.10.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 07/10-16 з вимогою перерахування коштів в розмірі 19710,00 грн. за неналежне виконання своїх зобов'язань, передбачених умовами Договору, але дана претензія була залишена без відповідного реагування з боку відповідача, що й стало підставою для звернення позивача по первісному позову до суду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2017 задоволено вимоги про стягнення з перевізника вартості недостачі вантажу.

Приймаючи рішення про задоволення вимог, господарський суд вважав, що факт недостачі доведено, перевізник не довів відсутності своєї вини, тому вимоги законні та обґрунтовані.

Судова колегія вважає правомірними такі висновки місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 929 Цивільного кодексу України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Стаття 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" містить визначення понять наступних термінів:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

- перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів:

- забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України;

- фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів;

- здійснюють роботи, пов'язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

- ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об'єктів;

- організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;

- організовують експертизу вантажів;

- здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

- надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження;

- забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників;

- здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності;

- забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту;

- забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат;

- здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

- оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог;

- надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством;

- надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Проаналізувавши укладений між сторонами договір та договір-заявку, судова колегія вважає, що вони містять елементи як договору експедирування так і договору перевезення.

В ст. 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввіреній їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як встановлено вище, п. 2.1 Договору транспортно-експедиційного обслуговування від 01.06.2016 № ДГ-787 сторони домовились, що виконавець здійснює перевезення автомобільним транспортом.

За умовами ст.ст. 51, 52 Закону "Про автомобільний транспорт" замовник за договором про перевезення вантажу автомобільним транспортом має право отримати компенсацію згідно із законодавством за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату або несвоєчасність доставки. Автомобільний перевізник зобов'язаний: при укладанні договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Відповідно до п.47 Статуту автомобільного транспорту від 27.06.1969, № 401 (надалі Статут) товарно-транспортні накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та автотранспортними підприємствами і організаціями. Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноту відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах. Автотранспортні підприємства і організації мають право перевіряти правильність цих відомостей.

Відповідно до статті 158 Статуту автомобільного транспорту, підпунктів 15.1, 15.3, 15.6 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, документами, що підтверджують втрату вантажу, його кількість та вартість є виключно товарно-транспортна накладна з відміткою вантажоотримувача про нестачу/втрату вантажу та акт встановленої форми, що складається в такому випадку. За приписами статті 158 Статуту автомобільного транспорту лише зазначені документи можуть підтверджувати обставини, які є підставою для застосування матеріально-правової відповідальності в разі втрати вантажу.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії товарно-транспортної накладної № 2077 від 05.09.2016, вона містить печатку Вантажовідправника ПАТ "Гнідавський цукровий завод" та підпис водія/експедитора, який прийняв товар - Мягкоголов А.М., також слід зазначити, що в графі "кількість місць", зазначено двадцять дві тони, в графі "маса брутто" - двадцять дві тони 49 кілограм.

Отже, приймаючи товар, водій своїм підписом на накладній погодився з тим, що ним прийнято товар саме у вказаній вазі.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що вантаж прийнятий у іншій вазі, ніж та, розмір якої підтверджено належно оформленими товаросупроводжувальними документами, які містять підписи матеріально відповідальних осіб про прийняття товару.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає безпідставними та необґрунтованими посилання апелянта на те, що водій не зобов'язаний перевіряти вагу вантажу, а повинен перерахувати лише кількість палет (коробок) на завантаженні/розвантаженні. Отже, на думку апелянта, оскільки пломба ціла, кількість місць (мішків) при розвантаженні автомобіля не змінилось, вина виконавця відсутня, тому не має правових підстав для притягнення до відповідальності.

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що при підписанні товарно-транспортної накладної взагалі відсутні будь-які посилання та зазначення кількості місць. Натомість, як встановлено вище, зазначено про прийняття вантажу за вагою. Крім того, зазначені умови щодо обов'язку водія перевіряти кількість палет (коробок) є додатковими умовами.

Вантажоодержувачем товару - ПАТ "Львівська кондитерська фабрика "Світоч" було виявлено нестачу товару в кількості 1500 кг, про що зроблено відмітку у ТТН від 05.09.2016 № 2077 та складено акт № 286 від 09.09.2016 про приймання матеріалів, який було підписано представниками Вантажооодержувача та водієм відповідача - ОСОБА_2 без жодних зауважень.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 158 Статуту автомобільного транспорту обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми. Обставини, які можуть служити основою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств і організацій та пасажирів при автомобільних перевезеннях, засвідчуються актами встановленої форми. Перелік обставин, що підлягають засвідченню записами в товарно-транспортних документах, форми актів і порядок їх складання встановлюються Правилами.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що виконавцем (перевізником) ТОВ "СТ Сервіс" не доведено відсутності вини у недостачі перевезеного вантажу. Оскільки не підтверджено належними доказами того, що вантаж приймався не за вагою, а за кількістю місць.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення господарського суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог законне, обґрунтоване та прийняте при належному дослідженні обставин справи.

ТОВ "СТ Сервіс" заявлено зустрічний позов, в якому просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ТОВ "СТ Сервіс" гроші за транспортно-експедиційне обслуговування в сумі 2600 грн. за договором № ДГ-787 по перевезенню вантажів.

Оскаржуваним рішенням господарського суду Харківської області відмовлено у задоволенні зустрічного позову повністю.

Судова колегія вважає правомірним рішення місцевого господарського суду в цій частині, враховуючи наступне.

Відповідно до п.4.2 Договору послуги Виконавця, оплачуються Експедитором за кожною Заявкою на організацію перевезення на підставі виставлених Виконавцем рахунків протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку до оплати та оригіналів документів (ТТН, СМR, а також інших документів, що підтверджують факт виконання умов договору та мають відношення до наданої послуги).

Сума фрахту за договором перевезення становить 2600 грн.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Враховуючи встановлений та доведений факт неналежного виконання ТОВ "СТ Сервіс" взятих на себе зобов'язань за договором № ДГ-787, судова колегія вважає обґрунтованою та правомірною відмову ФОП ОСОБА_3 від виконання обов'язку щодо оплати неналежного виконаного (порушеного) зобов'язання.

Таким чином, доводи апелянта не підтверджені належними доказами.

Отже, з огляду на те, що доводи апелянта не знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, а також враховуючи наведені обставини справи та норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства та матеріалам справи, під час розгляду судом належним чином та в повному обсязі встановлені та досліджені обставини у даній справі, на підставі чого вказане рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "СТ Сервіс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.02.17 у справі № 922/4273/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 24.04.17

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.