ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

20 квітня 2017 року Справа № 5016/4285/2011(12/244)

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги вх. № 4514/17 від 27.03.2017 року ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на рішення та дії державного виконавця по справі

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Вознесенський спецагропромтранс", вул. Київська, 254, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500 ()

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_3 (ІНН НОМЕР_1)

АДРЕСА_1, 56500

про стягнення 162 283, 84 грн.

за участю представників сторін:

від стягувача (скаржника): ОСОБА_4, голова правління, паспорт НОМЕР_4 виданий 16.02.1996 року;

від боржника: не з'явився;

від органу ДВС: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області надійшла скарга вх. № 4514/17 від 27.03.2017 року ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на рішення та дії державного виконавця (том 5, арк. 78-81), в якій скаржник просить суд визнати незаконною постанову старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долженко А.С. про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2016 року № 46706592 з виконання наказу № 5016/4285/2011(12/244) та скасувати його.

Розпорядженням керівника апарату № 51 від 28.03.2017 року призначено автоматизований розподіл скарги, поданої у порядку ст. 121-2 ГПК України, у справі № 5016/4285/2011(12/244) у зв'язку з перебуванням судді Олейняш Е. М. у відрядженні.

Справу передано на розгляд судді Семенчук Н.О.

Розпорядженням керівника апарату № 57 від 29.03.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл скарги, поданої у порядку ст. 121-2 ГПК України, у справі № 5016/4285/2011(12/244) шляхом передавання вищевказаної скарги раніше визначеному автоматизованою системою головуючому судді у справі.

Скаргу передано на розгляд судді Олейняш Е. М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.03.2017 року судове засідання для вирішення питання про прийняття до розгляду скарги на рішення та дії органу ДВС призначено на 13.04.2017 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.04.2017 року прийнято скаргу на рішення та дії державного виконавця органу ДВС до розгляду. Відкладено розгляд скарги на дії органу ДВС в судовому засіданні на 20.04.2017 року.

Представник стягувача в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив суд скаргу задовольнити. Скарга ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" (том 5, арк. 78-81) обґрунтована приписами ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 121-2 ГПК України та мотивована тим, що в ході виконання судового рішення державним виконавцем було накладено арешт на майно, належне боржнику. Після відновлення виконавчого провадження 07.11.2016 року було проведено виконавчі дії щодо передачі транспортного засобу стягувачу. Стягувачем було прийнято арештований транспортний засіб. 21.12.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Стягувач (скаржник) вважає, що постанова була винесена передчасно та без вирішення всіх необхідних питань, а саме: не надано відповіді щодо дійсного стану переданого стягувачу транспортного засобу. Не отримавши відповіді від відповідального зберігача ОСОБА_6 про стан автобусу та не перевіривши посилання стягувача на його незадовільний стан, який не відповідає стану, що був на час проведення оцінки, виконавець не повинен був закінчувати виконавче провадження.

На сьогоднішній день для підтвердження незадовільного стану отриманого майна та підтвердження його розукомплектування, стягувач звернувся до оцінщика майна.

Отже, стягувач (скаржник) вважає, що дії державного виконавця із закінчення виконавчого провадження є незаконними, отже, незаконною є постанова про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2016 року, яка підлягає скасуванню.

В судові засідання представник боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не з'явився.

Ухвала господарського суду Миколаївської області від 30.03.2017 року, надіслана на дві адреси відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_3 повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти «за зазначеною адресою не проживає» та на адресу АДРЕСА_1, 56500 повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти "за закінченням строку зберігання" (том 5, арк. 93-98).

Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 64, 87, 121-2 ГПК України, п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо належного повідомлення усіх учасників процесу про дату, час та місце судових засідань.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи, що явка повноважних представників учасників процесу не визнавалась судом обов'язковою, суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення скарги по суті за відсутності повноважного представника відповідача (боржника).

Вознесенський місьрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області явку повноважного представника в судове засідання 20.04.2017 року не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення (телефонограма) від 18.04.2017 року, яке отримано старшим державним виконавцем Долженко А.С. 18.04.2017 року (том 5, арк. 172).

Вознесенським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Миколаївській області засобом електронного зв'язку подано суду письмові пояснення (том 5, арк. 173-174), в яких орган ДВС просив суд відхилити скаргу, зазначивши, що 21.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним отриманням стягувачем нереалізованого майна боржника - транспортного засобу SETRA S213H 1981 року виписку, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 при цьому про отримання зазначених процесуальних документів та майна представник стягувача, що згідно даних в ЄДРЮОФОП є керівником юридичної особи та здійснює повноваження без довіреності, розписався особисто на підставі п. 4 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно акту державного виконавця від 12.12.2016 року, що складений в присутності представника стягувача та ним підписаний, зазначене нереалізоване майно, акт про передачу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та сам транспортний засіб представник від імені стягувача отримав та претензій до органу ДВС не має.

Крім цього, орган ДВС зазначає, що має місце порушення процесуального права, оскільки скарга з цих підстав вже надходила до господарського суду та не розглядалась у зв'язку з відмовою скаржника від заявлених вимог. Має місце порушення скаржником строків звернення зі скаргою до суду оскільки, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження скаржник отримав постанову про закінчення виконавчого провадження в грудні 2016 року особисто, а звернувся зі скаргою до суду в березні 2017 року, при цьому питання про поновлення пропущеного строку на оскарження не ставить.

Враховуючи вищевикладене, орган ДВС вважає, що наведені в скарзі доводи є необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представника стягувача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.01.2015 року позов задоволено частково (суддя Олейняш Е.М.).

Стягнуто з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь позивача Відкритого акціонерного товариства "Вознесенський спецагропромтранс" 130 033, 84 грн. - основного боргу; 2 600, 68 грн. - витрат по сплаті судового збору (том 3, арк. 190-196).

Рішення господарського суду Миколаївської області від 16.01.2015 року в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

04.02.2015 року на виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 16.01.2015 року було видано відповідний наказ (том 3, арк. 202).

Наказ господарського суду Миколаївської області від 04.02.2015 року пред'явлено до виконання до органу ДВС.

02.03.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Вознесенського МРУЮ Короєвою Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46706592 по виконанню наказу господарського суду Миколаївської області від 04.02.2015 року № 5016/4285/2011(12/244) (том 4, арк. 38). Надано боржнику семиденний термін на добровільне виконання рішення суду.

02.03.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Вознесенського МРУЮ Короєвою Ю.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (том 4, арк. 39).

Божником рішення суду в семиденний термін добровільно виконано не було.

09.06.2015 року державним виконавцем ВДВС Вознесенського управління юстиції Долженко А.С. винесено постанову про проведення опису, якою доручено Ленінському ВДВС ММУЮ провести перевірку інформації щодо наявності транспортного засобу за адресою АДРЕСА_2. В разі наявності транспортного засобу скласти акт опису й арешту та передати на зберігання ОСОБА_6 (том 4, арк. 40).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу SETRA (1981), синього кольору, д.н. НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_6 є боржник ОСОБА_3 (том 4, арк. 100).

02.07.2015 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС міста Миколаїв ММУЮ Гаїбовим Р.Е. складено Акт опису та арешту майна при примусовому виконанні наказу № 5016/4285/2011 від 04.02.2015 року.

Як вбачається з Акту опису та арешту майна від 02.07.2016 року місцем складання акту є АДРЕСА_2. Акт складено за участю понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Описано та накладено арешт на транспортний засіб SETRA (1981), синього кольору, д.н. НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_6.

Описане майно передано та прийнято на відповідальне зберігання ОСОБА_6, встановлено обмеження щодо його використання (заборона відчуження).

Про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна відповідальний зберігач ОСОБА_6 повідомлений, про що особисто розписався у відповідній графі Акту опису та арешту майна від 02.07.2016 року.

Акт опису та арешту майна підписано без зауважень (том 4, арк. 41-43).

02.09.2015 року державним виконавцем ВДВС Вознесенського управління юстиції Долженко А.С. винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені ВП № 46706592, якою орган ДВС постановив призначити ОСОБА_11, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань вартості описаного та арештованого майна згідно опису й арешту майна від 02.07.2015 року (том 4, арк. 44).

Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна - колісного транспортного засобу станом на 18.09.2015 року ринкова вартість (початкова ціна на прилюдних торгах (аукціоні)) транспортного засобу SETRA S213H, 1981 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 151 700, 00 грн. (том 4, арк. 45-57).

Як вбачається зі Звіту з незалежної оцінки майна від 18.09.2015 року колісний транспортний засіб (КТЗ) (транспортний засіб SETRA (1981), синього кольору, д.н. НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_6) має наступні технічні характеристики: КТЗ на ходу, його технічний стан відповідає терміну експлуатації, комплектність базова (том 4, арк. 46-57).

23.09.2015 року ВДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції листом вих. № 14357 ознайомив сторін виконавчого провадження з висновком експерта, роз'яснив право на оскарження експертної оцінки та повідомив про передачу матеріалів до Миколаївської обласного управління юстиції для вирішення питання стосовно примусової реалізації майна (том 4, арк. 58).

16.10.2015 року ВДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції супровідним листом вих. № 15148 направило до управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області документи щодо реалізації на електронних торгах арештованого майна, на яке звернуто стягнення (транспортний засіб SETRA S213H, 1981 року випуску) (том 4, арк. 59).

В подальшому на підставі ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" відбувалась процедура з реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 141163 від 22.01.2016 року торги не відбулися, у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів (том 4, арк. 96).

Доказів складання акту про переоцінку нереалізованого майна суду не подано.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 146892 від 29.02.2016 року торги не відбулися, у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що 11.03.2016 року Миколаївською філією ДП "СЕТАМ" направлено на адресу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області лист-повідомлення вих. № 121/19-09-16 (том 4, арк. 93-94).

Відповідно до Акту державного виконавця про переоцінку нереалізованого майна від 28.03.2016 року проведено переоцінку майна, вартість якого після уцінки визначена в розмірі 91 020 грн. (том 4, арк. 92).

04.04.2016 року Миколаївською філією ДП "СЕТАМ" направлено на адресу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області лист-повідомлення вих. № 202/19/461-16 про необхідність проведення повторної оцінки майна шляхом залучення незалежного професійного експерта - суб'єкта оціночної діяльності. Після проведення оцінки та отримання звіту про оцінку майна провести уцінку, враховуючи дані дійсного звіту (том 4, арк. 73).

Суду не подано доказів проведення повторної оцінки майна (транспортного засобу).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 167811 від 21.05.2016 року торги не відбулися, у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що 23.05.2016 року Миколаївською філією ДП "СЕТАМ" направлено на адресу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області лист-повідомлення вих. № 623/19-09-16 (том 4, арк. 60-62).

21.06.2016 року Вознесенський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області направив на адресу стягувача ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" лист, у якому орган ДВС повідомив, що стягувач за бажанням може залишити за собою нереалізоване майно, сплативши різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою боргу, яка становить 19 065, 48 грн. (том 4, арк. 62).

В свою чергу 13.07.2016 року стягувач ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" направив на адресу Вознесенського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області лист вих. № 16 про прийняття пропозиції щодо залишення за собою транспортного засобу SETRA реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить боржнику (том 4, арк. 63).

29.07.2016 року стягувач ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" здійснив оплату різниці між вартістю майна боржника та сумою боргу в розмірі 19 065,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 58 від 29.07.2016 року та банківською випискою по рахунку з 29.07.2016 року до 31.07.2016 року (том 4, арк. 68-69).

29.07.2016 року та 10.08.2016 року стягувач ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" звертався до органу ДВС із листами, в яких повідомляв, що транспортний засіб з липня 2015 року постійно експлуатувався відповідальним зберігачем ОСОБА_6; транспортний засіб знаходиться в несправному стані та його оцінка на дату звернення вже не відповідає дійсності, у зв'язку з виведенням з ладу транспортного засобу; транспортний засіб відсутній за зазначеною адресою місця його зберігання; відповідальний зберігач не виходить на зв'язок з метою передачі транспортного засобу стягувачу (том 4, арк. 11-12).

Відповідно до пояснень відповідального зберігача ОСОБА_6 від 18.08.2016 року у зв'язку з підвищенням плати за зберігання транспортного засобу на автостанції останній був переміщений у Березанський район с. Червоне. На вимогу державного виконавця готовий передати транспортний засіб у будь-який час (том 4, арк. 65).

12.08.2016 року старшим державним виконавцем Долженко А. С. направлено на адресу відповідального зберігача транспортного засобу ОСОБА_6 повідомлення про проведення виконавчих дій щодо вилучення транспортного засобу та передачі його державному виконавцю (том 4, арк. 84).

12.08.2016 року винесено постанову про залучення працівників поліції до проведення виконавчих дій з вилучення арештованого майна у відповідального зберігача за адресою м. Миколаїв, вул. Водопровідна, 33 (том 4, арк. 87-88).

Повідомлення та постанова направлені адресатам, що підтверджується супровідним листом та поштовими квитанціями (том 4, арк. 83, 85, 86).

Суду не подано жодних доказів повідомлення стягувача та боржника про проведення виконавчої дії з вилучення у відповідального зберігача транспортного засобу та передачі останнього стягувачу в рахунок погашення боргу.

В цей же день 12.08.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. складено Акт, в якому зазначено про присутність зберігача ОСОБА_6 та представника стягувача ОСОБА_4 при проведенні виконавчої дії та зазначено, що "представники зберігача та стягувача обмінялись контактами, домовились про передачу транспортного засобу, претензій до органу ДВС не мають. Стягувач від підпису відмовився" (том 4, арк. 82).

Поняті для проведення виконавчої дії не запрошувались.

31.08.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Актом встановлено, що даний акт посвідчує факт передачі стягувачу у власність в рахунок погашення боргу при примусовому виконанні виконавчого провадження № 46706592 про стягнення з ОСОБА_3 наступного майна: транспортного засобу SETRA S213H, державний номер НОМЕР_2, синього кольору, номер шасі НОМЕР_6, 1981 року випуску, вартість якого складає 151 700, 00 грн. (том 4, арк. 6).

В акті про передачу майна стягувачу від 31.08.2016 року відсутній підпис стягувача, як і відсутні будь-які відмітки про його присутність під час вчинення виконавчої дії.

31.08.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою постановлено передати в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію стягувачеві (том 4, арк. 81).

Акт та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 31.08.2016 року направлено стягувачу ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" супровідним листом від 31.08.2016 року № 7306 (том 4, арк. 6, 79).

13.09.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 46706592 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з фактичним повним виконанням згідно з виконавчим документом та прийняттям стягувачем нереалізованого майна в рахунок боргу згідно заяви від 13.07.2016 року (том 4, арк. 9).

Постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2016 року направлено на адреси сторін виконавчого провадження супровідним листом від 13.09.2016 року № 7670 (том 4, арк. 9).

В подальшому стягувач, не погодившись з прийнятим процесуальним рішенням державного виконавця, звернувся зі скаргою на дії державного виконавця до господарського суду Миколаївської області та за результатами розгляду скарги судом ухвалою від 13.10.2016 року скасовано процесуальні документи, винесені в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем, а саме: постанову державного виконавця від 31.08.2016 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу; акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 31.08.2016 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2016 року з підстав не вжиття державним виконавцем заходів з фактичної передачі нереалізованого майна стягувачу.

18.10.2016 року державним виконавцем, у зв'язку зі скасуванням в судовому порядку постанови про закінчення виконавчого провадження, винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (том 4, арк. 113) в порядку, передбаченому ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05.10.2016 року), копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження до відома та господарському суду Миколаївської області для направлення виконавчого документу для виконання (том 4, арк. 112-113).

31.10.2016 року державним виконавцем призначено виконавчі дії з фактичної передачі нереалізованого майна стягувачу - транспортного засобу SETRA S213H 1981 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, про що складено відповідне повідомлення та вручено представнику стягувачу 31.10.2016 року. Виконавчі дії з передачі майна призначено на 07.11.2016 року за адресою АДРЕСА_2 (том 4, арк. 144). Копія відповідного повідомлення направлена зберігачу ОСОБА_6 рекомендованою кореспонденцією.

03.11.2016 року ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" направив на адресу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області заяву № 46, якою стягувач просив орган ДВС перенести проведення виконавчих дій на 10 робочих днів (том 5, арк. 136).

Повідомленням від 03.11.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. відмовлено у відкладенні виконавчих дій на підставі ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що подальше розпорядження транспортного засобу та неможливість подальшого переміщення арештованого майна не перешкоджає стягувачу прийняти участь у виконавчих діях з отримання майна (том 5, арк. 138).

07.11.2016 року ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" направив на адресу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області заяву № 48, в якій просив орган ДВС призупинити проведення виконавчих дій до винесення ухвали господарського суду Миколаївської області по суті скарги (том 5, арк. 139).

07.11.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С., у зв'язку з виявленням бажання стягувачем про залишення за собою нереалізованого майна, винесено постанову про передачу майна (транспортного засобу) стягувачу в рахунок погашення боргу (том 4, арк. 178).

07.11.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Як вказано в Акті даним Актом у відповідності до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» посвідчується факт передачі стягувачу у власність в рахунок погашення боргу при примусовому виконанні виконавчого провадження № 46706592 про стягнення з ОСОБА_3 наступного майна: транспортного засобу SETRA S213H, державний номер НОМЕР_2, синього кольору, номер шасі НОМЕР_6, 1981 року випуску, вартість якого складає 151 700, 00 грн. Акт є підставою для проведення державної реєстрації транспортного засобу (том 5, арк. 177 на звороті).

В подальшому стягувач звернувся до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив загалом скасувати процесуальні документи виконавчого провадження, в тому числі акт державного виконавця, оцінку у виконавчому проваджені та поновити строк на оскарження дій державного виконавця. 08.12.2016 року скаржник заявою за вих. № 57 просив залишити скаргу на дії державного виконавця без розгляду, про що винесено ухвалу від 15.12.2016 року про залишення скарги без розгляду.

08.11.2016 року стягувач ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" направив на адресу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області лист № 49, у якому стягувач зазначив, що майно, на яке було накладено арешт, навмисно розукомплектовано (що тягне за собою кримінальну відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 388 КК України). Стягувач також наголошував на тому, що державним виконавцем неправомірно було передано свідоцтво на транспортний засіб відповідальному зберігачу, а також на те, що за адресою місця зберігання транспортний засіб відсутній. Стягувач просив орган ДВС терміново прийняти невідкладні заходи щодо зобов'язання відповідального зберігача ОСОБА_6 відновити автобус SETRA S213H, р.н. НОМЕР_3 до первинного технічного стану, зафіксованого в звіті з незалежної оцінки майна 18.09.2015 року, в якому вказано, що транспортний засіб знаходиться на ходу та лише після цього, вирішити питання передачі майна стягувачу, який після відновлення автобусу до первинного стану готовий прийняти його в рахунок погашення боргу (том 5, арк. 87).

09.11.2016 року Вознесенський міськрайонний ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області направив на адресу ОСОБА_6 лист № 10358, яким орган ДВС зобов'язав ОСОБА_6 терміново повідомити в якому стані знаходиться транспортний засіб. Крім того, орган ДВС повідомив, що у випадку розукомплектування арештованого майна, яке було передано на відповідальне зберігання буде направлено подання щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності (том 5, арк. 88). Доказів направлення вказаного листа суду не подано.

Крім того, суду не подано доказів ані направлення відповідальним зберігачем відповіді на лист органу ДВС, ані вжиття державним виконавцем дій щодо направлення подання про притягнення відповідального зберігача до кримінальної відповідальності.

08.12.2016 року стягувач ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" направив на адресу Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області лист № 56-А, у якому стягувач просив державного виконавця передати акт державного виконавця про передачу стягувачу в рахунок погашення боргу, постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також вжити відповідні заходи щодо зобов'язання відповідального зберігача відновити транспортний засіб до стану, зазначеному у Звіті про оцінку майна (том 5, арк. 142).

Після спливу місячного терміну (з дня складення Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 07.11.2016 року) 12.12.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. складено Акт державного виконавця, яким встановлено, що представник стягувача ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" отримав постанову про передачу нереалізованого майна в рахунок погашення боргу, акт про передачу такого майна та свідоцтво про реєстрацію ТЗ SETRA реєстраційний номер НОМЕР_3. Стягувач претензій до Вознесенського ВДВС не має. Транспортний засіб прийнято (том 5, арк. 143).

Проте, як вбачається з вказаного Акту представником стягувача ОСОБА_4 зазначено, що «на транспортному засобі відсутні двигун, КПП, зношена на 100 % гума на колесах, замінені всі сидіння салону».

Поняті та відповідальний зберігач при проведенні виконавчої дії не були присутні. Акт складено в м. Вознесенську (том 5, арк. 143).

13.12.2016 року стягувач ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" звернувся до Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області із клопотанням вих. № 58, у якому просив орган ДВС негайно звернутися до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, про що повідомити письмово (том 5, арк. 145).

Суду не подано доказів надання органом ДВС відповіді на вказане клопотання.

21.12.2016 року старшим державним виконавцем Вознесенського міськрайонного ВДВС Долженко А.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 46706592 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з фактичним повним виконанням згідно з виконавчим документом та прийняттям стягувачем нереалізованого майна в рахунок боргу згідно заяви від 13.07.2016 року (том 5, арк. 86).

Судом також встановлено, що на замовлення ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" ТзОВ "ГЕКТАР І.З.О." було проведено оцінку визначення ринкової вартості транспортного засобу, а саме Автобусу SETRA S213H 1981 року випуску, державний номер № НОМЕР_3. Як вбачається зі Звіту про вартість майна (том 5, арк. 153-171) було проведено натурне обстеження майна, вивчена технічна документація, відомості про технічне полягання і знос елементів конструкцій та встановлено, що двигун та КПП відсутні, КТЗ знаходиться в неробочому стані. Ринкова вартість об'єкту станом на 07.11.2016 року складає 72 139 грн. (том 5, арк. 147, 153-159).

Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення до суду зі скаргою на дії органу ДВС, в якій стягувач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Виконавче провадження розпочато на підставі приписів Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року та продовжено на підставі приписів Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року. Закони застосовуються судом в редакціях, які діяли на час вчинення відповідних виконавчих дій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Суду не подано доказів виконання боржником судового рішення по даній справі № 5016/4285/2011(12/244) у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" для самостійного виконання рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до п. 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім'я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі необхідності (наявність інформації про псування або розтрату майна тощо) виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому виконавець готує повідомлення до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Факт передачі майна новому зберігачу засвідчується актом виконавця або актом приймання-передавання майна, який долучається до постанови про заміну зберігача.

Відповідно до ч. 6 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 року) порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до ст. 388 КК України розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт, тягнуть кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 14 Інструкції виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 року) вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 року) перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов'язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 року) за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, приписами як Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, так і Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, а також відповідальність зберігача майна за порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 21.04.1999 року) реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Відповідно до ч. 6-7 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Відповідно до ч. 8-9 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Як вказано вище, 05.10.2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.11.2016 року) майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 5) обов'язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Держава в особі суб'єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, додержавного службовця, який заподіяв шкоду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто вказаною нормою Закону закінчення виконавчого провадження пов'язується саме з фактичним виконанням судового рішення. У випадку виявлення бажання стягувачем одержати нереалізоване майно, майно передається стягувачу, а за фактом такої передачі виконавець складає акт. Крім того, за приписами Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час проведення відповідних виконавчих дій, майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію.

В спірному випадку державний виконавець обмежився формальним складанням акту про передачу майна. Так, як вбачається з матеріалів справи нереалізоване майно (транспортний засіб) фактично знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (том 4, арк. 144). Проте, Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 12.12.2016 року складено в м. Вознесенську, що свідчить про те, що фактичної передачі майна не відбулось, фактично виконавчої дії з передачі майна не проводилось, поняті, боржник, відповідальний зберігач не були присутні та не запрошувались до проведення виконавчої дії. Щодо посилань органу ДВС на те, що в акті стягувачем зазначено про відсутність претензій, то слід зазначити, що в самому акті представником стягувача ОСОБА_4 зазначено, що «на транспортному засобі відсутні двигун, КПП, зношена на 100 % гума на колесах, замінені всі сидіння салону». Державний виконавець, не зважаючи на юридичну необізнаність сторін виконавчого провадження, зобовязаний діяти відповідно до вимог закону та неупереджено. В спірному випадку державний виконавець ухилився від вчинення виконання своїх посадових обов'язків та від вчинення виконавчої дії з передачі майна. Крім того, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 року задоволено скаргу вх. № 16053/16 від 21.09.2016 року стягувача ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на дії державного виконавця, якою, зокрема, визнано незаконним акт від 31.08.2016 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та скасовано його, а також визнано незаконною постанову від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження з підстав ухилення державного виконавця від фактичної передачі майна. Проте, незважаючи на наявність судового рішення, державний виконавець повторно ухилився від проведення виконавчої дії з передачі майна стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію, та фактично формально склав акт передачі майна стягувачу. Вказані дії державного виконавця не відповідають вимогам закону.

Під час виконавчого провадження стягувач неодноразово звертався до державного виконавця з заявами, клопотаннями, в яких повідомляв про те, що майно (транспортний засіб) всупереч закону використовується відповідальним зберігачем ОСОБА_6, майно розукомплектовано та знаходиться в непридатному до експлуатації стані (відсутні, зокрема, двигун та КПП). Стягувач неодноразово просив державного виконавця вжити заходів як щодо зобов'язання відповідального зберігача відновити транспортний засіб до стану, який був на час проведення оцінки, так і вжити заходів щодо направлення подання до правоохоронних органів про притягнення відповідального зберігача до кримінальної відповідальності.

Проте, в порушення вимог Закону та Інструкції державний виконавець не вчинив жодних дій, зокрема, не здійснив виходу за місцем зберігання майна для його огляду, не вирішив питання про призначення нового зберігача, не вирішив питання щодо підготовки повідомлення до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності тощо. Вказане свідчить про бездіяльність державного виконавця та ухилення від виконання посадових обов'язків останнього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження закінчено, проте, судове рішення фактично залишилось невиконаним. Крім того, державним виконавцем не вирішено всіх питань, що виникли в ході виконавчого провадження (перевірки транспортного засобу, вирішення питання про притягнення відповідального зберігача до кримінальної відповідальності, надання відповіді на всі заяви та клопотання стягувача, фактачної передачі транспортного засобу, за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалось на реалізацію, тощо). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про порушення права стягувача, яке підлягає захисту, та обґрунтованість скарги на дії органу ДВС. Скарга підлягає задоволенню.

Щодо посилань органу ДВС на порушення процесуального права, оскільки скарга з цих підстав вже надходила до господарського суду та не розглядалась у зв'язку з відмовою скаржника від заявлених вимог, то слід зазначити наступне.

04.11.2016 року до канцелярії господарського суду Миколаївської області надійшла скарга вх. № 18488/16 ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на дії державного виконавця (том 4, арк. 136-140), в якій заявник просив суд: 1) визнати незаконним проведення 28.03.2016 року старшим державним виконавцем переоцінки транспортного засобу та незаконним Акт, винесений ним 28.03.2016 року у зв'язку з цим та скасувати його; 2) визнати незаконним проведення старшим державним виконавцем виконавчих дій з передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 46706592 з виконання наказу № 5016/4285/2011(12/244); 3) призупинити проведення виконавчих дій з передачі майна стягувачу; 4) зобов'язати державного виконавця вчинити дії з проведення оцінки транспортного засобу; 5) зобов'язати державного виконавця вчинити дії з повернення грошових коштів в розмірі 19 065, 48 грн., сплачених ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" як різницю між вартістю майна (транспортного засобу) та сумою боргу.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.12.2016 року залишено без розгляду скаргу вх. № 18488/16 від 04.11.2016 року ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на дії державного виконавця по справі № 5016/4285/2011(12/244). Тобто, скарга від 04.11.2016 року судом по суті не розглядалась та правова оцінка вчиненим виконавчим діям судом не надавалась.

21.09.2016 року до канцелярії господарського суду Миколаївської області надійшла скарга вх. № 16053/16 ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на дії державного виконавця, в якій заявник просив суд: 1) визнати незаконною постанову від 31.08.2016 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та скасувати її; 2) визнати незаконним акт від 31.08.2016 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та скасувати його; 3) визнати незаконною постанову від 13.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 року задоволено скаргу вх. № 16053/16 від 21.09.2016 року ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на дії державного виконавця.

Таким чином, предмет скарги вх. № 16053/16 від 21.09.2016 року та предмет даної скарги вх. № 4514/17 від 27.03.2017 року є різними. Відтак, порушення процесуального права відсутні.

Щодо посилань органу ДВС на порушення стягувачем строків звернення зі скаргою до суду, оскільки як вбачається з матеріалів виконавчого провадження скаржник отримав постанову про закінчення виконавчого провадження в грудні 2016 року особисто, а звернувся зі скаргою до суду в березні 2017 року, при цьому питання про поновлення пропущеного строку на оскарження не ставить, то слід зазначити наступне.

Як вказано вище, оскаржувана постанова старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долженко А.С. про закінчення виконавчого провадження винесена 21.12.2016 року. В матеріалах справи на підтвердження направлення сторонам виконавчого провадження вищевказаної постанови наявний супровідний лист № 12269 без дати (том 5, арк. 85), що свідчить про неможливість встановлення часу направлення вказаної постанови. На підтвердження доказу отримання стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження, органом ДВС подано суду ксерокопію чистого аркушу паперу, на якому міститься відмітка «Постанову про закінчення виконавчого провадження отримав 12.12.2016 року. З наслідками закінчення виконавчого провадження ознайомлений. Підпис особи, яка поставила вказану відмітку» (том 5, арк. 176). В судовому засіданні 20.04.2017 року представник стягувача ОСОБА_4 повідомив суд, що ним отримано іншу постанову про закінчення виконавчого провадження та по іншому виконавчому провадженню. При цьому, суд звертає увагу органу ДВС, що стягувач не міг 12.12.2016 року отримати постанову про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2016 року. Вказані дії розцінюються судом як введення суду органом ДВС в оману. Враховуючи, що суду взагалі не подано доказів отримання стягувачем оскаржуваної постанови, натомість в справі є заява про ознайомлення стягувача з матеріалами виконавчого провадження від 21.03.2017 року (том 5, арк. 108), суд дійшов висновку, що строк оскарження стягувачем на звернення до суду зі скаргою не пропущено, скарга прийнята судом до розгляду. Детальніше вказане питання зазначено в ухвалі суду від 13.04.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 121-2 ГПК України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 07.10.2012 року № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги на дії державного виконавця та її задоволення.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.2012 року № 6 ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 122-11 ГПК).

Керуючись ст. 19, 124 Конституції України, Законом України "Про виконавче провадження", ст. 33, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити скаргу вх. № 4514/17 від 27.03.2017 року ВАТ "Вознесенський спецагропромтранс" на дії державного виконавця.

Визнати незаконною постанову старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Долженко А.С. про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2016 року № 46706592 з виконання наказу № 5016/4285/2011(12/244) та скасувати її.

Ухвала набирає законної сили в день її винесення та може бути оскаржена відповідно до ст. 93-96, 106, 121-2 ГПК України.

Копію даної ухвали направити на адресу Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, вул. Пушкінська, 15, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500.

Суддя Е.М. Олейняш