РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/1162/17

За позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Київської міської дирекції УДППЗ "Укрпошта"

до Київської міської державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання договору укладеним

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Капаклі З.В. - довіреність № б/н від 03.03.17;

від відповідача: Кобзіна Т.В. - довіреність № 001-518 від 03.03.17;

від третьої особи: Кобзіна Т.В. - довіреність № 05703-21483 від 17.11.16,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Київської міської дирекції УДППЗ "Укрпошта" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Київської міської державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Радистів, 36а, укладеним в редакції, запропонованій позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що за наявності розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26.02.201998 року № 411 про надання права тимчасового довгострокового користування спірною земельною ділянкою на умовах оренди строком на 25 років Київському міському підприємству поштового «Київпошта» об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта», яке реорганізовано в Київську міську дирекцію та яка є філією УДППЗ «Укрпошта», відповідач ухиляється від укладання договору оренди вказаної земельної ділянки в запропонованій позивачем редакції, внаслідок чого спір підлягає вирішенню в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/14162/17 та призначено розгляд справи на 21.02.2017 року.

14.02.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву № 29/17-юр від 10.02.2017 р., в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав у Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» як відокремленого підрозділу Державного підприємства Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» для отримання спірної земельної ділянки в оренду, та зазначає при цьому, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань УДППЗ «Укрпошта» перебуває у стадії припинення.

Також 21.02.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання № 13-13/15 від 21.02.2017 року про забезпечення позову, в якому позивач на підставі ст.ст. 66, 67 ГПК України просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та його структурним підрозділами на час розгляду справи здійснювати дії щодо вилучення земельної ділянки за адресою: вул. Радистів, 36а у Деснянському районі міста Києва з користування позивача.

У судовому засіданні 21.02.2017 року представником позивача подано клопотання № 13-13/18 від 21.02.2017 року про залучення до участі у справі третьої особи - Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено розгляд справи на 14.03.2017 року.

13.03.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представником позивача подані письмові пояснення № 13-11/4 від 13.03.2017 року, в яких позивач повідомив суд, що на підставі наказів Міністерства інфраструктури України від 11.11.2015 № 465 «Про реорганізацію Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» у публічне акціонерне товариство» та від 16.02.2017 № 56 «Про припинення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в результаті його перетворення у публічне акціонерне товариство «Укрпошта» та створення публічного акціонерного товариства «Укрпошта», 01.03.2017 року зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство «Укрпошта», однією з філій якого є Київська міська дирекція ПАТ «Укрпошта».

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 14.03.2017 року сторонами суду не надано.

В судове засідання 21.02.2017 року з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

В судове засідання 14.03.2017 року з'явились уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи.

За клопотанням представника позивача від 21.02.2017 року № 13-13/16, задоволеним судом, при розгляді справи здійснювалась технічна фіксація за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 14.03.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а також просив задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2017 року заперечував проти задоволення клопотання про забезпечення позову, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у позові.

В судовому засіданні 14.03.2017 представник третьої особи підтримав заперечення представника відповідача проти позовних вимог та заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 14.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу Державного комітету зв'язку України від 15.06.1998 № 93 шляхом реорганізації Українського державного об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта», а також підприємств, що входили до його складу, створено Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (скорочено - УДППЗ «Укрпошта»).

Згідно Статуту УДППЗ «Укрпошта» до складу вказаного підприємства входять філіали - дирекції, які не є юридичними особами, здійснюють свою діяльність на підставі положення про них та перелік яких визначений додатком № 1 до Статуту.

Так, одним з філіалів УДПП «Укрпошта» є Київська міська дирекція (), яка реорганізована наказом від 15.12.17998 р. «Про реорганізацію МППЗ «Київпошта» з Київського міського підприємства поштового зв'язку «Київпошта».

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.02.1998 № 411 (далі - Розпорядження № 411) надано Київському міському підприємству поштового зв'язку «Київпошта» об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта» право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 25 років земельною ділянкою площею 1,13 га, для експлуатації та обслуговування складських будівель на вул. Радистів, 36-а у Ватутінському (Деснянському) районі, за рахунок земель, вилучених згідно з пунктом 2 цього розпорядження, а саме вилучених з користування Київського радіопередавального центру, за умови виконання пункту 4 цього розпорядження.

Так, за змістом підпункту 4.2 пункту 4 вказаного Розпорядження на Київське міське підприємство поштового зв'язку «Київпошта» об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта» покладено обов'язок, зокрема, у місячний термін замовити у Київському міському управлінні земельних ресурсів документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

З урахуванням розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26.02.1998 № 411 та враховуючи, що Київська міська дирекція УДППЗ «Укрпошта» є правонаступником Київського міського підприємства поштового зв'язку «Київпошта», позивачем листом № 13-12/184 від 09.12.2016 року було надіслано на адресу Київської міської державної адміністрації договору оренди земельної ділянки для експлуатації та обслуговування складських будівель на вул. Радистів, 36-а для підписання.

Факт надсилання вказаного листа разом з примірниками запропонованої редакції договору оренди земельної ділянки та отримання його КМДА 30.12.2016 року підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення в цінний лист від 28.12.2016 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 206.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечувалось, відповідачем надісланий позивачем проект договору оренди землі підписано не було, протокол розбіжностей разом з підписаним договором на адресу позивача також не направлено.

Окрім того, як зазначено позивачем, від Комунального підприємства «Спецжилофонд» на адресу останнього надійшов лист від 28.10.2016 № 056/24-4336 щодо питання звільнення земельної ділянки за адресою: вул. Радистів, 36-А, у Деснянському районі м. Києва, в якому зазначено про розроблення на замовлення вказаного підприємства проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації дитячого садочка та житлових будинків за адресою: вул. Радистів, 36-А, у Деснянському районі м. Києва, який вже погоджено в Департаменті містобудуванні та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

За результатами розгляду вказаного листа позивач листом від 09.12.2016 № 13-12/186, копія якого наявна в матеріалах справи, повідомив Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про ненадання згоди на вилучення земельної ділянки, яка за даними міського земельного кадастру обліковується за Київською міською дирекцією УДППЗ «Укрпошта», оскільки остання визначена землекористувачем земельної ділянки код 62:264:103, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Радистів, 36-А у Деснянському районі м. Києва.

Департаментом земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 04.01.2017 № 057023-135 повідомлено позивача про те, що інформація, викладена у листі від 09.12.2016 № 13-12/186 прийнята до відома та буде врахована у подальшій роботі.

Додатково Департаментом земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 31.01.2017 № проінформовано позивача, що згода Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на вилучення земельної ділянки на вул. Радистів, 36-А на користь КП «Спецжитлофонд» для будівництва та експлуатації дитячого дошкільного навчального закладу не потребується.

В свою чергу, не погоджуючись із листом від 31.01.2017 року № та вважаючи наявним у Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» права на оренду спірної земельної ділянки, оскільки розпорядження № 411 прийнято КМДА в межах повноважень, ніким не оскаржено та не скасовано, позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає про безпідставне ухилення відповідача - Київської міської державної адміністрації від укладення договору оренди земельної ділянки, умови якого визначені Цивільним, Земельним та Господарським кодексами України, а також Законом України «Про оренду землі».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як визначено частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендною землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Згідно з ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до положень п. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Пунктом 2 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

У відповідності до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Отже, необхідною передумовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки.

Ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі, зареєстрованого відповідно до закону.

Отже, суб'єкт господарювання має право на визнання за ним права на оренду земельної ділянки лише у разі укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Як визначено ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»сторони укладають договір оренди землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду.

Як зазначалось судом вище, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.02.1998 № 411 «Про надання Київському міському підприємству поштового зв'язку «Київпошта» об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта» земельної ділянки для експлуатації та обслуговування складських будівель на вул. Радистів, 36-а у Ватутінському районі» надано, Київському міському підприємству поштового зв'язку «Київпошта» об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта» (в подальшому реорганізоване в Київську міську дирекцію УДППЗ «Укрпошта»), право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 25 років земельною ділянкою площею 1.13 га, для експлуатації та обслуговування складських будівель на вул. Радистів, 36-а у Ватутінському районі.

При цьому пунктом 3 вказаного розпорядження надання земельної ділянки в оренду обумовлено виконанням позивачем вимоги щодо оформлення документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Натомість як свідчать матеріали справи та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, на виконання вказаного Розпорядження № 411 право оренди не було оформлено позивачем належним чином у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме не виконано п.4.2 розпорядження, тобто вказане розпорядження не було реалізоване.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою позивачем не виготовлявся та не реєструвався поземельній книзі та в Державному земельному кадастрі.

Відомості про наявність прав на земельну ділянку по вул. Радистів, 36а в м. Києві та на тимчасові споруди, розміщені на ній, про наявність яких позивачем зазначено в наданих суду письмових поясненнях, в Реєстрі прав власності та нерухоме майно, Державному реєстр іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого мана щодо об'єктів нерухомого майна відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відсутні.

В свою чергу, оскільки Розпорядження № 411 не було виконано Київським міському підприємством поштового зв'язку «Київпошта» об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта» (в подальшому реорганізоване в Київську міську дирекцію УДППЗ «Укрпошта»), рішенням Київської міської ради від 04.04.2016 року № 330/330 «Про затвердження детального плану території селища Биківня у Деснянському районі м. Києва» затверджено детальний план території селища Биківня у Деснянському районі м. Києва відповідно до основних техніко - економічних показників як основу планувальної організації та функціонального зонування території, розташування червоних ліній вулиць і доріг, кварталів садибної забудови, граничної поверховості та щільності забудови для подальшого розроблення документації із землеустрою та прийняття рішень щодо розміщення об'єктів містобудування.

Відповідно до затвердженого детального плану території селища Биківня земельна ділянка по вул. Радистів, 36а в м. Києві передбачена для будівництва дошкільного закладу на 117 місць.

Судом встановлено за матеріалами справи, що розпорядженням № 411 Київської міської державної адміністрації від 26.02.1998 № 411 право тимчасового довгострокового користування на умовах оренди строком на 25 років земельною ділянкою площею 1,13 га, для експлуатації та обслуговування складських будівель на вул. Радистів, 36-а у Ватутінському районі надано Київському міському підприємству поштового зв'язку «Київпошта» об'єднання поштового зв'язку «Укрпошта», правонаступником якого є Київська міська дирекція УДППЗ «Укрпошта».

Частиною першою статті 80 Цивільного кодексу України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Згідно чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність" тощо, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Зокрема, відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною господарською процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

У відповідності до частин 1, 3, 4 статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

В свою чергу Київська міська дирекція державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (код 01189979), тобто не є юридичною особою та, як зазначено в п.1.6 Положення про Київську міську дирекцію УДППЗ «Укрпошта», затвердженого 19.10.2015 року, здійснює свою діяльність від імені Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в межах повноважень, наданих їй останнім і закріплених цим Положенням.

Згідно зі статтею 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Як встановлено судом за матеріалами справи, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.07.2015 року № 728-р прийнято рішення про перетворення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» у публічне акціонерне товариство.

Відповідно до наказу міністерства інфраструктури України № 56 від 16.02.2017 року «Про припинення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в результаті його перетворення у публічне акціонерне товариство «Укрпошта» та створення публічного акціонерного товариства «Укрпошта» затверджено передавальний акт, складений 09.02.2017 року, утворено Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (скорочено - ПАТ «Укрпошта») шляхом перетворення УДППЗ «Укрпошта» та ПАТ «Укрпошта» визначено правонаступником УДППЗ «Укрпошта» (код 21560045) тощо.

Також до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено 01.03.2017 року відповідні записи про припинення юридичної особи - УДППЗ «Укрпошта» за рішенням засновників в результаті реорганізації та відповідно, внесено запис від 01.0.32017 року про закриття відокремленого підрозділу - Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» (код 01189979).

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час прийняття розпорядження № 411), одержати земельні ділянки в постійне користування мали право громадяни, підприємства, установи, організації, а також інші землекористувачі, вказані в ст. 7 цього кодексу. Надання землі в постійне користування структурному підрозділу підприємства діюче на той час земельне законодавство не передбачало.

Відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи. Проте в даному випадку мова іде про цивільні правовідносини, а не земельні.

Земельний кодекс України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) і Земельний кодекс України (в редакції, яка діє на час розгляду справи в суді) не передбачають жодних виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів. Відповідно ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) і ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, яка діє на даний час) надання земельних ділянок юридичним особам у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

При цьому згідно ст. 19, ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), підприємства, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням до місцевої ради, яка має право надавати земельні ділянки. Право власності на землю або право користування землею виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право.

Автоматичне переоформлення прав землекористування діючим законодавством не передбачено. Статтею 23 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються місцевими радами. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації (ст. 125 Земельного кодексу України).

Тобто визнання за суб'єктом господарювання права на оренду земельної ділянки можливе лише в разі укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Право користування земельною ділянкою припиняється у разі припинення діяльності підприємства (ст. 27 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час прийняття розпорядження № 411). Аналогічні приписи містить ч. 1 ст. 141 діючого Земельного кодексу України. Зважаючи на викладене, перетворення державного підприємства «Укрпошта» у публічне акціонерне товариство є юридичним фактом для припинення права на користування земельною ділянкою як самого УДППЗ «Укрпошта», так і його відокремленого підрозділу - Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Суд зазначає, що згідно з ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Однією з вимог, додержання яких є необхідною для чинності правочину, згідно з ч. 3 статті 203 Цивільного кодексу України, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Як зазначено в ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається нотаріально у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 4 ст. 55 та частиною 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюються на всі правовідносини, що виникають у державі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 та 6 частини 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, а також справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у даній справі є вимога позивача до Київської міської державної адміністрації про спонукання до укладення договору оренди земельної ділянки для експлуатації та обслуговування складських будівель на вул. Радистів, 36-а у Деснянському районі міста Києва в певній запропонованій позивачем редакції.

Таким чином, позивач звернувся за захистом своїх порушених/ оспорюваних прав та законних інтересів до суду з дотримання правил встановленої підвідомчості та підсудності, а також у спосіб встановлений законом.

При цьому відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України право позивача на звернення до суду обумовлене відмовою органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду.

Стаття 35 Закону України «Про оренду землі» передбачає судовий порядок вирішення спорів, пов'язаних із орендою землі.

Згідно зі ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" з урахуванням положень статті 3 Земельного кодексу України правове регулювання відносин, пов'язаних з орендою земельних ділянок, здійснюється спеціальним земельним законодавством, а договір оренди землі не є тотожним зобов'язанням найму, визначеним у Цивільному кодексу України. У вирішенні спорів, пов'язаних з укладанням, зміною, розірванням, припиненням учасниками земельних відносин договорів оренди земельних ділянок, загальні положення глави 20 Господарського кодексу України застосовуються, якщо відповідні відносини не врегульовано спеціальними нормами Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі". Суб'єкт господарювання має право на визнання за ним права на оренду земельної ділянки лише за умов дотримання вимог статей 124, 125 Земельного кодексу України і статті 16 Закону України "Про оренду землі". Суди мають враховувати, що способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділянки, визначені статтею 152 Земельного кодексу України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Стаття 16 Цивільного кодексу України закріплює перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, за приписами ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

В п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року № 6 зазначено, що в порядку господарського судочинства вирішенню підлягають спори, які виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок.

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до частини 3 ст. 84 ГПК у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

В п. 9.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 6 «Про судове рішення» вказано, що у рішенні про спонукання укласти договір в резолютивній частині вказуються умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Враховуючи вищезазначені правові норми та зважаючи на той факт, що станом на час проведення 14.03.2017 року судового засідання по розгляду даного спору за позовом УДППЗ «Укрпошта» в особі Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» вказана юридична особа, від імені та в інтересах якої діяв відокремлений підрозділ, зазначений в якості орендаря в проекті договору оренди спірної земельної ділянки за адресою: вул. Радистів, 36а у Деснянському районі міста Києва, з вимогами про укладення якого позивач звернувся до суду, суд зазначає про відсутність правових підстав для укладення договору оренди земельної ділянки на запропонованих позивачем умовах, в т.ч. щодо зазначених сторін такого правочину.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні приписів ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з відсутністю фактичних обставин, з якими закон пов'язує можливість вирішення в судовому порядку переддоговірного спору в силу ст. 649 Цивільного кодексу України і настання відповідних юридичних наслідків, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Щодо заявленого представником позивача клопотання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та його структурним підрозділами на час розгляду справи здійснювати дії щодо вилучення земельної ділянки за адресою: вул. Радистів, 36а у Деснянському районі міста Києва з користування позивача, суд зазначає, що суд зазначає, що нормами статті 66 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду за заявою сторони, прокурора, який подав позов, або з своєї власної ініціативи вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Проте враховуючи вищевикладене, з огляду на висновки суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, вказане клопотання представника позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Також враховуючи зміст заявлених позовних вимог та предмет спору у даній справі, а також особливості розгляду даної категорії спорів про укладення договорів, заявлене в судовому засіданні 14.03.2017 року представником позивача усне клопотання про зміну назви позивача - на Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» відповідно до реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.03.2017 року ПАТ «Укрпошта», задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 18.04.2017 року.