КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 910/19495/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Зеленіна В.О.

за участю представників

від позивача: Іваненко М.В. за дов.

від відповідача: ОСОБА_3 за дов.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду м. Києва

від 24.01.2017 р.

у справі № 910/19495/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Український

інститут із проектування і розвитку інформаційно-

комунікаційної інфраструктури "Діпрозв'язок"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 93 186,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно- комунікаційної інфраструктури "Діпрозв'язок" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 57 554,98 грн. боргу, 7 031,27 грн. 15 відсотків річних, 11 985,87 грн. пені, 4 671, 32 штрафу, 11 943,20 грн. штрафу за нестархування майна,

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу надано у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов договору, а відповідач в порушення умов договору в період з серпня 2015 року по березень 216 року не сплатив на користь позивача орендні платежі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/19495/16 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв'язок" 57 554 грн. 98 коп. основного боргу, 11 985 грн. 87 коп. пені, 7 031 грн. 27 коп. 15% річних, 4 671 грн. 32 коп. штрафу, 11 943 грн. 20 коп. штрафу за нестрахування майна, а також судовий збір у розмірі 1 397 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Фізична особа-підприємць ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/19495/16 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 було прийнято до провадження та призначено розгляд справи № 910/19495/16 на 21.03.2017р.

16.03.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

21.03.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому просить суд витребувати в ПАТ «Ідея Банк» інформацію про зарахування ФОП ОСОБА_6 на рахунок ПАТ "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно- комунікаційної інфраструктури "Діпрозв'язок" грошових коштів за період з серпня 2015 по березень 2016 року.

В судовому засіданні 21.03.2017р. відповідно до ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 11.04.2017р.

11.04.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме лист ПАТ «Ідея Банк» за вих.. № 1063/194-10/04 від 10.04.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Між ПрАт "Діпрозв'язок" та ФОП ОСОБА_4 01.06.2015 року було укладено договір оренди № 1084 (надалі -договір), предметом якого, згідно п. 1.1. договору, є передача позивачем у строкове платне користування відповідача нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1, які перебувають у власності позивача, загальною площею 36,30 кв.м. (надалі - майно).

30.09.2015 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1, згідно якої площу орендованого майна було збільшено до 47,40 кв.м. шляхом заміни орендованого майна.

Згідно п. п. 3.1. та 3.4. договору, розмір щомісячної орендної плати встановлюється згідно протоколу про встановлення договірної ціни за базовий місяць (квітень 2015 року) і складає 3 303,30 грн., крім того, ПДВ 20 % - 660,66 грн., усього розмір орендної плати за договором становить 3 963,96 грн. за місяць (розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, крім випадків дефляції).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 30.09.2015, розмір щомісячної орендної плати встановлюється згідно протоколу про встановлення договірної ціни за базовий місяць (квітень 2015 року) і складає 4 313,40 грн., крім того, ПДВ 20 % - 862,68 грн., усього розмір орендної плати за договором становить 5 176,08 грн. за місяць.

Згідно п.п. 3.2. та 3.4. договору, позивач до 25-го числа кожного місяця виставляє відповідачу рахунок-фактуру, згідно якого той здійснює авансовий платіж до 5-го числа наступного місяця, при цьому відповідач зобов'язаний самостійно забирати у позивача рахунок-фактуру.

Відповідно до п.п. 3.5. та 3.6. договору, рахунок-фактура на комунальні послуги, експлуатаційні витрати та компенсацію земельного податку виставляються позивачем, згідно якого відповідач перераховує позивачу кошти до 15-го числа наступного розрахункового місяця, при цьому відповідач зобов'язаний самостійно забирати у позивача рахунок-фактуру.

Отже, відповідач був зобов'язаний перераховувати орендну плату до 5-го числа розрахункового місяця, а плату за комунальні платежі та експлуатаційні витрати - до 15-го числа наступного місяця.

У силу п. 4.2. договору, на відповідача покладено обов'язок своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату та інші передбачені договором платежі.

Відповідно до п. 11.1. договору, термін його дії становить: з 01.06.2015 до 31.03.2016, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Дія договору була припинена 31.03.2016 у зв'язку із закінченням строку його дії.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Нормою ч. 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, при цьому плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, при цьому одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендних платежів в розмірі 46 713,24 грн. та заборгованості з комунальних платежів у сумі 10 841,74 грн., нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Позивач за прострочення строків оплати орендних платежів, керуючись пунктом 8.2 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 11 985,87 грн. пені.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.2 договору сторони передбачили, що відповідач за несвоєчасне перерахування орендної платі, комунальних та інших платежів сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Місцевим судом було здійснено перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, з яким погоджується колегія суддів та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки підлягають задоволенню повністю у розмірі 11 985,87 грн. за визначений позивачем період.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 031,27 грн. 15% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.3. договору встановлено, що у випадку прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, передбачених п.п. 3.2, 3.4. цього договору, відповідач на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 15 % річних від простроченої суми.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення 15 % річних підлягають задоволенню повністю, а саме у розмірі 7 031,27 грн. за визначений позивачем період.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку п. 8.4. та п. 8.5. договору штраф за порушення договору в розмірі 4 671,32 грн. та штраф за нестрахування майна в розмірі 11 943,20 грн.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 8.4. договору, у випадку, якщо на дату сплати чергового щомісячного платежу з орендної плати сума заборгованості за нею становить суму орендної плати за 3 та більше місяці (тобто вчинене грубе порушення умов договору), відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10 % від загальної суми заборгованості.

Відповідно до п. 8.5. договору, за невиконання відповідачем зобов'язання щодо страхування орендованого майна відповідно до умов договору, відповідач сплачує на користь позивача штраф у розмірі 1 % від залишкової вартості майна, вказаної у п. 1.3. договору.

Доказів на підтвердження страхування орендованого майна відповідно до умов договору відповідачем суду надано не було.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Перевіривши розрахунки позивача, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за порушення договору в розмірі 4 671,32 грн. та штраф за нестрахування майна в розмірі 11 943,20 грн.

Позивачем надано лист ПАТ «Ідея Банк» за вих.. № 1063/194-10/04 від 10.04.2017р. з якого вбачається, що за період з 01.08.2015р. по 10.04.2017р. на разрохунковий рахунок позивача жодного перерахування коштів від ФОП ОСОБА_7 не здійснювалось, в т.ч. платежів згідно договору оренди № 1084 від 01.06.2015р.

Позивачем вчасно і в повному обсязі виконувалися всі обумовлені договором зобов'язання, жодних претензій чи зауважень щодо належності виконання умов договору позивачем матеріали справи не містять.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/19495/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2017р. у справі № 910/19495/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/19495/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.О. Зеленін