ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. Справа № 909/695/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, б/н від 27.01.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/667/17 від 14.02.2017 р.),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2017 року

у справі № 909/695/16 (головуючий суддя Деделюк Б.В., судді: Калашник В.О., Фанда О.М.),

порушеній за позовом

позивача: Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ,

до відповідача: Приватного підприємства «Тенко», м. Івано-Франківськ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ,

про: визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: ОСОБА_2 п/к за довіреністю б/н від 03.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 п/к за довіреністю б/н від 11.10.2016 р.;

від третьої особи: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України представникам розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представниками сторін подано спільне, письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2017 року, справу № 909/695/16 Господарського суду Івано-Франківської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 року прийнято апеляційну скаргу Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, б/н від 27.01.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/667/17 від 14.02.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 15.03.2017 року, про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи) (а. с. 152-153).

У звязку із перебуванням судді Орищин Г.В. у відрядженні з 13.05.2017 р. по 15.03.2017 р. (а. с. 175) судове засідання призначене на 15.03.2017 р. не відбулося. З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 р. розгляд справи № 909/695/16 призначено на 12.04.2017 р., про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою.

В судове засідання (12.04.2017 р.) представник апелянта/позивача прибув, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримав, усно зазначив, що при розрахунку розміру пайового внеску, позивачем було взято вартість за одного квадратного метра, оскільки декларація про готовність будинку в експлуатацію була відсутня, відтак вважає, що відповідач повинен укласти з позивачем договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в редакції запропонованій позивачем, відповідно до наведеного просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 р. по справі № 909/695/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання прибув, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду подав відзив на апеляційну скаргу вх. № ЛАГС 01-04/2596/17 від 11.04.2017 р., проти апеляційної скарги частково заперечив та пояснив, що проти укладення договору про пайову участь замовників будівництва (забудовників) у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста не заперечує, погоджується, що із зміною чинного законодавства, виникла необхідність викладення попередніх договорів у новій редакції, однак Відповідач не може погодитися з запропонованим Позивачем проектом договору про пайову участь замовників будівництва, а саме з розміром пайового внеску, вважає за необхідне викласти пункти запропонованого позивачем договору у наступній редакції: п.3.1. «Розрахунок розміру пайового внеску здійснюється відповідно до додатку 1 до Договору.; п.3.2. «Величина пайового внеску визначена на підставі загальної кошторисної вартість будівництва в сумі 39711114,00 грн.»; п.3.3. «Замовник сплачує розмір пайового внеску у сумі 1 863 358,90грн. до введення об'єкта в експлуатацію».; п.3.4 «В разі зміни загальної кошторисної вартості будівництва замовник будівництва зобов'язаний ініціювати внесення змін у договір» п.3.5 «виключити»; п.5.1. «При простроченні платежу, визначеного пунктом 3.3 Договору, Замовник сплачує до міського бюджету суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню у розмірі 120 % річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний прострочений день»; представник відповідача надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, та зокрема зазначив, що ним надавалася аналогічна пропозиція викладення вищевказаних пунктів проекту договору позивачу, однак останній залишив пропозиції відповідача поза увагою, представник відповідача стверджує, що розрахунок розміру пайового внеску слід проводити з вартості будівництва, яка зазначена у декларації про готовність обєкта до експлуатації, відтак вважає, що у разі погодження позивача з розрахунком відповідача, погодиться укласти договір про пайову участь, однак, у звязку з запереченнями позивача щодо суми розрахунку розміру пайового внеску просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача представник, повторно, не прибув, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду 27.02.2017 р. за вх. № 01-04/1536/17 подав (надіслав) відзив на апеляційну скаргу № 122/11.1-05/14в від 23.02.2017 р., просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 р. по справі № 909/695/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовільнити в повному обсязі.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 року прийнято апеляційну скаргу Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, б/н від 27.01.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/667/17 від 14.02.2017 р.) до провадження та з підстав зазначених в ухвалі суду від 16.03.2017 р. розгляд справи повторно призначено до розгляду на 12.04.2017 р., про що сторін та третю особу було повідомлено рекомендованою кореспонденцією.

Однак, уповноважений представник третьої особи в судове засідання, не прибув.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 р. участь уповноважених представників сторін та третьої особи обовязковою не визнавалась (а. с. 176-177).

З огляду на викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає розглянути справу за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача так, як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 р. у справі № 909/695/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 року у справі № 909/695/16 (головуючий суддя Деделюк Б.В., судді: Калашник В.О., Фанда О.М.) в позові Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до Приватного підприємства «Тенко», за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відмовлено (а. с. 142, 143-145).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду апелянт/позивач (Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 154-156), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 р. по справі № 909/695/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовільнити в повному обсязі, а саме: Визнати укладеними договори 7-05/03 від 10.05.2005р., №12-06/04-ін від 30.10.2006р., №6-04/14-ін від 29.06.2004р. та додаткову угоду №3 від 20.12.2011р. до договорів №7-05/03 від 10.05.2005р., №12-06/04-ін від 30.10.2006р. та №6-04/14-ін від 29.06.2.004р. про пайову участь на спорудження інженерних мереж та доріг мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в м. Івано-Франківську між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради (м. Івано-Франківськ вул. Грушевського,21, ), фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (м. Івано-Франківськ вул. Дністровська, 28, ) та ПП «Тенко» (м. Івано-Франківськ, вул. Толстого,1/45, ) в новій редакції фінансового управління.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, так як місцевим суд при прийнятті рішення неповно досліджено зібрані докази, і як наслідок, неповно встановлено обставини у даній справі, відтак на думку апелянта, дане рішення згідно ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню.

Так апелянт в апеляційній скарзі покликається на ту обставину, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні відмовляючи у задоволенні позовних вимог невірно зроблено висновок, про те, що на час вирішення спору, додаткова угода № 3 до договорів № 7-05/03 від 10.05.2005 р., № 12-06/04-ін від 30.10.2006 р., № 6-04/14-ін від 29.06.2004 р. не припинена та є дійсною, а відтак, укладання нового договору на відносини, які вже врегульовані іншими договорами суперечить чинному законодавству, однак з таким висновком місцевого господарського суду апелянт не погоджується, оскільки вважає, що вищезазначена додаткова угода до вищенаведених договорів лише частково врегульовує питання пайової участі.

Також апелянт зазначає, що викладений в новій редакції додаткової угоди № 3 по суті є внесенням змін в договору. Крім того, апелянт вважає, що необхідність внесення змін зумовлено,як прийнятим Положенням так і Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки визначені розміри пайової участі не відповідають ні вимогам Положення ні вимогам Закону відтак, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Колегією Львівського апеляційного господарського суду встановлено, що Апелянт/позивач: Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відповідно до законодавства України створений за рішенням Івано-Франківської міської ради, є її виконавчим органом з делегованими повноваженнями, визначені у розділі 3 Положення про Фінансове управління, підзвітне і підконтрольне Івано-Франківській міській раді, підпорядковується у своїй діяльності Виконавчому комітету міської ради та Міському голові, що підтверджується п. 1.3. Положенням про Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради № 71 XI-IX сесії пятого демократичного скликання), місцезнаходження: п. і. 76019, м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 28, є юридичною особою (п. 7.1. розділу 7 Положення), .

Відповідач: приватне підприємство «Тенко» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 32360129, місце знаходження юридичної особи: 76018, АДРЕСА_1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, є юридичною особою, за організаційно-правовою формою: орган місцевого самоврядування /створений органом місцевого самоврядування/, юридичній особі присвоєно код ЄДРПОУ № 04054346, місцезнаходження юридичної особи: 76018, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач (Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом (а. с. 4-8) до Приватного підприємства «Тенко», про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та стягнення судових витрат, який ухвалою суду першої інстанції від 15.08.2016 р. було прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 01.09.2016 р. Також ухвалою суду від 15.08.2016 р. судом першої інстанції залучено до участі у справі Фінансове управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою суду від 01.09.2016 продовжено строк вирішення спору та ухвалою суду від 27.10.2016 р. призначено колегіальний розгляд справи та передано справу для формування складу колегії суддів, а ухвалою суду від 01.11.2016 р. призначено справу до розгляду в складі колегії суддів Деделюк Б.В., Калашник В.О., Фанда О.М.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції, було подано заяву вх. № 169/17 від 04.01.2017 р. в порядку ст. 22 ГПК України (а. с. 120-122), якою позивач змінив предмет спору та просив: визнати укладеними договори № 6-04/14-ін від 29.06.2004, № 7-05/03-ін від 10.05.2005, № 12-06/4-ін від 30.10.2006 та додаткову угоду № 3 від 20.12.2011 про пайову участь на спорудження інженерних мереж та доріг мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в м. Івано-Франківську між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та приватним підприємством "Тенко" в новій редакції Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (пункт 2 прохальної частини заяви).

Зазначена заява позивача, була прийнята місцевим господарським судом до розгляду як заява про збільшення розміру позовних вимог за тими вимогами, які було заявлено в позовній заяві та вирішено спір з урахуванням вищезазначеної заяви, виходячи з наступного.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції встановлено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Як встановлено колегією суддів та вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви (а. с. 4-8) до місцевого господарського суду було заявлено вимоги, зокрема, про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції Фінансового управління Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (п. 2 прохальної частини первісної позовної заяви).

В заяві вх. № 169/17 від 04.01.2017 р. (а. с. 120-122) позивач просив визнати укладеними договори № 6-04/14-ін від 29.06.2004, № 7-05/03-ін від 10.05.2005, № 12-06/4-ін від 30.10.2006 та додаткову угоду № 3 від 20.12.2011 про пайову участь на спорудження інженерних мереж та доріг мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в м. Івано-Франківську між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Приватним підприємством "Тенко" в новій редакції Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради і визначити розмір пайової участі в сумі 3277384,37 грн.

Відтак, колегія судів вважає, що місцевий господарський суд правомірно оцінив подану позивачем заяву вх. № 169/17 від 04.01.2017 р. (а. с. 120-122), як заяву про збільшення розміру позовних вимог за тими вимогами, які було заявлено у позовній заяві (а. с. 4-8).

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим господарським судом, що 29.06.2004 р. між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Управлінням капітального будівництва міськвиконкому та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авалон» було укладено договір про пайову участь на спорудження інженерних мереж, підземної автостоянки та доріг мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в м. Івано-Франківську № 6-04/14-ін (а. с. 123-126).

10.05.2005 р. між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Управлінням капітального будівництва міськвиконкому та Приватним підприємством «Тенко» було укладено договір про пайову участь на спорудження інженерних мереж, підземної автостоянки та доріг мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в м. Івано-Франківську № 7-05/03-ін (а. с. 127-128).

Також 30.10.2006 р. між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Управлінням капітального будівництва міськвиконкому та Спільним українсько-македонським підприємством "Товариство з обмеженою відповідальністю "Авалон" було укладено договір про пайову участь на спорудження інженерних мереж та доріг мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в м. Івано-Франківську № 12-06/4-ін (а. с. 129-130).

20.12.2011 р. між Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, Управлінням капітального будівництва міськвиконкому, Спільним українсько-македонським підприємством "Товариство з обмеженою відповідальністю "Авалон" та Приватним підприємством "Тенко" укладено додаткову угоду № 3 до договорів № 7-05/03-ін від 10.05.2005 р., № 12-06/4-ін від 30.10.2006 р. та № 6-04/14-ін від 29.06.2004 р. (а. с. 131-134).

З матеріалів спарив вбачається, що рішенням Івано-Франківської міської ради, 3-ї сесії, сьомого демократичного скликання від 28.01.2016 № 27-3 «Про внесення змін до рішення міської ради від 05.04.2012 № 697-22 «Про положення «Про пайову участь замовників будівництва (забудовників) мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 і № 4 на вул. Хіміків - Тролейбусна у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста" внесено зміни до рішення міської ради від 05.04.2012 № 697-22 (а. с. 135, 135/зворот).

Згідно наявного в матеріалах справи висновку експертного дослідження № 0065/12-2016 від 28.12.2016 р. вбачається, що кошторисна вартість будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення в межах вулиць ОСОБА_4 - Бельведерська - ОСОБА_5 по генплану № 3, 4, 5 - відповідають державним будівельним нормам (а. с. 93-96).

Слід зазначити, що чинним господарським кодексом України визначено загальні умови укладання договорів.

Статтею 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) зазначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 179 ГК України).

Статтею 181 ГК України визначено загальний порядок укладання господарських договорів.

Відповідно до пунктів 2, 3 ст. 181 ГК України встановлено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (п. 5 ст. 181 ГК України).

За приписами статті 187 ГК України судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з приписами статті 649 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а також має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (надалі - Закон), статтею 40 якого встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.

За приписами частини другої зазначеної статті Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону).

В силу вимог ч. 5 цієї статті Закону, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (ч. 8 та 9 ст. 40 вказаного Закону).

Відповідно до положень частини першої статті 40 вищевказаного Закону, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. На виконання цих вимог прийнято рішення Івано-Франківської міської ради від 28.01.2016 № 27-3 "Про внесення змін до рішення міської ради від 05.04.2012 № 697-22 "Про положення "Про пайову участь замовників будівництва (забудівників) мікрорайону в межах вулиць Бельведерська - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 і № 4 на вул. Хіміків - Тролейбусна у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста".

Відповідно до вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача з урахуванням заяви № 169/17 від 04.01.2017 р., вірно встановив, що станом на час вирішення спору у суді додаткова угода № 3 від 20.12.2011 р. до договорів № 7-05/03-ін від 10.05.2005 р., № 12-06/4-ін від 30.10.2006 р. та № 6-04/14-ін від 29.06.2004 р. не припинена та є дійсною (чинною), відтак, укладення нового договору на відносини, які вже врегульовані іншим договором суперечить чинному законодавству.

Відтак, аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що такі обставини повинні були бути враховані позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Скаржник в апеляційній скарзі, а його представник у судових засіданнях, не спростував висновків місцевого господарського суду по даній справі належними та допустимими доказами, в розумінні статей 33 та 34 ГПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що за наведених вище обставин відсутні правові підстави для задоволення позову, а тому підставно відмовив у позові.

Інші доводи скаржника наведені в апеляційній скарзі до уваги не приймаються, так як вони не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 року у справі № 909/695/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача у даній справі.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 27, 32-34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2017 року у справі № 909/695/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

12.04.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 19.04.2017 р.