ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.2017 Справа № 904/1086/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН"

до Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради

про стягнення збитків у розмірі 137 754,08грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - не з'явився

Відповідача - ОСОБА_1, дов. № б/н від 15.02.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 137754,08 грн. збитків, посилаючись на порушення Відповідачем умов договору на послуги з централізованого водовідведення № 2685/НОМЕР_1 від 01.05.16р. в частині несвоєчасної реєстрації або відсутності реєстрації податкових накладних, що призвело до втрати Позивачем можливості зареєструвати податковий кредит на суму 137 754,08 грн. та позбавлення права на включення вищевказаної суми ПДВ до податкового кредиту та на отримання бюджетного відшкодування сплаченого ПДВ.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що предметом договору на послуги з централізованого водовідведення № 2685/НОМЕР_1 від 01.05.16р. є саме послуги з централізованого водовідведення, виконані Відповідачем у повному обсязі, а Позивачем, в свою чергу, оплачені у повному обсязі. Тобто зобовязання виконані сторонами в повному обсязі. Також Відповідач зазначив, що податковий кредит не може вважатися доходом, оскільки він уже міститься в ціні послуги, яку отримує споживач і не є результатом діяльності останнього, а, отже, сума не отриманого податкового кредиту взагалі не підпадає під визначення збитків, зокрема упущеної вимоги. Крім того, Відповідач вважає, що Позивач, у відповідності до абз. 4 п. 198.6 ст. 198 ПК України, у звязку з не включенням у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суми ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, має право включити дану суму протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної і без обовязкової реєстрації податкових накладних. Відповідно, наведене право за Позивачем зберігається на даний момент, а тому немає підстав вважати права Позивач порушеними та говорити про наявність у нього збитків.

Розгляд справи відкладався.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.05.16р. КП "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради (Виконавець) з ПАТ "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" (Абонент) укладено договір на послуги з централізованого водовідведення №2685/НОМЕР_1 (далі Договір).

Відповідно до п. 1. Договору Виконавець зобовязався надати Абонентові послуги з централізованого водовідведення, а Абонент зобовязався розрахуватися за вищезазначені послуги на умовах, визначених Договором.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що Абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у триденний термін з дня представлення Виконавцем платіжних документів Абоненту. Виконавець інформує Абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно Абоненту.

У період з травня по грудень 2016р. Відповідач надавав Позивачеві послуги з водовідведення та водопостачання, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт від: 31.05.16р. на суму 81 125,76 грн., у т.ч. ПДВ 13 520,96 грн.; 30.06.16р. на 76 145,64 грн., у т.ч. ПДВ 12 690,94 грн.; 29.07.16р. на 72 569,88 грн., у т.ч. ПДВ 12 094,98 грн.; 31.08.16р. 81 049,54 грн., у т.ч. ПДВ 13 508,26 грн.; 30.09.16р. на 125 619,94 грн., у т.ч. ПДВ 20 936,66 грн.; 31.10.16р. на 127 003,03 грн., у т.ч. ПДВ 21 167,17 грн.; 30.11.16р. на 137 071,58 грн., у т.ч. ПДВ 22 845,26 грн.; 30.12.16р. на суму 125 939,11 грн., у т.ч. ПДВ 20 989,85 грн. Наведені акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень.

На підставі актів Відповідач виставив Позивачеві рахунки на оплату вартості послуг.

Позивач, в свою чергу, сплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: № 9409 від 17.06.16р. на суму 81 125,76 грн.; № 11970 від 27.07.16р. на 76 145,64 грн.; № 12842 від 10.08.16р. на 72569,88 грн.; № 16973 від 21.10.16р. на 81 049,54 грн.; № 17709 від 10.11.16р. на 125 619,94 грн.; № 19694 від 13.12.16 р. на 127 003,03 грн.; № 22054 від 20.01.17р. на 137 071,58 грн., № 22096 від 24.01.17р. на 125 939,11 грн.

Відповідно, сторони виконали свої договірні зобов'язання у повному обсязі.

Позивач вважає, що у період з 15.06.16р. по 14.01.17р. Відповідач зобовязаний був скласти та зареєструвати податкові накладні на загальну суму 137 754,08 грн. Однак, у встановлений термін Відповідач відповідні податкові накладні не склав та не зареєстрував їх у Єдиному реєстрі податкових накладних, що спричинило втрату права для Позивача на включення сум ПДВ до податкового кредиту та на отримання бюджетного відшкодування сплаченого ПДВ в розмірі 137 754,08 грн.

Позивач вважає дії Відповідача неправомірними, такими, що призвели до спричинення йому збитків у розмірі 137 754,08 грн., що і стало причиною звернення до суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Реєстрація податкових накладних та розрахунків коригування в ЄРПН здійснюється в межах суми, обчисленої за формулою, встановленою п. 200№.3 ст. 200№ ПК України, тобто для реєстрації податкових накладних в ЄРПН платник податку повинен мати достатню суму податкового кредиту на електронному рахунку по ПДВ. Відсутність коштів на електронному рахунку по ПДВ не дає можливості провести таку реєстрацію. Розяснення з цього приводу надані у Листі ДФС України від 19.01.2015 №1403/7/99-99-19-03-01-17 "Про систему електронного адміністрування ПДВ".

Відповідно до абз. 5 п.201.10 ст.201 ПК України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Матеріали справи містять копії квитанцій, які свідчать про підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН (а.с.97-104).

Крім того, податковим законодавством передбачена можливість отримання податкового кредиту без реєстрації податкових накладних.

Так, пп. "а" п. 201.11. ст. 201 ПК України визначено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця.

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 4 п. 198.6 ст.198 ПК України у разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Позивач, маючи таку можливість не скористався своїм правом (доказів того, що Позивач не отримав податковий кредит до позову не надано). Зазначене право зберігається за ним.

Зі змісту зазначених вище норм вбачається, що нездійснення реєстрації Відповідачем податкових накладних не позбавляє Позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту.

Згідно з п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п.47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі й на його контрагентів.

Щодо віднесення Позивачем суми 137 754,08 грн. ПДВ до збитків, суд вважає за необхідне зазначити, що поняття збитків розкривається у ст. 22 ЦК України, згідно з якою особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є мірою цивільно-правової відповідальності, загальними умовами якої є протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи), шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення цивільна відповідальність не настає.

Частиною 1 ст. 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 226 ГК України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Відповідно до ст.623 ЦК України тягар доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача.

Норми вказаної статті орієнтують потерпілу сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що потерпілий кредитор дійсно планував отримати відповідні доходи і все зробив для їх отримання, мав для цього всі можливості і неодмінно отримав би такий дохід, якби договір був виконаний належним чином.

У оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.14р. № 01-06/20/2014 зазначено, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

За загальним правилом, прибуток - це частина чистого доходу, який безпосередньо одержують підприємства після реалізації продукції як винагороду за вкладений капітал і ризик підприємницької діяльності, і який перевищує суму видатків.

Пунктом 14.1.54. ст.14 ПК України визначено поняття доходу з джерелом походження з України, як будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України. Отже, дохід має бути отриманий саме в результаті власної діяльності субєкта господарювання, тобто Позивача.

Згідно з п. 14.1.181. ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит не може вважатися доходом, оскільки він уже міститься в ціні послуги, яку отримує споживач і не є результатом діяльності останнього. А отже, сума не отриманого податкового кредиту не підпадає під визначення збитків, зокрема упущеної вигоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є єдиною причиною настання упущеної вигоди, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Як вже зазначалося вище, передбачені Договором зобовязання сторонами були виконані в повному обсязі, тобто права Позивача не були порушені та, відповідно, не мала місця протиправна поведінка Відповідача.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Згідно зі ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, Відповідач надав докази виконання умов Договору, тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Господарські витрати у справі покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту, якщо не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 18.04.2017

Суддя С.Г. Юзіков