КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 910/31478/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Іваненко Г.П. - представник

від відповідача: не з"явився

від 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

на рішення Господарського суду м.Києва

від 12.12.2016р.

у справі № 910/31478/15 ( суддя Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"

про стягнення 107 646,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" про стягнення 107 646,74 грн.

Рішенням Господарського суду від 12.12.2016 року позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 82 901 грн. 32 коп., три проценти річних в розмірі 1 789 грн. 62 коп., індекс інфляції в розмірі 22 955 грн. 80 коп., а також 1 614 (одна тисяча шістсот чотирнадцять) грн. 70 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції було порушено вимоги Законів України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», а також ст. 82, 11112 ГПК України.

Апелянт зазначає, що договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2000р. № 1210039 укладався між ПАТ «Київенерго» та КП по УЖГ Дніпровського району м.Києва виходячи з того, що підприємство на момент укладання договору було балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду та мало змогу транспортувати комунальні послуги по внутрішньбудинковим мережам кінцевим споживачам - мешканцям та орендарям (власникам) житлових і нежитлових приміщень.

Таким чином, вищевказаний договір № 1210039 було укладено відповідачем для забезпечення потреб населення, власників нежитлових приміщень та орендарів у тепловій енергії, та виконання ним грошових зобов'язань за договором щодо оплати поставленої теплової енергії відбувалося за рахунок коштів, які сплачували безпосередні кінцеві споживачі.

Враховуючи зміни у законодавстві, підприємство відповідача не є а ні балансоутримувачем а ні виконавцем послуг та позбавлено на законодавчому рівні здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання).

Не будучи балансоутримувачем, відповідач вже не мав змоги забезпечувати утримання житлового та нежитлового фонду, а також внутрішньобудинкові мережі.

Тобто, з боку відповідача була відсутня можливість виконання таких своїх обов'язків, передбачених договором № 1210039, як додержання норми витіку мережної води, норм якості зворотної мережної води після свої систем тепло споживання, узгодження температури мережної води, безперебійного забезпечення тепловою енергією власні системи теплопостачання, а також системи інших підприємств, організацій та установ приєднаних до теплового обладнання позивача, у міжопалювальний період, готувати власне теплове господарство, зберігати власні прилади обліку теплової енергії, ремонтувати їх, налагоджувати , тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2017р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/31478/15, апеляційну скаргу призначено до розгляду, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2017р. розгляд справи відкладено на 09.03.2017р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017р. розгляд справи відкладено на 21.03.2017р.

Розпорядженням Керівника апарату від 21.03.2017р. № 09-53/1042/17, у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, справу передано на автоматичний розподіл.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Тищенко А.І., суддів: Отрюха Б.В., Іоннікової І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року справи призначено до розгляду на 18.04.2017 року

В судове засідання представники відповідача та третьої особи не з'явлися, про про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить зворотні поштові повідомлення, які є наявним в матеріалах справи

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати необхідних заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача та третьої особи.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне.

01.11.2000 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", яка змінила найменування на Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту жилого фонду Дніпровського району, правонаступником якого є Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (абонент), укладено договір № 1210039 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до п. 1.1 договору предметом є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до положень п. 2.1 договору сторони зобов'язались при виконанні умов цього договору, а також при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (даної Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з п.п. 2.2.1 договору постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3.1 договору абонент зобов'язався додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Пунктом 2.3.2 договору передбачено, що абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатком №4 до договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що абонент, який має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії в терміни, передбачені у додатку № 1 до даного договору.

Згідно з пунктом 4 додатку № 1 до договору дата зняття абонентом показників приладів обліку - по 25 число поточного місяця, надання звіту в РТ № 6 за адресою вул.. Закревського, 14 - не пізніше 28 числа. При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Порядок розрахунків за теплову енергію сторони погодили в додатку №4 до договору, відповідно до пункту 5 якого абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту № 6 за адресою: м. Київ, вул. Меліоративна, буд. № 11, розрахункова група, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ),

У пункті 2 додатку №4 до договору зазначено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Відповідно до довідки дані по будинках (спорудах) ЖРЕО-411 Дніпровського району, опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж "енергопостачальної організації" станом на 01.12.2012р. (додаток №8 до договору) постачання теплової енергії за договором здійснюється за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 13-А.

Згідно з п. 8.1 договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2000.

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення Арбітражним судом; передбачених п. 6.4.1 договору; ліквідації сторін (п.8.2 договору).

Згідно з п. 8.4 договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як свідчать матеріали справи, відповідач звертався до позивача з листом № 47-3579 від 07.08.2014 року про розірвання договору за взаємною згодою сторін з 01.08.2014 року. Проте, позивач листом № 029/53/8271 від 28.08.2014 року повідомив про недоцільність розірвання договору.

Відповідач в подальшому звернувся до позивача з листом № 47-1585 від 19.05.2015 року про припинення дії договору. Позивач листом № 029/53/1/10292 від 28.08.2015 року повідомив про надання згоди на припинення договору з 01.09.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 року припинено провадження у справі № 910/20884/15 за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до публічного акціонерного товариства "Київенерго" про розірвання договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1210039 від 01.11.2000, у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки договір є припиненим за згодою сторін з 01.09.2015 року.

Таким чином, договір діяв з 01.11.2000 року по 01.09.2015 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем в порушення умов договору не сплатив в повному обсязі за поставлену теплову енергію у гарячій воді, у зв'язку з чим у нього за період з 01.12.2014 року по 01.11.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 82 901,21 грн.

Як вбачається з матеріалів справ, останні нарахування за спожиту теплову енергію були в квітні 2015 року.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, в силу положень Цивільного кодексу України, договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 ЦК України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

26.04.2014 року Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги.

Пунктом 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" статті 19 після частини третьої доповнено двома новими частинами такого змісту:

"п. 4. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

п. 5. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення."

Тобто, враховуючи внесені зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а саме ч. 4 ст. 19, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для усіх форм власності є ПАТ "Київенерго".

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що, враховуючи приписи ч. 6 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", внесені зміни 26.04.2014 року до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", а саме визнання ПАТ "Київенерго" виконавцем послуг, ніяким чином не позбавить балансоутримувача (управителя) будинку, в даному випадку відповідача, бути споживачем або виконавцем послуг.

Аналогічного висновку дійшов і Вищий господарський суд України у постанові від 16.12.2015 у справі №910/14306/15, наголосивши на тому, що оскільки стороною договору, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж, припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що згідно з розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №335 від 17.06.2013 року, з 02.09.2013 року весь житловий та нежитловий фонд передано на праві господарського відання до КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", у зв'язку з чим відповідач не є балансоутримувачем нежитлової будівлі за адресою: вул. Кубальчича, 13-А.

Разом з тим, відповідно до п. 9.4 договору жодна із сторін не має право передавати свої права та обов'язки за даним договором третій стороні, без письмової згоди іншої сторони. При наявності такої необхідності, договір необхідно переоформити на ного суб'єкта договору.

Згідно з п. 9.3 договору у випадках передачі абонентом свого об'єкта іншій організації енергопостачальна організація повинна бути повідомлена в 3-дениий термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті абонентом заборгованості за спожиту теплову енергію.

На виконання вказаного пункту, укладеного між сторонами договору, доказів того, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва повідомило позивача про передачу відповідачем об'єкта іншій організації, не подано, як і не подано належних доказів сплати заборгованості в повному обсязі.

Крім того, 23.07.2015 року Київською міською радою прийнято рішення №823/1687, відповідно до якого вирішено припинити Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором №1210029 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2000р. в розмірі 82 901,21 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 1 789,62 грн. та індекс інфляції в розмірі 22 955,80 грн.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору, умовами статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за договором на постачання теплової енергії, суд погоджується з розрахунком 3 % річних в розмірі 1 789,62 грн. та індексу інфляції в розмірі 22 955,80 грн.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне, що 26.04.2014 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України до удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України Про житлово-комунальні послуги», зокрема, ст. 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація)».

Прийняття змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 26.04.2014 року не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово - комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону.

Даний закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Окрім того, зазначені зміни до закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послу.

Також, оскільки стороною спірного договору, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг, приймаючи до уваги також підтвердження факту надання таких послуг матеріалами справи».

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на рішення Господарського суду м.Києва від 12.12.2016р. у справі № 910/31478/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва від 12.12.2016р. у справі № 910/31478/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/31478/15 повернути Господарському суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

І.А. Іоннікова