ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. Справа № 925/262/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1- за довіреністю,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні

Господарського суду Черкаської області справу

за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 7178 грн. 32 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення з неї 7178 грн. 32 коп., зокрема 5776 грн. 42 коп. основного боргу за спожиту в період з 01.05.2014 по 31.12.2016 теплову енергію та спожиті в цей же період послуги з технічного обслуговування внутрішньо- будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення нежитлових приміщень № 20 та № 21 (розширення магазину "Перлина") по вул. Соборній, 130 в м. Монастирище Черкаської області, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності та не використовується для проживання, 167 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань, 12 грн. 12 коп. три проценти річних та 1222 грн. 76 коп. пені за прострочення сплати основного боргу в період з 20.04.2016 по 20.12.2016.

У заяві від 27.03.2017 (а. с. 109-112) відповідач просить припинити провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з тим, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.03.2017 нежитлові приміщення № 20та № 21 по вул. Соборній, 130 в м. Монастирище Черкаської області є квартирами і належать ОСОБА_2 як фізичній особі на праві приватної власності. Тому спір у даній справі між позивачем та відповідачем як фізичною особою та власником квартир № 20 та № 21 не носять господарського характеру, а повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Відповідач вважає, що рішення виконкому Монастирищенської міської ради від 26.05.2011 щодо виведення квартир № 20 та № 21 по вул. Леніна, 130, м. Монастирище не є документом, на підставі якого вказані квартири не стали не житловими, а позивачем не додано суду доказів про те, що реконструкцію квартир завершено, і нежитлове приміщення введено в експлуатацію.

Відповідач не подала письмовий відзив на позов, не направила свого представника у судове засідання, не подала суду заяву про розгляд справи за участі її представника.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача та її представника за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, виходячи із такого. Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, надіслання ухвал суду оформлено згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, у справі є докази вручення відповідачу ухвал суду (а. с. 104, 107). Відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив його задовольнити, заперечив проти припинення провадження у даній справі, вважаючи заяву відповідача безпідставною, оскільки відповідно до всіх зібраних у справі доказів приміщення квартир № 20 та № 21 використовуються не як житлове приміщення і це підтверджується також поданим відповідачем актом ДАБК від 29.11.2016, яким встановлено, що приміщення фактично не використовується для проживання, а період реконструкції може тривати тривалий час; це не звільняє відповідача від обовязку оплатити фактичне поставлення теплової енергії та наданих послуг; позивач вказав, що відсутність заперечень на позов не є підставою для відкладення розгляду справи, тому просив прийняти рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.04.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача у судовому засіданні, суд приходить до такого.

ОСОБА_2 придбала квартиру № 20, що знаходиться на першому поверсі в пятиповерховому будинку під номером 130, розташованому по вулиці леніна в місті Монастирище Черкаської області, на підставі договору міни квартири від 07.08.2008 з ОСОБА_4 та придбала квартиру № 21 у цьому ж будинку на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2005 із продавцями ОСОБА_5М та ОСОБА_6 і вказані квартири № 20 та № 21 станом на момент розгляду справи належать ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Рішенням виконкому Монастирищенської міської ради від 26.05.2011 № 91 квартири № 20 та № 21 по вул. Леніна, 130 в м. Монастирище виведені із житлового фонду та зобовязано ОСОБА_3 заключити договори з комунальними службами.

Відповідно до Робочого проекту, розробленого ПМП "Політехнік" у 2008 році на замовлення ОСОБА_3 та виходячи з технічних умов, виданих позивачем на встановлення приладу обліку, відповідачем виконано роботи по частковому демонтажу існуючої системи опалення квартир № 20 і № 21. Так, згідно з Робочим проектом "після спрямлення стояків опалення в приміщенні магазину залишається 15 метрів трубопроводів діаметром 27 мм. Після спрямлення трубопроводів рушниковисушувачів в магазині залишається 6 метрів металопластикових трубопроводів діаметром 20 мм. Розрахункові сумарні втрати тепла ізольованих трубопроводів магазину складають 362 Вт/год." "Максимальне теплове навантаження приміщення складається з навантаження від втрат теплової енергії в ізольованих стояках та максимального теплового навантаження опалювальних приладів".

17.08.10 інспекція Держархбудконтролю у Черкаській області надала дозвіл ОСОБА_3 на виконання будівельних робіт, підрядником яких є ПМП "Політехнік", з реконструкції квартир № 20 і № 21 під магазин роздрібної торгівлі відповідно до проектної документації, розробленої ТОВ "Уманьбудпроект" та затвердженої 07.08.09.

Рішеннями Монастирищенського районного суду Черкаської області в 2010, 2011, 2012 роках з відповідачки вже стягувалася заборгованість за теплову енергію по 26.05.11 включно.

Позивач листами від 01.06.12 вих. № 296 та від 09.10.12 вих. № 583 надіслав відповідачу проекти договорів № 16-ТО від 29.05.12 "Про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання і водовідведення" та № 16-ТІ від 09.10.12 "Про надання послуг з централізованого опалення" на нежитлові приміщення № 20 та № 21 для їх укладення та повернення одного екземпляру підписаного договору. Однак відповідач відповіді на них не надав, підписаних договорів позивачу не повернув, розбіжностей чи зауважень до змісту правочинів не направив.

ОСОБА_7 від 11.12.12 "перевірки дотримання вданих технічних умов та проектних рішень на переобладнання кв. 20-21 в житловому будинку № 130 по Леніна під магазин роздрібної торгівлі", підписаним ОСОБА_3, зокрема встановлено, що схема підключення відповідає проекту, що теплове навантаження визначено проектом, що наявним є розрахунок втрат через ізольовані стояки, що спрямлення стояків і їх монтаж відповідає проектному рішенню.

Відключення нежитлових приміщень № 20 та № 21 по вул. Соборна, 130 в м. Монастирище від централізованої системи теплопостачання технічно неможливе. Відключення вказаних квартир, навіть якби воно і відбулося, було б незаконним.

Названим рішенням Господарського суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 925/869/14 із фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 стягнуто на користь дочірнього підприємства "Теплокомуненерго" публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" основний борг за надані послуги, інфляційні та 3% річних по 15 квітня 2014 року.

Вказані вище обставини встановлені Господарським судом Черкаської області у рішенні від 16 жовтня 2014 року у справі № 925/869/14, залишеному без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 квітня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 11 червня 2015 року.

Згідно частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України вказані вище обставини, що встановлені названим рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/869/14, не підлягають повторному доказуванню при розгляді даної справи.

Оскільки відповідні договори на теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг підприємцем ОСОБА_3 підписані не були, вона зобов'язана оплачувати вартість отриманої теплової енергії та послуг з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання і водовідведення відповідно до умов закону та у визначених законом порядку та строках.

В період з 01.05.2014 по 31.12.2016 в нежитлові приміщення № 20 та № 21 по вул. Соборна, 130 в м. Монастирище позивачем фактично поставлялася теплова енергія та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, тому за відсутності укладених договорів зобов'язання відповідача виникають на підставі дії закону.

Теплова енергія подавалась позивачем у будинок № 130 по вул. Леніна у м. Монастирище протягом опалювальних сезонів 2014 - 2016 років відповідно до розпоряджень Монастирищенської районної державної адміністрації від 14.10.2014 № 108, від 06.10.2015 № 86, рішень виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 26.03.2014 № 93, від 30.09.2015 № 107, від 28.09.2016 № 104, від 30.11.2016 № 133 щодо затвердження тарифів, постанов НКРЕКП щодо тарифів на теплову енергію. Також подача теплової енергії у будинок № 130 підтверджується актами про відпускання теплової енергії позивачем іншим особам-споживачам цього будинку, зокрема ТВБВ "Ощадбанк".

Позивач направляв відповідачу рахунки на оплату за надану теплову енергію та послуги, завірені копії рахунків та доказів їх надіслання знаходяться у матеріалах справи, відповідач їх наявність та надіслання позивачем не заперечила та не спростувала.

Станом на 01 січня 2017 року відповідач заборгувала позивачу за спожиту теплову енергію та послуги з технічного обслуговування мереж кошти в сумі 5776 грн. 42 коп. за період з 01.05.2014 по 31.12.2016.

Статтями 11, 16, 177, 360 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є зокрема комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктами 1 частини 1 та пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання", яким регулюються відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії в Україні, визначено обовязок споживача здійснювати щомісячно оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Верховний Суд України у постанові від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13 вказав, що споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Листами Мінрегіону України від 05.06.2012 № 8/10-1535-12 та від 24.06.2016 № 8/9-2075-16 було роз'яснено, що квартири, які обладнані під магазини у багатоквартирних житлових будинках і не від'єднані у встановленому законом Порядку від централізованого опалення, то їхні власники таких магазинів зобов'язані оплачувати вартість спожитої теплової енергії, яка віддається існуючими стояками будинкової системи опалення.

За приписом статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 193, 202 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписом частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд приходить до висновку, що позивачем доведено і належними доказами підтверджено факт надання відповідачу теплової енергії і послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення на загальну суму 5776 грн. 42 коп. та виникнення у відповідача обовязку по оплаті цієї суми. Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростувала та не довела суду належними і допустимими доказами належного виконання нею своїх зобовязань щодо їх оплати.

Згідно частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Оскільки строк оплати відповідачем спожитих послуг Законом не встановлений, а договір відсутній, тому строк оплати повинен визначатися за правилами частини 2 статті 530 ЦК України, виходячи із поданих позивачем доказів надіслання відповідачу щомісяця рахунків на оплату спожитих послуг, які є вимогами про оплату послуг в розумінні вказаної норми, у звязку з чим у відповідача виникло вказане в розрахунку позивача прострочення оплати фактично спожитої теплової енергії та послуг.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 5776 грн. 42 коп. боргу підлягає до задоволення.

За прострочення оплати фактично спожитої у вказаному приміщенні теплової енергії та отриманих послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення у період з 20.04.2016 по 20.12.2016 позивач нарахував відповідачу до сплати пеню в сумі 1222 грн. 76 коп. на підставі статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", а також позивач нарахував на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за прострочення сплати боргу інфляційні нарахування в сумі 167 грн. 02 коп. та 3 проценти річних в сумі 12 грн. 12 коп. від простроченої суми боргу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 10 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вказано, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги повинна сплачуватися пеня у встановлених законом чи договором розмірах.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності:

сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території;

за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. Підписаний сторонами договір відсутній, отже інший розмір пені угодою сторін не встановлений.

Позивачем обґрунтовано та правомірно нарахована пеня в сумі 1222 грн. 76 коп., при цьому позивачем враховано вимогу частини 6 статті 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1222 грн. 76 коп. підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13 викладена правова позиція про те, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України позивач вправі вимагати сплати відповідачем заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та трьох процентів річних.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення 167 грн. 02 коп. інфляційних нарахувань та 12 грн. 12 коп. три проценти річних є законною та правомірною, а тому підлягає задоволенню. Розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем виконаний вірно.

Згідно статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені останнім витрати на сплату судового збору в сплаченій позивачем сумі 1 600 грн.

Суд не вбачає підстав для припинення провадження у справі та вважає таке клопотання відповідача безпідставним та необґрунтованим і залишає його без задоволення, виходячи з того, що із всіх наявних у справі доказів вбачається, що приміщення квартир № 20 та № 21 у житловому будинку № 130 по вул. Соборна в м. Монастирище не використовуються для проживання в них, тобто вони використовуються не як житлове приміщення, і вказане підтверджується також в поданому відповідачем ОСОБА_7 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.11.2016, складеному Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, в якому вказано, що перевірено обєкт "Реконструкція квартир № 20, № 21 під магазин роздрібної торгівлі по вул. Соборна (Леніна), 130 в м.Монастирище, Черкаської області" та встановлено, що за вказаною адресою знаходиться обєкт незавершений будівництвом, на момент перевірки будівельні роботи не здійснювалися, обєкт не експлуатувався. Тобто із названого акту Держархбудінспекції вбачається, що приміщення не використовується для проживання і відповідач доказів на підтвердження фактичного проживання в названих квартирах суду не подала. Сам по собі факт державної реєстрації квартир за фізичною особою ОСОБА_3 не може бути підтвердженням використання приміщення для проживання.

Статтею 52 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Тобто, із змісту вказаної норми вбачається, що для покладення на фізичну особу - підприємця відповідальності за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, не має значення, що право власності зареєстроване на ОСОБА_3 як фізичну особу, тим більше, що відповідно до частини 1 статті 325 ЦК України субєктом права власності може бути фізична особа, а не фізична особа - підприємець.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 19100, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище (юридична адреса: вул. Соборна, 122-1, м. Монастирище, Черкаська область, 19100, ідентифікаційний код 25584373; фактична адреса: вул. Суворова, 3, м. Монастирище, Черкаська область, 19100 ) - 5776 грн. 42 коп. (пять тисяч сімсот сімдесят шість гривень 42 копійки) основного боргу, 167 грн. 02 коп. (сто шістдесят сім гривень 02 копійки) інфляційних нарахувань, 12 грн. 12 коп. (дванадцять гривень 12 копійок) три проценти річних, 1222 грн. 76 коп. (тисячу двісті двадцять дві гривні 76 копійок) пені, 1600 грн. (тисячу шістсот гривень) витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 18.04.2017 (перший робочий день після вихідних).

Суддя А.Д. Пащенко