ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.2017 Справа № 904/2521/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Веста-Дніпро", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери", м. Дніпро

про стягнення збитків у розмірі 391 300,00 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Горовенко Л.М., довіреність від 26.12.2016, представник

Від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "Веста-Дніпро" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" збитки у розмірі 391 300,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір №12-ВКБ-14/Н від 15.09.2014, за умовами якого, позивач як наймодавець зобов'язався передати відповідачеві, як наймачеві, у строкове платне користування обладнання та прилади лабораторій, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Будівельників, 34 та зазначені в Додатку №1 до Договору. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2016 у справі №904/801/16 вищевказаний Договір визнаний недійсним. Вказане рішення залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2016. Позивач вважає, що саме з цієї дати у відповідача виник обов'язок повернути отримане за договором майно (обладнання та прилади лабораторії) позивачеві (здійснити реституцію). У зв'язку з тим, що відповідачем майно не повернуто, чим завдано позивачеві збитків, адже останній міг би реально отримувати дохід за рахунок передачі майна в оренду на аналогічних умовах. Таким чином, сума завданих позивачеві збитків складається з орендної плати, яка могла б бути реально отримана ним із розрахунку 55900,00 грн./міс. протягом 7-ми місяців.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, витребуваних господарським судом документів не надав, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення даної справи, а тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами (ст. 75 ГПК України).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2017 порушено провадження у справі №904/2521/17, розгляд справи призначено на 03.04.2017. В судовому засіданні 03.04.2017 розгляд справи відкладений на 19.04.2017.

У судовому засідання 19.04.2017 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Веста-Дніпро" (наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" (наймач) укладено Договір № 12-ВКБ-14/Н, відповідно до умов якого (п.1.1) наймодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується передати наймачеві у платне строкове користування обладнання та прилади лабораторій, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Будівельників, 34, згідно додатку №1 до цього договору.

Прийом-передача обладнання здійснюється повноважними представниками сторін. Обладнання повинно бути передано наймодавцем та прийнято наймачем протягом трьох днів з моменту набрання чинності цим договором (п.п.2.1.- 2.2. договору).

Згідно п.3.1. договору строк найму становить три роки з моменту підписання акту приймання-передачі.

Розмір плати за користування обладнанням та порядок її сплати встановлено розділом 4 договору оренди.

Так, згідно п.4.1. договору плата за користування обладнанням в місяць становить 55 900,00грн., в тому числі податок на додану вартість.

Згідно розрахунку орендної плати (Додаток №2 до договору) вартість виробничого обладнання та транспортних засобів виробничого використання, що передається в оренду - 13 828 604,34грн., амортизаційні нарахування в місяць - 46 095,35грн.

Плата за користування обладнанням нараховується з дати підписання договору та до дати фактичного його повернення.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.003.2016 у справі № 904/801/16 вищевказаний договір визнаний недійсним. Вказане рішення залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2016.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2016 у справі №904/1012/14 витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" належне публічному акціонерному товариству "Веста-Дніпро" обладнання, передане за договором найму обладнання №12-ВКБ-14/Н від 15.09.2014.

09.06.2016 та 26.09.2016 позивач звертався до відповідача з вимогами (№№02-30/231 та 02-30/273 відповідно) повернути передане в оренду майно.

У зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від повернення майна позивачеві, останній звернувся до Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 із заявою про злочин (вих. №02-30/278 від 18.10.2016).

Позивач зазначає, що з моменту прийняття Дніпропетровським апеляційним господарським судом постанови у справі №904/801/16, якою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016, залишено без змін, у відповідача виник обов'язок повернути отримане за договором майно (обладнання та прилади лабораторій), яке б в подальшому позивач міг би передати в оренду на аналогічних умовах та отримувати прибуток. Оскільки відповідачем свого обов'язку в частині повернення майна не виконано, позивач нарахував та заявив до стягнення збитки (упущена вигода) у розмірі 391 300,00 грн. із розрахунку 55 900,00 грн./міс. протягом 7 місяців, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються Господарським кодексом України (ч. 2 ст. 4 ГК України).

За приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1); застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 2); господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими, зокрема, потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі (ч. 3).

Згідно з частиною другою статті 217 ГК України відшкодування збитків є видом господарських санкцій у сфері господарювання.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина перша статті 225 Господарського кодексу України передбачає, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Враховуючи положення статті 224 ГК України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

З огляду на здійснений судом правовий аналіз приписів чинного законодавства, якими визначені правові підстави для відшкодування збитків позивачу слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери", є причиною, а збитки, які виникли у позивача, - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 391 300,00 грн. із розрахунку 55 900,00 грн./міс. протягом 7 місяців та зазначає, що заявлена до стягнення сума складається, зокрема, з упущеної вигоди.

В обґрунтування вимог про стягнення збитків позивач посилається на ті обставини, що у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, яка полягає у неповерненні орендованого майна всупереч вимогам частини першої статті 216 ЦК України та ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2016 у справі №904/1012/14, він не зміг отримати орендну плату від використання майна, яку міг би одержати за звичайних обставин, якби право його не було порушено.

За приписами частини 4 статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Неодержаний прибуток (не отриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззаперечно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року по справі №904/1012/14 Публічне акціонерне товариство "Веста-Дніпро" визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру.

Частиною 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо. Тобто, відповідно до наведених вище положень, в ліквідаційній процедурі позивач мав право укладати договори оренди майна, яке тимчасово не використовується.

Натомість, позивачем не надано жодних доказів отримання пропозиції контрагентів на укладення договору оренди майна на умовах сплати орендної плати у розмірі, зазначеному позивачем у розрахунку суми збитків.

За доводами позивача, збитків йому завдано через тривале неповернення відповідачем переданого за договором найма майна, який визнано судом недійсним.

Проте, вимоги позивача про стягнення спірних збитків, недоведені та не підтверджені, вони ґрунтуються на припущеннях про ймовірне отримання позивачем вказаних коштів, зокрема, й можливого прибутку у вигляді орендної плати від укладення договорів оренди обладнання. Позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати вищезазначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості отримати прибуток станом на дату звернення з позовом до суду. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку, однак такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Вимоги на адресу відповідача про повернення спірного майна від 09 червня 2016 року та від 26 вересня 2016 року, заява про вчинення злочину від 18 жовтня 2016 року не свідчать про можливість отримання ним орендної плати за непередане в оренду обладнання.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1, 12, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено 21.04.2017