ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р.Справа № 922/755/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУПУТНИК-ОКТАН"
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 10/04-01 від 10.04.2017р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Стиль Д - звернувся з позовом до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Супутник-Октан - про зобовязання вивезти товар, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 27.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №331 від 07.03.2014 р.

Позивач правом на участь в судовому засіданні 11.04.2017 р. не скористався, витребуваних Судом документів не надав, про причини неявки Суд не повідомив, хоча про розгляд справи Судом був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень (арк.с. 25, 27).

Відповідач в судовому засіданні 11.04.2017 р. Заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що підстави для вивезення товару, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 27 відсутні, оскільки попит на цей товар не є низьким, позивач постійно звертається із заявками на отримання нового товару.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

07.03.2014 р. між позивачем (як покупцем) та відповідачем (як постачальником) було укладено договір поставки №331 (далі договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки, постачальник зобовязується передати у власність покупця товар у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 1.2 договору поставки, найменування товару, його асортимент та ціна визнаються специфікацією, що є додатком №1 до договору та його невідємною частиною.

В п. 1.4 договору поставки сторони домовились, що право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженим представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю за умови одночасного надання постачальником усіх необхідних товаросупровідних документів на товар, визначених п.2.10 Договору.

В п. 4.9 договору поставки сторони домовились, що покупець має право повернути товар постачальнику, а постачальник зобовязується його забрати наступних випадках: узгодження повернення товару між сторонами; до закінчення строку придатності товару залишилось менше 20% від вказаного строку придатності на відповідний товар; повернення споживачами (клієнтами) покупця товару (за наявності чеку); кінець сезону продажу для сезонних товарів; залишки акційного товару; залишки товарів з додаткових місць пролажу товару, після закінчення строку дії маркетингового договору; товар не має попиту (низькій обіг товару); зняття товару з виробництва; змінах в планограмі; припинення роботи постачальника з торговою маркою.

При цьому, постачальник зобовязується здійснити вивезення товару протягом 7 (сім) календарних днів, з моменту отримання письмової вимоги (повідомлення) від Покупця. У випадку невиконання вимоги, щодо обовязку вивезення товару у вказаний термін, відшкодування витрат та інші розрахунки між сторонами здійснюються в порядку І а на умовах визначених в цьому Договорі.

Як зазначає позивачем та не заперечує і не спростовує відповідач, на підставі договору поставки відповідач здійснював поставки товару відповідачу. Зокрема, відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 42580,12 грн.:

- код 104513, штрихкод 366, номенклатура LE Вершки мякі д/демакіяжу, 200г, 434шт., 27,26ЗЦ, 11830,84 грн.;

- код 104508, штрихкод 397, номенклатура LE Крем д/обличчя від зморшок, 75г, 229 шт., З121,27 грн.;

- код 104510, штрихкод 526, номенклатура LE Крем д/обличчя нічний д/сухої та чутливої шкіри, 172 шт., 13,63 ЗЦ, 2344,36 грн.;

- код 104511, штрихкод 496, номенклатура LE Крем-гель д/обличчя денний Для будь-якого типу, 140 шт., 13,63 ЗЦ, 1908,20 грн.;

- код 104507, штрихкод 489, номенклатура LE Крем-гель д/шкіри навколо очей живильний, 30г, 169 шт., 3,63 ЦЗ, 2303, 47 грн.

- код 104512, штрихкод 342, номенклатура LE Крем-пінка д/умивання, 200г, 302 шт., 27,26 ЗЦ, 8232,52 грн.;

- код 104509, штрихкод 458, номенклатура LE Крем-скраб д/обличчя очищувальний, 65г, 232 шт., 13,63 ЗЦ, 3162,16 грн.;

- код 104514, штрихкод 540, номенклатура LE ОСОБА_2 д/сухої та чутливої шкіри зволожуючий, 200г, 355 шт., 27,26 ЗЦ, 9677,30 грн.

07.02.2017 р. позивач звернувся до відповідача із ОСОБА_3 про повернення товару (вих.№125 від 07.02.2017 р.), в якій просив відповідача вивезти вказаний вище товар у звязку з низьким попитом на нього (ОСОБА_3 вих.№125 від 07.02.2017 р., поштові чек та опис вкладення до цінного листа, арк.с. 19-20).

У відповідь на вказану вимогу, Листом від 20.02.2017 р. №59 (арк.с. 23), відповідач повідомив, що посилання позивача на відсутність попиту є необґрунтованим, однак представник відповідача матиме можливість прибути на склад позивача для огляду стану товару, за результатами якого відповідач розгляне можливість узгодження повернення товару.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 про повернення товару на суму 42580,12 грн. не виконав, що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Суд виходить з наступного

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі викладених норм, звертаючись з позовом у даній справі до Суду, позивач повинен обґрунтувати та підтвердити доказами наявність обумовлених п. 4.9 договору підстав для повернення поставленого товару, а саме: узгодження повернення товару між сторонами; до закінчення строку придатності товару залишилось менше 20% від вказаного строку придатності на відповідний товар; повернення споживачами (клієнтами) покупця товару (за наявності чеку); кінець сезону продажу для сезонних товарів; залишки акційного товару; залишки товарів з додаткових місць пролажу товару, після закінчення строку дії маркетингового договору; товар не має попиту (низькій обіг товару); зняття товару з виробництва; змінах в планограмі; припинення роботи постачальника з торговою маркою.

Втім, в матеріалах справи відсутні, а позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів наявності обумовлених п. 4.9 договору підстав для повернення відповідачу раніше поставленого товару.

Наявна в матеріалах справи ОСОБА_3 вих.№125 від 07.02.2017 р., (ОСОБА_3, поштові чек та опис вкладення до цінного листа, арк.с. 19-20) про вивезення відповідачем поставленого товару у звязку з низьким попитом на нього вказані висновки Суду не спростовує, адже доказів відсутності попиту на відповідний товар позивачем також не надано.

За таких обставин, Суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав для зобовязання відповідача вивезти поставлений товар, а від так і про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

З огляду на наведене, ст. 15 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, Суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 18.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_2