КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 927/25/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 11.04.2017 року

розглянувши апеляційну скаргу Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» на рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року

по справі № 927/25/17 (суддя - Бобров Ю.М.)

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави

в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області

до Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал»

про відшкодування збитків в сумі 61 314,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року по справі № 927/25/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» збитки, завдані самовільним використанням водних ресурсів, в сумі 61 314,36 грн., шляхом їх перерахування одержувачам: 18 394,31 грн. до спеціального фонду Державного бюджет України; 12 262,87 грн. до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 30 657,18 грн. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Ріпкинської селищної ради Чернігівської області. Стягнуто з Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» на користь Прокуратури Чернігівської області 1 378,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач - Ріпкинське комунальне підприємство «Водоканал» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року по справі № 927/25/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В. апеляційну скаргу Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.04.2017 о 11:00 год.

13.03.2017 року від Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якого відповідач просить забезпечити у Ріпкинському районному суді Чернігівської області (15000, Чернігівська обл., смт Ріпки, вул. Святомиколаївська, 94).

Ухвалою від 20.03.2017 року по справі № 927/25/17 задоволене клопотання скаржника про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У запереченні на апеляційну скаргу Заступник прокурора Чернігівської області вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і таким, що ґрунтується на нормах закону.

У судовому засіданні 11.04.2017 року представники скаржника надали суду свої пояснення в яких підтримали доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просили суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Прокурор у судовому засіданні 11.04.2017 року також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти поданої апеляційної скарги на підставі доводів викладені у запереченні на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Прокурор просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 16.02.2017 року, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Представники Державної екологічної інспекції у Чернігівській області у судове засідання суду апеляційної інстанції 11.04.2017 року не з'явились, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області надіслала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника. Проти задоволення апеляційної скарги позивач заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи викладене, заслухавши думку прокурора та представників сторін що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки Державна екологічна інспекція у Чернігівській області про дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Участь позивача у судовому засіданні 11.04.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. При цьому, Державна екологічна інспекція у Чернігівській області просила суд апеляційної інстанції справу розглядати за відсутності її представника.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області 23.09.2016 року було проведено планову перевірку Ріпкинського КП «Водоканал» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

За результатами проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області складено Акт перевірки № 204/5 (а.с.15). У цьому Акті зазначено про наявність у відповідача ліцензії Серії АГ№ 572227 на централізоване водопостачання та водовідведення, виданої Чернігівською обласною державною адміністрацією 04.04.2012 року, з терміном дії до 22.03.2017 року. Також зазначено, що на час проведення перевірки (23.09.2016 року), підприємство здійснює спеціальне водокористування в частині забору та скиду зворотних вод у водний об'єкт на підставі дозволу Укр.№112А/Чрн, виданого Департаментом екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації 01.09.2014 року. Термін дії дозволу до 01.09.2017 року.

Перевіркою встановлено, що термін дії попереднього дозволу на спеціальне водокористування Укр№3586 А/Чрн, виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Чернігівській області 25.02.2007 року, закінчився 25.02.2014 року. За період з 26.02.2014 року по 31.08.2014 року підприємством самовільно, без дозволу на спеціальне водокористування, згідно довідки підприємства № 133 від 23.09.2016 року (а.с.24), забрано 77,3 тис. м куб. підземних вод, скинуто до водного об'єкту 26,6 тис м куб. зворотних вод, що є порушенням ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України.

Акт перевірки, підписаний посадовими особами відповідача без зауважень, і в подальшому дії Інспекції відповідачем не оскаржувалися.

З матеріалів справи вбачається, що старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області, на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованим в Мінюсті України від 14.08.2009 за № 767/16783, зі змінами, внесеними наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 220 від 30.06.2011, зареєстрованого в Мінюсті України 15.07.2011 за № 881/19619 та змінами, внесеними наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 367 від 13.10.2015, зареєстрованого в Мінюсті України від 05.11.2015 за № 1369/27814, яка встановлює порядок визначення розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), на підставі Акта перевірки та довідки відповідача № 133 від 23.09.2016 року (а.с.24), проведено розрахунок розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів в результаті самовільного використання води Ріпкинським комунальним підприємством «Водоканал», Чернігівська обл., смт. Ріпки, вул. Святомиколаївська, 143 (а.с.25). Згідно цього розрахунку сума збитків становить 61314,36 грн.

З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки Ріпкинського КП «Водоканал», відповідачу Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області було видано Припис від 23.09.2016 року № 204/05 (а.с.23).

Оскільки збитки у в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані, Заступником прокурора Чернігівської області у грудні 2016 року подано позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» про відшкодування збитків в сумі 61314,36 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заступник прокурора у позовній заяві посилається, зокрема, на те, що при проведенні Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області перевірки Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» було встановлено, що відповідач у період з 26.02.2014 року по 31.08.2014 року здійснював самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України. За даними КП «Водоканал», які сам же відповідач надав, підприємством у цей період самовільно, без дозволу на спецвикористання, забрано 77,3 м куб. підземних вод з артезіанських свердловин.

Заступник прокурора Чернігівської області, посилаючись, зокрема, на те ст.ст. 44, 95, 110, 111 Водного кодексу України, ст.ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», просив суд стягнути з відповідача 61314,36 грн. збитків (шкоди).

У свою чергу заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ухвалою господарського суду Чернігівської області від 25.11.2010 року було порушено провадження у справі № 4/189б про визнання Ріпкинське КП «Водоканал» банкрутом (а.с.35) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а постановою суду від 25.11.2010 року відповідача визнано банкрутом. В подальшому, господарським судом Чернігівської області, ухвалою від 27.05.2014 року по справі № 4/189б/75 (а.с.36-40), було затверджено мирову угоду та провадження у справі про банкрутство припинено.

Враховуючи особливий стан підприємства та дію мораторію у період з 26.02.2014 року по 07.06.2014 року, по якому була перевірка, підприємству, на думку відповідача, не можуть бути нараховані збитки за порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів внаслідок самовільного водокористування .

Відповідач також вказує на те, що засновником відповідача - Ріпкинською селищною радою призначено керівника Ріпкинське КП «Водоканал» лише 01.07.2014 року. Отже, у період з 07.06.2014 року по 01.07.2014 року керівник підприємства був відсутній, тому, відповідач вважає, підприємство не мало можливості своєчасно подати документи для отримання дозволу на спеціальне водокористування. Після підготовки необхідних документів для отримання дозволу, їх було подано керівником підприємства 02.08.2014 року, а дозвіл видано 01.09.2014 року.

Так, як зазначалось вище, рішенням господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року по справі № 927/25/17 позов Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області задоволено повністю. Стягнуто з Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» збитки, завдані самовільним використанням водних ресурсів, в сумі 61 314,36 грн., шляхом їх перерахування одержувачам: 18 394,31 грн. до спеціального фонду Державного бюджет України; 12 262,87 грн. до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 30 657,18 грн. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Ріпкинської селищної ради Чернігівської області. Крім того стягнуто з відповідача на користь Прокуратури Чернігівської області 1 378,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання уповноваженими органами державної влади або місцевого самоврядування можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Як вірно вказав суд першої інстанції, згідно зі ст.42 Водного кодексу України (далі - Кодекс) водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води.

Згідно з п.1 ч.1 ст.43 Кодексу водокористувачі мають право здійснювати загальне та спеціальне водокористування.

Спеціальне водокористування, згідно ч.1 ст.48 Кодексу, - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб (ч.2 ст. 48 Кодексу).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач є первинним водокористувачем, який здійснює спеціальне водокористування.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-ХІІ (далі - Закон 1264), в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування та/або в оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Водокористувачі, згідно п.9 ч.1 ст.44 Кодексу, зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно приписів ч.1 ст.49 Кодексу право на здійснення спеціального водокористування виникає на підставі дозволу.

Відповідно до ч.1 ст.110 Кодексу, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України (ч.1 ст.111 Кодексу).

Аналогічні норми містить і Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища». Так, відповідно до ч.1 ст.68 цього Закону, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища (ч.4 ст.68 Закону 1264).

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно ч.1 ст.69 Закону 1264), підлягає компенсації в повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, розрахунок суми збитків здійснений на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, Акта перевірки та довідки відповідача № 133 від 23.09.2016 року.

При цьому судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що довідка № 133 від 23.09.2016 року про забір води з артезіанських свердловин без дозволу у період з 26.02.2014 року по 31.08.2014 року була надана самим же відповідачем.

Так, судова колегія апеляційного господарського суду перевіривши розрахунок розміру збитків, завданих державі за здійснення діяльності - забір води з артезіанських свердловин без дозволу у період з 26.02.2014 року по 31.08.2014 року, вважає його арифметично вірним. Відповідно до розрахунку, збитки, що заподіяні державі складають 61314,36 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачами була порушена процедура нарахування штрафних санкцій, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, самим же відповідачем була надана довідка з показниками забору води з артезіанських свердловин.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими посилання скаржника на відсутність вини відповідача у неотриманні дозволу на забір води з артезіанських свердловин, з посиланням на те, що ухвалою господарського суду Чернігівської області від 25.11.2010 року було порушено провадження у справі № 4/189б про визнання Ріпкинське КП «Водоканал» банкрутом, а тому введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Як вірно вказав суд першої інстанції, ст. ст. 53, 69 Водного кодексу України передбачені випадки коли водокористування може здійснюватися без оформлення дозволу. Проте, вказаний кодекс не містить норми, яка дозволяла здійснювати первинному водокористувачу водокористування без оформлення дозволу у разі оголошення його банкрутом, не звільняє його від отримання дозволу при фактичному спеціальному водокористуванні у період проведення процедур банкрутства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що ліквідатор, в силу приписів ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-ХІІ, як виконуючий повноваження керівника (органів управління) банкрута, не був позбавлений права та можливості в уповноваженому законодавством порядку на отримання дозволу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Заступник прокурора Чернігівської області, що звернувся до суду в інтересах Державної екологічної інспекції у Чернігівській області з позовом до відповідача про відшкодування збитків не є кредитором Ріпкинського КП «Водоканал» у розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому, на час розгляду справи про відшкодування збитків державі за самовільне використання води з артезіанських свердловин, провадження у справі про банкрутство Ріпкинського КП «Водоканал» припинено, а тому на переконання колегії суддів, доводи скаржника про дію мораторію є безпідставними.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у ст.1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно встановити в діях відповідача наявність складу цивільного правопорушення, а саме: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вину заподіювача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Враховуючи вимоги ст.ст.1166,1172 ЦК України у вирішенні спору про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що відповідач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не довів та не надав доказів, що в його діях, відсутня вина у заподіянні шкоди. Відповідачем не надано суду доказів вчинення ним дій, щодо отримання (оформлення) дозволу. Тобто, відповідач не надав суду доказів, які б спростовували викладені в Акті перевірки обставини.

За вищенаведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що Ріпкинським комунальним підприємством «Водоканал» порушено вимоги Водного кодексу України та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» і в діях відповідача наявний склад цивільного правопорушення, а тому місцевим господарським судом правомірно задоволено позов Заступника прокурора Чернігівської області про відшкодування збитків в сумі 61 314,36 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції Ріпкинським комунальним підприємством «Водоканал» не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, господарський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ріпкинського комунального підприємства «Водоканал» на рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року у справі № 927/25/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 16.02.2017 року у справі № 927/25/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/25/17 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко