РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017Справа №910/2882/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про відшкодування 10 628,47 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гнатюк С.В. - представник за довіреністю № 01/738-46 від 29.12.2016

У судовому засіданні 19.04.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (надалі - відповідач) про відшкодування 10 628,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 250521096.15 від 03.12.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Citroen", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191, Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача несплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 682,47 грн. в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2882/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 29.03.2017.

09.03.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшов лист від Моторно (транспортного) страхового бюро України з інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

28.03.2017 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача несплачену частину збитку у розмірі 3 540,12 грн. та судові витрати, оскільки відповідачем добровільно сплачено частину збитків у розмірі 7 088,35 грн. Крім того, у поданій заяві позивач просить суд розглядати справу без їх участі.

У судове засідання, призначене на 29.03.2017, з'явився представник відповідача, який надав усні пояснення по суті спору та заперечив щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що за розрахунком відповідача розмір страхового відшкодування в порядку регресу складає 7 088,35 грн. Згідно платіжного дорученням №ID-91469 від 17.03.2017 зазначена сума страхового відшкодування була виплачена відповідачем на розрахунковий рахунок позивача, а тому, відповідач вважає, що ним було належним чином та у повному обсязі виконано зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 суд прийняв заяву ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та відклав розгляд справи на 19.04.2017.

У судове засідання, призначене на 19.04.2017, з'явився представник відповідача, який проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

03 грудня 2015 року між ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша Лізингова компанія" (надалі - страхувальник) було укладено договір страхування № 250521096.15, відповідно до якого було застраховано автомобіль марки "Citroen", державний номер НОМЕР_1.

З Довідки № 93529248 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 08.06.2016 в м. Харкові по вул. Конєва, 53, мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів "Citroen", державний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ "Перша Лізингова компанія", під керуванням ОСОБА_2 та "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_4.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.07.2016 у справі № 639/4933/16-п.

09.06.2016 страхувальник повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 08.06.2016.

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки "Citroen", державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку № С40583886 від 06.10.2016, наданого ТОВ "Атлант-М на Гагаріна", склали 12 754,16 грн. з ПДВ.

На підставі страхового акта № 145276 від 26.10.2016, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 10 628,47 грн. на рахунок страхувальника - ТОВ "Перша Лізингова компанія", що підтверджується платіжним дорученням № 8145 від 04.11.2016.

З метою досудового врегулювання спору, 15.12.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою № 09024 про виплату страхового відшкодування у розмірі 10 628,47 грн.

17.03.2017 відповідачем було розглянуто заяву позивача щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку з чим було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 7 088,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ID-91469 від.

Таким чином, з огляду на часткову виплату відповідачем страхового відшкодування та з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 3 540,12 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_4, який керував автомобілем "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.07.2016 у справі № 639/4933/16-п.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_5 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АЕ/9543726), який діяв на момент вчинення ДТП та відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - автомобіль "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування транспорту засобу № 250521096.15 від 03.12.2015, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "Citroen", державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Судом враховується, що розмір страхового відшкодування, здійсненого позивачем потерпілій особі визначається Законом України "Про страхування" та договором добровільного страхування та має відповідати фактичній вартості відновлення транспортного засобу.

Водночас, обсяг відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначений законом таким, що розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Вищого господарського суду України від 20.09.2016 у справі № 910/3772/16 та від 29.06.2016 у справі № 909/1011/15.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи міститься Калькуляція № 69-R/29/4 від 03.03.2017, складена незалежним експертом ТОВ "Промислова компанія "Селтим", відповідно до якої встановлено, що фізичний знос транспортного засобу "Citroen", державний номер НОМЕР_1 складає 32,4 %.

На підставі зазначеної калькуляції, яка була здійснена судовим експертом у відповідності до п. 7.38 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а також вартості замінюваних деталей відповідно до рахунку № С40583886 від 06.10.2016, було встановлено суму зносу деталей у розмірі 1 540,12 грн. (вартість відновлювальних деталей - 4753,47 грн. * коефіцієнт фізичного зносу - 32,4 %).

За загальним правилом згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В той же час норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (п.22.1 ст.22 - межами ліміту відповідальності; ст.29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 ст.32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п.12.1 ст.12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АЕ/9543726) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн.

Таким чином, врахувавши вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 (10 628,47 грн.) коефіцієнт фізичного зносу (1 540,12 грн), визначений полісом № АЕ/9543726 розмір франшизи (2 000,00 грн) та ліміт відповідальності, відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 7 088,35 грн. (10 628,47 грн. - 1 540,12 грн. -2 000,00 грн.).

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, визначена сума страхового відшкодування у розмірі 7 088,35 грн. була виплачена відповідачем на рахунок позивача 17.03.2017 згідно платіжного № ID-91469.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 3 540,12 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, та на спростування заперечень відповідача проти позову, у зв'язку з чим на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.04.2017.

Суддя Пукшин Л.Г.