ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

12 квітня 2017 р. Справа № 10/7/2012/5003

Господарський суд Вінницької області в складі головуючого судді Тісецького С.С., при секретарі судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду матеріали скарги Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" №13/43 від 25.01.2017 року (вх. № 06-57/8/17 від 31.01.2017 року) на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області по справі

за позовом: Прокурора Заводського району м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Л. Чайкіної, 56) в інтересах держави, орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул.Кутузова, 18/9) та Запоріжського державного підприємства "Кремнійполімер" (м. Запоріжжя, вул. Теплична, 7)

до: Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" (Вінницька область, смт. Чечельник, вул. 50-річчя СРСР, 17)

про стягнення 161 141,70 грн.

Представники:

прокуратури Вінницької області: ОСОБА_1, начальник відділу;

Запорізького ДП "Кремнійполімер": ОСОБА_2, за довіреністю;

Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області: ОСОБА_3, за довіреністю

В С Т А Н О В И В :

В провадженні господарського суду Вінницької області знаходилась справа №10/7/2012/5003 за позовом прокурора Заводського району м. Запоріжжя в інтересах держави, орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Фонду державного майна України та Запоріжського державного підприємства "Кремнійполімер" до Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" про стягнення 161 141, 70 грн.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 року позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" на користь Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" 84000 грн. - заборгованості, 15 372 грн. грн. - пені, 2 181,70 грн. - 3 % річних, 2352,38 грн. - інфляційних втрат; в позові в частині стягнення 54 852 грн. - пені, 1680 грн. - інфляційних втрат та 704 грн. - 3 % річних відмовлено; стягнуто з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" до Державного бюджету України 2078,12 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення судом було видано відповідні накази від 01.06.2012 року.

31.01.2017 року від Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" на адресу суду надійшла скарга № 13/43 від 25.01.2017 року (вх. № 06-57/8/17 від 31.01.2017 року) на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, в якій скаржник просить: 1) визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.10.2016 року ВП № 34549536; 2) зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 відновити виконавче провадження (ВП № 34549536) відповідно до ст. 41 ЗУ "Про виконавче провадження" та зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

До даної скарги також додано заяву № 13/44 від 25.01.2017 року про поновлення строку на подання скарги, в зв'язку з повторним поданням після усунення недоліків, що стали підставою для повернення скарги на дії органу ДВС, що була надіслана до суду 21.12.2016 року та повернута ухвалою суду від 11.01.2017 року.

Ухвалою суду від 02.02.2017 року дану скаргу призначено до розгляду на 14.03.2017 року.

Ухвалою суду від 14.03.2017 року розгляд скарги відкладено на 11.04.2017 року.

В судове засідання на визначену дату з'явились прокурор прокуратури Вінницької області, представники Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області та другого позивача - Запорізького ДП "Кремнійполімер". Перший позивач та відповідач правом участі своїх представників у даному судовому засіданні не скористались з невідомих суду причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Cкаржник підтримав у повному обсязі вимоги, викладені у скарзі.

Прокурор підтримав скаргу Запорізького ДП "Кремнійполімер" на дії та рішення органу ДВС.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області заперечив щодо скарги, з підстав викладених у відзиві №1359/02.2-25/9 від 13.03.2017 року.

Так, у відзиві на скаргу зазначено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження, в складі якого перебуває 193 виконавчих документів про стягнення з ДП "Чечельницький спиртовий завод" на користь юридичних осіб та держави коштів на загальну суму 3 513 059,07 грн.

Виконавчі дії проводяться в межах зведеного виконавчого провадження №18069954.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало зведене виконавче провадження №18069954 про стягнення з ДП "Чечельницький спиртовий завод" на користь юридичних, фізичних осіб та держави коштів.

Господарським судом Вінницької області 19.04.2005 року у справі №5/75/05 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Чечельницького спиртового заводу".

Ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Всі виконавчі провадження які входили до складу зведеного, були зупинені на підставі п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, ухвалою суду господарського суду Вінницької області від 16.03.2016 року у справі № 10/7/2012/5003 визнано незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо не вчинення дій з поновлення зупиненого виконавчого провадження, в зв'язку з чим всі виконавчі провадження, які входили до складу зведеного - поновлено.

Державним виконавцем, з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунків боржника в установах банків, 31.03.2016 року направлено відповідні запити до ГУ статистики у Вінницькій області, КП "ВООБТІ", Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та ДПСУ.

Згідно отриманих на запити відповідей за боржником: зареєстровано право власності на 25 транспортних засобів; рахується на обліку 4 одиниці сільськогосподарської техніки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано на праві повного господарського відання 1/1 частка квартири за адресою: Вінницька область, Чечельницький район, смт. Чечельник, вул. 50-років СРСРАДРЕСА_1.

Згідно відповіді Державної податкової служби України за боржником зареєстровані розрахункові рахунки на які, в межах зведеного виконавчого провадження, накладено арешти та неодноразово направлено платіжні вимоги щодо примусового списання коштів. Однак, кошти на даних рахунках відсутні.

Державним виконавцем 09.09.2016 року направлено заяву до господарського суду Вінницької області щодо винесення ухвали суду про звернення стягнення на майно ДП "Чечельницький спиртовий завод», оскільки відповідно до ст. 19 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, а звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Ухвалою суду від 05.10.2016 року відмовлено в задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 6855/02.2-27/9 від 09.09.2016 року. В ухвалі також зазначено, що звернення стягнення на майно боржника та погашення вимог поточних кредиторів в ході здійснення виконавчих дій органом ДВС, може призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, вимоги яких віднесені до попередніх черг задоволення.

Статтею 4 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013 року) передбачено, що відповідно до цього Закону щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Відповідно до частини 5 статті 5 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", положення цього Закону застосовуються до юридичних осіб-підприємств, що є об'єктами права державної власності, які не підлягають приватизації, в частині санації чи ліквідації після виключення їх у встановленому порядку з переліку таких об'єктів.

Отже, чинним законодавством встановлено заборону здійснення банкрутства державних підприємств, приватизація яких заборонена законом, шляхом введення ліквідаційної процедури до виключення їх у встановленому порядку із переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2014 року у справі №04/05/10-01-14-05-08/4129).

Тобто, єдиною процедурою, яка може бути застосована до боржника - державного підприємства, яке не підлягає приватизації, є розпорядження майном або мирова угода.

Державним виконавцем 28.10.2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, на думку органу ДВС, постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.10.2016 року винесена відповідно до норм чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали поданої скарги, надавши юридичну оцінку наявних у справі доказів, суд зясував наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту скарги, господарським судом Вінницької області на виконання рішення від 14.05.2012 року видано наказ №10/7/2012/5003 від 01.06.2012 року про стягнення з Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" на користь Запорізького державного підприємства "Кремній полімер" 84 000,00 грн. заборгованості, 15 372,00 грн. пені, 2181,70 грн. 3% річних та 2352,38 грн. - інфляційних втрат.

17.12.2012 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження (ВП № 34549536) з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області № 10/7/2012/5003 від 01.06.2012 року.

За весь період перебування наказу № 10/7/2012/5003 від 01.06.2012 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області, а саме з 17.12.2012 року по 28.10.2016 року, жодного стягнення з боржника на користь стягувача не проводилося.

28.10.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження".

08.11.2016 року скаржником отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.10.2016 року (ВП № 34549536), на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження", де зазначено: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

ЗДП "Кремніполімер" не погодившись з діями старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3, звернувся до начальника виконавчої служби зі скаргою на дії та рішення державного виконавця від 17.11.2016 року №13/1953.

Також, 21.11.2016 року до виконавчої служби, скаржником було направлено оригінал наказу господарського суду Вінницької області від 01.06.2012 року по справі №10/7/2012/5003, з проханням виконати вимоги зазначені у скарзі та провести у повному обсязі усі виконавчі дії щодо виконання зазначеного наказу суду.

05.12.2016 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_4 винесено постанову про відмову в задоволенні скарги ЗДП "Кремнійполімер" від 17.11.2016 року

06.12.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеву без прийняття до виконання.

У оскаржувані постанові зазначено, що до господарського суду Вінницької області 09.09.2016 року надіслано заяву щодо винесення ухвали про звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості, оскільки відповідно до частини 5 статті 19 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Однак, як зазначено у постанові, господарським судом Вінницької області відмовлено в задоволенні даної заяви, про що винесено відповідну ухвалу № 5/75-05 від 05.10.2016 року.

Тобто, органом ДВС з посиланням на ухвалу господарського суду Вінницької області від 05.10.2016 року № 5/75-05 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.10.2016 року ВП № 34549536 на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Однак, в ухвалі господарського суду Вінницької області від 05.10.2016 року у справі № 5/75-05 зазначено, що державним виконавцем з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунках в установах банків, 31.03.2016 року направлені запити до відповідних органів та згідно їх відповіді за боржником зареєстровано право власності на 25 транспортних засобів, 4 одиниці сільськогосподарської техніки та за боржником відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано на праві повного господарського відання 1/1 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 1-1 ч.І Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції чинній з 19.01.2013 року), - надалі Закон, визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Провадження у справі про банкрутство ДП "Чечельницький спиртовий завод" порушено судом 19.04.2005 року, тобто до набрання чинності даного Закону в редакції чинній з 19.01.2013 р., в зв'язку з чим застосуванню підлягають норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції чинній до 19.01.2013 року.

Крім того, в ухвалі від 05.10.2016 року № 5/75-05, суд чітко зазначив, що заявник просить суд винести ухвалу, якою звернути стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника. Однак, суд у вищезазначеній ухвалі, звернув увагу на те, що приписами ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду.

Згідно з рішенням господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 року у справі № 10/7/2012/5003, на виконання якого відповідний наказ перебував на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області, термін виконання грошових вимог стягувача - ЗДП "Кремнійполімер" за основним зобов'язанням настав з 31.12.2010 року, тобто після дня введення судом мораторію у справі про банкрутство ДП "Чечельницький спиртовий завод".

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості встановленому статтею 31 цього Закону.

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі, діє до моменту припинення провадження у справі, та не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

На підставі положень ст. 1 Закону ЗДП "Кремнійполімер" виступає в якості поточного кредитора перед ДП "Чечельницький спиртовий завод".

Враховуючи законодавче визначення мораторію та визначення поняття поточного кредитора, наведені в ст. 1 Закону, а також час, з якого вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, згідно ч. 4 ст. 12 Закону, мораторій господарського суду Вінницької області у цій справі не поширюється на грошові вимоги ЗДП "Кремнійполімер" до ДП "Чечельницький спиртовий завод" за рішенням господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 року.

Тобто, суд в ухвалі від 05.10.2016 року по справі № 5/75-05, визначив, що приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду, тобто, що суд не правомочний, відповідно до вимог Закону (у редакції чинній до 19.01.2013 року) виносити ухвалу у даній справі щодо звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника у справі № 5/75-05.

Однак, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3, всупереч ЗУ "Про виконавче провадження", ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року, незаконно та помилково посилаючись на ухвалу господарського суду Вінницької області від 05.10.2016 року № 5/75-05, яка не забороняє відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області звертати стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника у справі № 5/75-05, (а лише тільки визначає, що суд при винесенні рішень та у разі задоволення будь-яких заяв, керується виключно чинним законодавством України і не може при винесенні рішень або задоволенні заяв виходити за межі визначені чинним законодавством України або перебирати на себе функції та повноваження не визначені чинним законодавством України), повернув без виконання, виконавчий документ Стягувачу (ЗДП "Кремнійполімер") відповідно до постанови від 28.10.2016 року ВП №34549536, з посиланням на п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Крім того, скаржник посилається на те, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3, не виконано приписи ст.ст. 18, 37, 52 Закону України "Про виконавче провадження" та не вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду у справі № 10/7/2012/5003.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3, всупереч приписам ст.ст. 18, 52 ЗУ "Про виконавче провадження" та відповідно до наявного переліку рухомого та нерухомого майна боржника, визначеному в ухвалі господарського суду Вінницької області від 05.10.2016 року, №5/75-05 не скористався наданими йому законом правами та повноваженнями, не провів відповідні виконавчі дії щодо звернення стягнення на майно боржника та не звернувся до господарського суду Вінницької області, який виніс ухвалу від 05.10.2016 року № 5/75-05 із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, що свідчить про те, що державним виконавцем зроблено хибний висновок, перевищено службові повноваження та при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.10.2016 року ВП № 34549536, зроблено хибні посилання на ухвалу господарського суду Вінницької області від 05.10.2016 року №5/75-05, яка ніби забороняє виконавчій службі звертати стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника, тоді як у вищезазначеній ухвалі суду визначено, що приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов слідуючих висновків.

Стосовно заяви скаржника № 13/44 від 25.01.2017 року про поновлення строку на подання скарги, який було пропущено по причині повторного звернення до суду зі скаргою після усунення процесуальних недоліків, що стали підставою для повернення скарги на дії органу ДВС, що була надіслана до суду 21.12.2016 року та повернута ухвалою суду від 11.01.2017 року, - суд зазначає наступне.

Встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

На цьому, зокрема наголошено у п. 9.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Статтею 50 ГПК України встановлено, що процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом. Процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом. У тих випадках, коли процесуальні строки не встановлено, вони призначаються господарським судом. Строки для вчинення процесуальних дій визначаються точною календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу. В останньому випадку дію може бути вчинено протягом всього періоду. Перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши заяву № 13/44 від 25.01.2017 та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню, а процесуальний строк звернення до суду зі скаргою на дії та рішення органу ДВС - поновленню.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на день винесення оскаржуваної постанови), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на день винесення оскаржуваної постанови), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Згідно ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як вбачається з бази даних "Діловодство спеціалізованого суду", 19.04.2005 року ухвалою господарського суду Вінницької області порушено провадження у справі № 5/75-05 про банкрутство Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Згідно п. 1-1 ч.1 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній з 19.01.2013 року), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення вказаного Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення даного Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Беручи до уваги, що провадження у справі № 5/75-05 порушено до набрання чинності даного Закону в редакції чинній з 19.01.2013 року, в зв'язку з чим застосуванню підлягають норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції чинній до 19.01.2013 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

В силу ч. 4, ч. 6 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року), мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом, або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Стаття 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013 року) стосується вимог конкурсних кредиторів та передбачає виявлення кредиторів та осіб, які виявлять бажання взяти участь у санації боржника.

Таким чином, згідно вказаної вище норми Закону, дія мораторію не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Принагідно суд звертає увагу на правові позиції наведені у постановах Верховного суду України від 15.04.2008 року по справі № 08/94 та від 07.11.2006 року.

Зокрема, у постановах вказується, що системний аналіз змісту норм ст.ст. 1,12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, а отже, не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення в разі невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на їх виконання і штрафних санкцій ґрунтуються на законі.

Порушення провадження у справі про банкрутство не означає завершення підприємницької діяльності боржника. Він має право укладати договори і вчиняти інші правочини, у зв'язку із чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних підставах.

З огляду на наведене, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними, правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

За змістом рішення господарського суду Вінницької області від 14.05.2012 року по справі № 10/7/2012/5003, термін виконання грошових вимог стягувача - Запорізького ДП "Кремнійполімер" за основним зобов'язанням настав з 31.12.2010 року, тобто після дня введення судом мораторію у справі № 5/75-05 про банкрутство ДП "Чечельницький спиртовий завод".

Крім того, оскільки грошові вимоги стягувача у справі № 10/7/2012/5003 до відповідача виникли після порушення провадження у справі № 5/75-05, в зв'язку з чим, Запорізьке ДП "Кремнійполімер" згідно наведених приписів законодавства являється поточним кредитором перед ДП "Чечельницький спиртовий завод".

Відтак, грошові зобов'язання відповідача перед стягувачем у даній справі виникли після введення мораторію у справі № 5/75-05 та стягувач є поточним кредитором, в зв'язку з чим відповідний мораторій не поширюється на грошові вимоги Запорізького ДП "Кремнійполімер" до ДП "Чечельницький спиртовий завод" згідно рішення суду від 14.05.2012 року по справі №10/7/2012/5003.

28.10.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 винесено постанову ВП № 34549536 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Приймаючи оскаржувану постанову, державний виконавець посилається на те, що до господарського суду Вінницької області 09.09.2016 року надіслано заяву щодо винесення ухвали про звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості, оскільки відповідно до частини 5 статті 19 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника. Однак, господарським суду Вінницької області відмовлено в задоволенні даної заяви, про що винесено відповідну ухвалу №5/75-05 від 05.10.2016 року.

Пунктом 2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції станом на день винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, як зазначено в ухвалі суду від 05.10.2016 року у справі № 5/75-05, та як зазначає орган ДВС у своєму відзиві на скаргу, державним виконавцем, з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунків боржника в установах банків, 31.03.2016 року направлено відповідні запити до ГУ статистики у Вінницькій області, КП "ВООБТІ", Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та ДПСУ.

Так, згідно відповіді Територіального сервісного центру № 0541 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області від 27.04.2016 року за боржником зареєстровано право власності на 25 транспортних засобів.

Відповідно до відповіді Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області за боржником рахується на обліку 4 одиниці сільськогосподарської техніки.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано на праві повного господарського відання 1/1 частка квартири за адресою: Вінницька область, Чечельницький район, смт. Чечельник, вул. 50-років СРСРАДРЕСА_3.

Наведене свідчить про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови, за боржником рахувалось рухоме та нерухоме майно.

Крім того, органом ДВС не надано жодних доказів, які б свідчили про вжиття заходів спрямованих на звернення стягнення на майно у порядку визначеному розділом VII ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції станом на день винесення оскаржуваної постанови), належне боржнику, зокрема, не здійснено визначення вартості чи оцінки майна боржника.

При цьому, відмова суду в задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №6855/02.2-27/9 від 09.09.2016 року про звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно боржника у справі № 5/75-05, жодним чином не впливає на хід виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Вінницької області № 10/7/2012/5003 від 01.06.2012 року, та ні в якому разі не забороняє державному виконавцю вчиняти дії спрямовані на здійснення виконавчого провадження (не залежно від процедури, що може бути застосована до боржника в розумінні ЗУ"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Відтак, винесення всупереч наведеним вище обставинам постанови від 28.10.2016 року ВП № 34549536 про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" є незаконним та суперечить чинному законодавству.

Крім того, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови посилається на положення ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у новій редакції, тоді як у даному випадку слід застосовувати положення вказаного Закону редакції чинній до 19.01.2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 121-2 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відпоівдно до п. 9.13. постановами пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" № 13/43 від 25.01.2017 року (вх. № 06-57/8/17 від 31.01.2017 року) на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 86, 115, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" № 13/44 від 25.01.2017 року задовольнити.

2. Поновити Запорізькому державному підприємству "Кремнійполімер" процесуальний строк звернення до суду зі скаргою № 13/43 від 25.01.2017 року на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області.

3. Скаргу Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" № 13/43 від 25.01.2017 року (вх. № 06-57/8/17 від 31.01.2017 року) на дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області задоволити частково.

4. Визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 щодо повернення стягувачу виконавчого документа № 10/7/2012/5003 від 01.06.2012 року.

5. Визнати недійсною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.10.2016 року ВП № 34549536.

6. Відмовити в задоволенні скарги в частині зобов'язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницький області ОСОБА_3 відновити виконавче провадження ВП № 34549536 відповідно до ст. 41 ЗУ "Про виконавче провадження" та зобов'язання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

7. Копію ухвали направити згідно переліку рекомендованим листом.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. 7 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу -1 - Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9);

3 - позивачу - 2 Запоріжському ДП "Кремнійполімер" (69009, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 7);

4 - відповідачу (24800, Вінницька область, смт. Чечельник, вул. 50-річчя СРСР, 17);

5 - прокурору Заводського району м. Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул.Л. Чайкіної,56);

6 - відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036);

7 - прокуратурі Вінницької області (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця).