КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа№ 910/19061/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Пруднік С.І. - дов. б/н від 01.02.2017

від відповідача Присяжнюк Р.В. - дов. № 13-11-2257 від 29.03.2017

від третьої особи не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консул-Про»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.01.2017 (суддя Привалов А.І.)

у справі № 910/19061/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консул-Про»

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального

округу Ковальчука Сергія Павловича

про визнання недійсним договору іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі № 910/19061/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 261, 267 ЦК України. За твердженнями апелянта, суд безпідставно відмовив в задоволенні позову за пропуском позивачем строку позовної давності, адже останній довідався про порушення свого права володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном, яке є предметом спірного договору іпотеки, лише в листопаді 2013 року під час розгляду справи № 1007/4264/11 тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/19061/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консул-Про» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 28.03.2017.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 та від 11.04.2017 розгляд справи відкладався на 11.04.2017 на 18.04.2017 відповідно.

В судове засідання апеляційної інстанції заявились представники позивача та відповідача, представник третьої особи не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача не заперечували проти розгляду справи у відсутності представника третьої особи.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи його, неявка не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консул-Про» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що Договір іпотеки від 31.07.2007, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консул-Про», є недійсним згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, оскільки укладений зі сторони ТОВ «Консул Про» неуповноваженою особою та без погодження загальними зборами учасників (засновників) цього товариства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі Постанова пленуму № 11) правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) передбачені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої і шостої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», частини другої статті 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі», статті 12 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 29 Закону України «Про страхування», статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 7-1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що оспорюваний договір іпотеки зі сторони ТОВ «Консул-Про» підписано ОСОБА_6 на підставі виданої директором позивача ОСОБА_7 та посвідченої 31.07.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. довіреності за реєстровим номером 3145.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 у справі № 1007/4264/11 задоволено зустрічний позов ТОВ «Пролог Про» до ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поруки, довіреності та протоколу зборів засновників товариства, згадану довіреність від 31.07.2007, видану директором позивача ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_6 на підписання договору іпотеки,а також протокол зборів засновників ТОВ «Консул-Про» №12 від 23.05.2007, яким оформлено рішення учасників товариства про надання майнової поруки при отриманні ОСОБА_7 кредиту в банку відповідача та надання права підпису договору іншій особі, визнано недійсними.

Наведене, на думку позивача, свідчить про укладення спірного договору іпотеки представником позивача з перевищенням своїх повноважень в інтересах ОСОБА_7 за відсутності відповідного волевиявлення власника на вчинення дій, спрямованих на передачу нерухомого майна в іпотеку, що є підставою для визнання його недійсним згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України.

Так, управління товариством згідно ст. 97 ЦК України здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Як встановлено матеріалами справи, 31.07.2007 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (відповідачем, іпотекодержателем за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консул-Про» (позивачем, іпотекодавцем за договором) укладено Договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором №78/1/49/2007-840 від 31.07.2007 передав в іпотеку іпотекодержателя належне іпотекодавцю нерухоме майно, а саме: нежилий будинок за номером 42 літера Б в місті Києві по вул. Верхній Вал загальною площею 56,9 кв.м. та нежилий будинок за номером 42 літера Д в місті Києві по вул. Верхній Вал загальною площею 195,2 кв.м.

Згаданий Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., про що внесено відповідний запис в реєстр за №3146. Зі сторони ВАТ КБ «Надра» цей договір підписано Начальником відділення № 49 філії ВАТ КБ «Надра» Київське РУ Білоконь В.О., а зі сторони ТОВ «Консул Про» - ОСОБА_6, яка діяла на підставі виданої 31.07.2007 директором ТОВ «Консул Про» ОСОБА_7 та посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. довіреності.

Підставою для видачі згаданої довіреності на укладання оспорюваного договору іпотеки був протокол зборів засновників ТОВ «Консул Про» №12 від 23.05.2007.

Відповідно до протоколу зборів засновників ТОВ «Консул Про» № 12 від 23.05.2007, засновники ОСОБА_6 та ОСОБА_9, на підставі заяви ОСОБА_7, вирішили надати згоду від імені ТОВ «Консул Про» виступити майновим поручителем при отриманні кредиту від банку «Надра» ОСОБА_7 в сумі 150 000, 00 доларів США та дозволили директору ОСОБА_7 надати право підпису за договором поруки від імені уповноваженої особи ТОВ «Консул Про» іншій особі.

Як вище згадувалось, рішенням Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 зустрічний позов ТОВ «Консул Про» до ВАТ КБ «Надра», ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., про визнання недійсним договору поруки, довіреності та протоколу зборів засновників товариства задоволено. Визнано недійсними договір поруки, укладений між ТОВ «Консул Про» та ВАТ КБ «Надра» від 31.07.2007; довіреність від 31.07.2007, видану ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_6 та протокол загальних зборів учасників ТОВ «Консул Про» №12 від 23.05.2007.

Згаданим рішенням встановлено, що засновниками ТОВ «Консул Про» 23.05.2007 не ухвалювалось рішення про надання згоди виступати майновим поручителем від імені ТОВ «Консул Про» при отриманні ОСОБА_7 кредиту в сумі 150 000, 00 доларів США та дозволу директору ОСОБА_7 надати право підпису за договором поруки від імені уповноваженої особи ТОВ «Консул Про» іншій особі.

ОСОБА_7, будучи директором ТОВ «Консул Про», вищезгаданою довіреністю уповноважив ОСОБА_6 на укладення договору поруки від імені ТОВ «Консул Про» в своїх власних інтересах, оскільки товариство поручилось за виконання ОСОБА_7, як фізичною особою, кредитних зобов'язань на суму 150 000, 00 доларів США. Крім цього, видаючи згадану довіреність, ОСОБА_7 діяв з перевищенням передбачених п.17.4 Статуту повноважень директора товариства, згідно з яким директор без довіреності від імені товариства має право укладати угоди на суму до 1 000 грн., тоді як на підставі виданої довіреності укладено договір поруки на суму 150 000, 00 доларів США.

Таким чином, рішенням Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 визнані недійсними довіреність від 31.07.2007, видану ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_6 та протокол загальних зборів учасників ТОВ «Консул Про» №12 від 23.05.2007, на підставі яких було укладено оспорюваний договір іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Іпотекою згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За приписами ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до п. «і» ч. 5 ст. 41, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» до компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників (ст. 62 Закону України «Про господарські товариства»).

Положеннями п.п. 14.1., 17.4. Статуту ТОВ «Консул Про» (затвердженого зборами учасників 18.03.1998 з наступними змінами і доповненнями) до виключної компетенції зборів учасників товариства належить затвердження угод на суму, що перевищують 1 000 грн., директор без довіреності діє від імені товариства, в т.ч. укладає без згоди загальних зборів учасників договори та інші угоди на суму до 1 000 грн.

Представництвом на підставі ст. 237 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник згідно ст. 238 ЦК України може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки для особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання ( ст. 241 ЦК України).

Таким чином, представник ТОВ «Консул Про» ОСОБА_6, яка діяла від імені товариства на підставі довіреності від 31.07.2007, та директор товариства ОСОБА_7, який видав довіреність, не мали належним чином оформлених повноважень на укладання 31.07.2007 договору іпотеки нерухомого майна, оскільки на підставі п. «і» ч.5 ст.41, ст.ст. 59, 62 Закону України «Про господарські товариства», п.п. 14.1, 17.4 Статуту ТОВ «Консул Про» укладання оспорюваного договору іпотеки нерухомого майна на суму 2 519 378 грн. належить до виключної компетенції зборів учасників товариства, й для подальшого визнання такого договору дійсним необхідне його затвердження саме зборами учасників товариства, чого в даному випадку не відбулося.

Вищенаведене свідчить про порушення прав позивача, адже оспорюваний договір укладений представниками з перевищенням своїх повноважень. Інших доказів волевиявлення ТОВ «Консул Про» на укладання спірного договору іпотеки в момент його укладання матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на необхідність застосування до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Консул Про» про визнання недійсним Договору іпотеки від 31.07.2007, укладеного з Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» строків позовної давності.

Позовна давність на підставі ст. 256 ЦК України це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність на підставі ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (п. 2.2 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові в зв'язку із спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як згадувалось вище, оспорюваний договір іпотеки укладено 31.07.2007, а рішенням Апеляційного суду Київської області від 10.06.2013 встановлено факт недійсності довіреності від 31.07.2007 та протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Консул Про» №12 від 23.05.2007, на підставі яких було укладено оспорюваний договір іпотеки.

Твердження позивача про те, що про згадане рішення йому стало відомо в листопаді 2013 не заслуговують на увагу, адже матеріали справи не містять доказів прийняття рішення Апеляційним судом Київської області у справі № 1007/4264/11 від 10.06.2013 за відсутності представників ТОВ «Консул Про».

Разом з тим, судом враховано, що із зустрічним позовом у справі № 1007/2-4264/2011, яка розглядалась Броварським міськрайонним судом Київської області, ТОВ «Консул Про» звернулось ще в січні 2012. Підставами позовних вимог було, зокрема, укладення договору з перевищенням своїх повноважень, без подальшого затвердження зборами учасників товариства ОСОБА_7, який видав довіреність на підставі сфальшованого протоколу зборів засновників учасників, що також свідчить про обізнаність позивача про порушення його прав та існування обставин, які стали підставою для звернення з позовом у справі № 910/19061/16.

Необґрунтованими та безпідставними також є доводи позивача про те, що про існування договору іпотеки від 31.07.2007 нерухомого майна, яке належить позивачу, останній дізнався з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 28.01.2016, у зв'язку з підготовкою продажу нерухомого майна позивача на вимогу засновників, адже в межах справи Господарського суду міста Києва № 5011-35/941-2012 вже вирішувався спір, предметом розгляду якого було визнання недійсним договору іпотеки від 31.07.2007 за реєстраційним номером 3146 та довіреності від 31.07.2007 за № 3145.

В обґрунтування своїх вимог у справі № 5011-35/941-2012 позивач посилався на те, що довіреність ОСОБА_6 на підписання спірного договору іпотеки була видана директором Товариства з перевищенням наданих йому повноважень без схвалення в подальшому товариством укладення договору іпотеки, а протокол №12 від 23.05.2007 зборів засновників ТОВ «Консул-Про», яким оформлено рішення учасників товариства про надання майнової поруки при отриманні ОСОБА_7 кредиту та надання права підпису договору іншій особі, є підробленим, оскільки учасник товариства ОСОБА_9 не підписував цей протокол.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2012 у справі № 5011-35/941-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2012, відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Консул-Про».

Таким чином, починаючи з січня 2012 позивач був обізнаний про порушення його прав спірним правочином та мав можливість з дати винесення рішення Апеляційним судом Київської області № 1007/4264/11 від 10.06.2013 вжити заходів для відновлення порушеного права.

З огляду на наведене, враховуючи дату подачі позову 19.10.2016 року (про що свідчить вхідний реєстраційний штамп Господарського суду міста Києва) та заяву відповідача про застосування строків позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку про законність рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову зі спливом строку позовної давності.

Доводи апелянта щодо порушення та неправильного застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 261,267 ЦК України, не знайшли свого підтвердження

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консул-Про» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 у справі № 910/19061/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/19061/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук