ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.04.2017 Справа №905/384/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ Донецької області, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 3218625,27 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №51юр - 15/17 від 30.01.2017р. до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 3218625,27 грн., у тому числі: боргу за активну електроенергію у розмірі 2926482,35 грн., спожиту за січень 2015р., березень 2015р. - квітень 2016р.; боргу за реактивну електроенергію у розмірі 36375,74 грн., спожиту за період січень 2015р., березень 2015р. - квітень 2016р.; суми 3% річних у розмірі 52281,85грн., нарахованих у період з 02.04.2015р.31.12.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії спожитої з березня 2015р., травня 2015р. по грудень 2015р., та реактивної електроенергії спожитої в березні 2015р., травні 2015р. - серпні 2015р., жовтні 2015р. - грудні 2015р.; суми інфляційних у розмірі 203485,33 грн. нарахованих за період з 01.05.2015р. 31.12.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії в березні 2015р., травні 2015р. - грудні 2015р., та реактивної електроенергії спожитої в березні 2015р., травні 2015р. - серпні 2015р., жовтні 2015р. - грудні 2015р.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/384/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 15.02.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/384/17.

В подальшому розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору постачання електричної енергії №2464 від 01.04.2008р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості активної електричної та реактивної електроенергії по рахункам за січень 2015р., березень 2015р. - квітень 2016р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат за зобовязаннями з оплати вартості активної електричної, спожитої у березні 2015р., травні 2015р.- грудні 2015р. та за зобовязаннями з оплати реактивної електроенергії, наданої у березні 2015р., травні 2015р. серпні 2015р., жовтні 2015р. грудні 2015р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок ціни позову, у копіях: договір про постачання електричної енергії №2464 від 01.04.2008р. з додатками №5 «Порядок розрахунків», №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до нього; рахунки та акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за період січень 2015р., березень 2015р.-квітень 2016р.; лист Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» №31/35 від 16.01.2017р. на адресу КП «Компанія «Вода Донбасу»; опис вкладення у цінний лист, датований 16.01.2017р., поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, датоване 20.01.2017р., фіскальні чеки ДД УДППЗ «Укрпошта» №б/н від 16.01.2017р., довіреності на представників відповідача; правоустановчі документи підприємства позивача; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №20482795 від 24.04.2015р. щодо відповідача; довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12 Господарського процесуального кодексу України,ст.ст.26, 27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією.

15.03.2017р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області надано письмові пояснення б/н від 14.03.2017р., щодо походження сум боргу за активну електроенергію за зобовязаннями вересня-листопада 2015р. та реактивну електроенергію за зобовязаннями жовтня-листопада 2015р., що відображені у розрахунку 3% річних та інфляційних витрат, встановлення для відповідача тарифу вартості спірної електроенергії в розмірі визначному у відповідних рахунках та актах прийому-передачі; повідомлено про відсутність на розгляді у іншого суду даних позовних вимог, а також відсутність відносно відповідача провадження по справі про банкрутство.

До пояснень додано витяг з сайту Вищого господарського суду України «Оголошення та повідомлення» від 14.03.2017р.

29.03.2017р. відповідачем на електронну адресу господарського суду Донецької області надіслано копію відзиву №513 від 28.03.2017р. на позовну заяву (в порядку ст.59 ГПК України), у якому відповідач визнає позовні вимоги частково у сумі основного боргу за активну електроенергію у розмірі 2926482,35грн., боргу за реактивну електроенергію у розмірі 36375,74 грн., спожиті за період: січень, березень 2015 квітень 2016 року; з нарахованими 3% річних та інфляційними витратами не погоджується повністю; зауважено на стратегічному значенні підприємства відповідача; звернуто увагу на нестабільну ситуацію в Донецькій області, бойові дії, військові зіткнення, що призвели до нестабільності в роботі останнього, вкрай важкого фінансового становища підприємства, понесення значних збитків, наявність великої заборгованості по заробітній платі, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, що на думку відповідача, є перешкодою для своєчасного виконання своїх договірних зобовязань, з огляду на що відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

До відзиву додано у копіях: витяг зі статуту товариства, конррозрахунок пені, 3%, а також інфляційної складової, довіреності на представників відповідача.

11.04.2017р. відповідачем електронною поштою надіслано у копіях: клопотання №607 від 11.04.2017р. про проведення розгляду справи без його участі разом з копією довіреності на представника, заяву про розстрочку виконання рішення №612 від 11.04.2017р. по справі №905/384/17 строком на шість місяців разом з копіями: витягу зі статуту відповідача; висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12.-03 від 03.07.2014р.; сертифікату (висновку) №1735 про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України вих.№5270/05-4 від 25.11.2014р.; переліку пошкоджених обєктів КП «Компанія «Вода Донбасу» внаслідок озброєного конфлікту; довіреності на представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 11.04.2017р. наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі; витребувані судом документи у повному обсязі не надав; проти задоволення заяви відповідача №612 від 11.04.2017р. про розстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області строком на шість місяців, заперечив.

Представник відповідача у судове засідання 11.04.2017р. не зявився.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, клопотання представника відповідача №607 від 11.04.2017р. (в порядку приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України) про розгляд справи та прийняття рішення по справі №905/384/17 без представника відповідача задоволено судом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

01.04.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (нині-Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» та далі-Постачальник) та Дебальцевським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарсьва Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі-Споживач), укладено договір про постачання електричної енергії №2464, згідно з яким Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами уього Договору (р.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

За умовами вказаного договору Постачальник, зокрема, зобов'язався постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору; згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання на межах, визначених додатком №2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» до цього договору; із дотриманням на межі балансової належності Постачальника граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами (п.2.2.2. договору), а Споживач зобов'язався, зокрема, оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору (п.2.3.4 договору) та здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього Договору (п.2.3.5 договору).

Пунктом 1 додатку №5 «Порядок розрахунків» до означеного правочину розрахунковим вважається період з 00-00 годин першого числа до 24-00 годин останнього числа поточного місяця.

Відповідно до п.9 вказаного додатку №5, порядок зняття показів розрахункових приладів обліку та розрахунку плати за перетікання реактивної електроенергії обумовлюється додатками №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» і №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до договору. За підсумками розрахункового періоду Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок для здійснення плати за перетікання реактивної електроенергії.

Відповідно до п.10 додатку №5 «Порядок розрахунків» до договору розрахунки за активну електричну енергію, в тому числі за обсяги недоврахованої електричної енергії, визначеної на підставі акта порушень Споживачем ПКЕЕ, за перевищення договірних (граничних) величин споживання електричної енергії та потужності і перетікання реактивної електричної енергії та інші платежі, що передбачені даним договором здійснюються Споживачем грошовими коштами на рахунки Постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

Споживачу для оплати рахунки Постачальник може направити поштою рекомендованим листом, нарочним або віддавать уповноваженому представнику Споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою Постачальника журналі. При направленні рахунку нарочним Споживач зобовязаний під розпис на супровідному листі Постачальника прийняти рахунок.

Відповідно до п.5 означеного додатку сума платежу при остаточному розрахунку визначається виходячи з тарифів, що діяли на кінець розрахункового періоду та фактичного обсягу, згідно даних оформленого між Постачальником та Споживачем «Акта прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії)» (додаток №10 до договору) та інших умов договору, з урахуванням сум, що надійшли від Споживача.

Матеріали справи містять акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за січень 2015р., березень 2015р.- квітень 2016р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитої відповідачем електроенергії наступні:

- у січні 2015 року: активна електроенергія - 38622 кВт/год на суму 61228,24 грн., реактивна електроенергія 8366 кВАр/год на суму 434,59 грн.;

- у березні 2015 року: активна електроенергія - 24313 кВт/год на суму 40472,39грн., реактивна електроенергія 10920 кВАр/год на суму 693,67 грн.;

- у квітні 2015 року: активна електроенергія 19738 кВт/год на суму 33185,89 грн., реактивна електроенергія 8605 кВАр/год на суму 565,94 грн.;

- у травні 2015 року: активна електроенергія 28063 кВт/год на суму 46640,71 грн., реактивна електроенергія 10034 кВАр/год на суму 641,53 грн.;

- у червні 2015 року: активна електроенергія 55339 кВт/год на суму 94341,49 грн., реактивна електроенергія 23123 кВАр/год на суму 1294,01 грн.;

- у липні 2015 року: активна електроенергія - 101939 кВт/год на суму 195202,99грн., реактивна спожита електроенергія 63184 кВАр/год на суму 4197,37 грн.;

- у серпні 2015 року: активна електроенергія - 96093 кВт/год на суму 212091,95грн., реактивна спожита електроенергія 50378 кВАр/год на суму 2438,47 грн.;

- у вересні 2015 року: активна електроенергія - 92306 кВт/год на суму 202579,91грн., реактивна спожита електроенергія 49837 кВАр/год на суму 3080,18 грн.;

- у жовтні 2015 року: активна електроенергія - 87523 кВт/год на суму 176146,43грн., реактивна спожита електроенергія 46766 кВАр/год на суму 2652,44 грн.;

- у листопаді 2015 року: активна електроенергія - 107613 кВт/год на суму 219191,52грн., реактивна спожита електроенергія 53687 кВАр/год на суму 2244,66 грн.;

- у грудні 2015 року: активна електроенергія - 124292 кВт/год на суму 264376,55грн., реактивна спожита електроенергія 63996 кВАр/год на суму 3398,89 грн.;

- у січні 2016 року: активна електроенергія - 147334 кВт/год на суму 372158,60 грн., реактивна спожита електроенергія 75349 кВАр/год на суму 3882,24 грн.;

- у лютому 2016 року: активна електроенергія - 146444 кВт/год на суму 383717,83грн., реактивна спожита електроенергія 77466 кВАр/год на суму 4009,16 грн.;

- у березні 2016 року: активна електроенергія - 131331 кВт/год на суму 344118,22грн., реактивна спожита електроенергія 69227 кВАр/год на суму 3607,58 грн.;

- у квітні 2016 року: активна електроенергія - 117914 кВт/год на суму 281029,63грн., реактивна спожита електроенергія 56901 кВАр/год на суму 3235,01 грн.

З представлених суду доказів вбачається, що позивачем відповідачу виставлені рахунки за ці послуги у зазначеному обсязі відповідно до договору про постачання електричної енергії №2464 від 01.04.2008р., у визначений спірний період.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно п.5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (далі - ПКЕЕ) договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

За умовами п.6.1. ПКЕЕ, розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Розрахунковий період становить один місяць, за винятком випадку, передбаченого пунктом 6.8 цих Правил. Обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Положеннями пп.2 п.10.2. ПКЕЕ встановлено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачеві за період січень 2015р., березень 2015р.-квітень 2016р. активної електричної енергії у обсязі 1318864 кВт/год на загальну суму 2926482,35 грн. та за період січень 2015р., березень 2015р.-квітень 2016р. реактивної електричної енергії в обсязі 667839 кВАр/год на загальну суму 36375,74 грн., а відповідач її прийняв без заперечень, що підтверджується відповідними актами прийняття-передавання електроенергії.

Рахунки на оплату:

спожитої у січні 2015р. активної електроенергії на суму 61228,24 грн. та реактивної електроенергії на суму 434,59 грн. отримано відповідачем 20.01.2017р.;

спожитої у березні 2015р. активної електроенергії на суму 40472,39 грн. та реактивної електроенергії на суму 693,67 грн. отримано відповідачем 25.03.2015р.;

спожитої у квітні 2015р. активної електроенергії на суму 33185,89 грн. та реактивної електроенергії на суму 565,94 грн. отримано відповідачем 20.01.2017р.;

спожитої у травні 2015р. активної електроенергії на суму 46640,71 грн. та реактивної електроенергії на суму 641,53 грн. отримано відповідачем 11.08.2015р.;

спожитої у червні 2015р. активної електроенергії на суму 94341,49 грн. та реактивної електроенергії на суму 1294,01 грн. отримано відповідачем 11.08.2015р.;

спожитої у липні 2015р. активної електроенергії на суму 195202,99 грн. та реактивної електроенергії на суму 4197,37 грн. отримано відповідачем 11.08.2015р.;

спожитої у серпні 2015р. активної електроенергії на суму 212091,95 грн. та реактивної електроенергії на суму 2438,47 грн. отримано відповідачем 11.09.2015р.;

спожитої у вересні 2015р. активної електроенергії на суму 202579,91 грн. отримано відповідачем 05.11.2015р., та реактивної електроенергії на суму 3080,18 грн. отримано відповідачем 20.01.2017р.;

спожитої у жовтні 2015р. активної електроенергії на суму 176146,43 грн. та реактивної електроенергії на суму 2652,44 грн. отримано відповідачем 23.11.2015р.;

спожитої у листопаді 2015р. активної електроенергії на суму 219191,52 грн. та реактивної електроенергії на суму 2244,66 грн. отримано відповідачем 25.11.2015р.;

спожитої у грудні 2015р. активної електроенергії на суму 264376,55 грн. та реактивної електроенергії на суму 3398,89 грн. отримано відповідачем 28.12.2015р.;

спожитої у січні 2016р. активної електроенергії на суму 372158,60 грн. та реактивної електроенергії на суму 3882,24 грн. отримано відповідачем 20.01.2017р.;

спожитої у лютому 2016р. активної електроенергії на суму 383717,83 грн. та реактивної електроенергії на суму 4009,16 грн. отримано відповідачем 20.01.2017р.;

спожитої у березні 2016р. активної електроенергії на суму 344118,22 грн. та реактивної електроенергії на суму 3607,58 грн. отримано відповідачем 20.01.2017р.;

спожитої у квітні 2016р. активної електроенергії на суму 281029,63 грн. та реактивної електроенергії на суму 3235,01 грн. отримано відповідачем 20.01.2017р.

Дані обставини підтверджують відповідні відмітки на цих документах, а також лист Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» №31/35 від 16.01.2017р. на адресу КП «Компанія «Вода Донбасу» разом із описом вкладення у цінний лист, датований 16.01.2017р., поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, датоване 20.01.2017р., фіскальними чеками ДД УДППЗ «Укрпошта» №б/н від 16.01.2017р.

Доказів протилежного суду не надано, відповідачем дане не заперечується.

Повноваження осіб, що здійснили приймання перелічених документів від імені Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підтверджено довіреностями останнього №03-257 від 17.03.2015р., №03-100 від 18.12.2014р., №03-105 від 18.12.2015р. та №03-135 від 19.12.2014р.

Відповідно до п.10 додатку №5 «Порядок розрахунків» до договору розрахунки за активну електричну енергію, в тому числі за обсяги недоврахованої електричної енергії, визначеної на підставі акта порушень Споживачем ПКЕЕ, за перевищення договірних (граничних) величин споживання електричної енергії та потужності і перетікання реактивної електричної енергії та інші платежі, що передбачені даним договором здійснюються Споживачем грошовими коштами на рахунки Постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

Одночасно п.6.11 ПКЕЕ встановлено, що тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно, і 10 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті.

Відтак, означене положення додатку №5 до договору не суперечить приписам чинного законодавства у сфері спірних правовідносин.

Приймаючи до уваги викладені обставини та означені вище умови оплати, розрахунок відповідачем за спожиту активну електричну енергію та реактивну електричну енергію повинно бути вчинено у термін протягом 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

Тобто, сплата за зобов'язанням січня 2015р. повинна бути здійснена: не пізніше 27.01.2017р.;

березня 2015р. не пізніше 01.04.2015 р.;

квітня 2015р. не пізніше 27.01.2017р.;

травня 2015р. не пізніше 18.08.2015 р.;

червня 2015р. не пізніше 18.08.2015 р.;

липня 2015р. не пізніше 18.08.2015р.;

серпня 2015р. не пізніше 18.09.2015р.;

вересня 2015р. за зобов'язанням з оплати активної електроенергії не пізніше 12.11.2015р., та реактивної електроенергії не пізніше 27.01.2017р.;

жовтня 2015р. не пізніше 30.11.2015р.;

листопада 2015р. не пізніше 02.12.2015р.;

грудня 2015р. не пізніше 06.01.2016р.;

січня 2016р. не пізніше 27.01.2017р.;

лютого 2016р. не пізніше 27.01.2017р.;

березня 2016р. не пізніше 27.01.2017р.;

квітня 2016р. не пізніше 27.01.2017р.

Відповідачем доказів, що свідчать про сплату цієї суми заборгованості в повному обсязі чи частково у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

Так, приймаючи до уваги викладені обставини справи, вбачається, що позивачем належним чином доведено факт виконання обов'язку щодо поставки активної та реактивної електроенергії за спірним правочином протягом січня 2015р., березня 2015р.-квітня 2016р., вартістю у вищенаведених розмірах та невиконання відповідачем в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, грошового зобов'язання з оплати отриманої активної електроенергії у визначений період в загальній сумі 2926482,35 грн. та реактивної електроенергії в розмірі 36375,74 грн. у встановлені договором строки.

Зі змісту відзиву №513 від 28.03.2017р. на позовну заяву, відповідачем суму основного боргу за активну електроенергію у розмірі 2926482,35 грн. та боргу за реактивну електроенергію, у розмірі 36375,74 грн., спожиті у січні 2015р., березні 2015р. - квітні 2016р. визнано у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою - ОСОБА_2 (на підставі довіреності №03-120 від 28.12.2016р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обов'язків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у повному обсязі.

Прострочення відповідачем грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2.1 договору сторони обумовили відповідальність, яка полягає у наступному: за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4-2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків» до цього договору Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобов'язання становить 203485,33 грн. (нарахування здійснено загалом у період з 01.05.2015р. по 31.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої в березні 2015р., травні 2015р. грудні 2015р., та послуг з перетікання реактивної електроенергії, наданих у березні 2015р., травні 2015р. серпні 2015р., жовтні 2015р. грудні 2015р., виходячи з суми боргу (за кожним зобовязанням місяця), що існувала на перший день місяця наступним за місяцем, в якому платіж мав бути здійснений і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція/дефляція);

3% річних 52281,85 грн. (фактично нараховані загалом за період з 02.04.2015р. по 31.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої в березні 2015р., травні 2015р. грудні 2015р., та послуг з перетікання реактивної електроенергії, наданих у березні 2015р., травні 2015р. серпні 2015р., жовтні 2015р. грудні 2015р., щодо кожної із сум та у проміжку часу відносно них згідно наданого розрахунку).

При цьому позивачем враховано зміну тарифу у вересні 2015р., жовтні 2015р. та перераховано зобов'язання жовтня 2015р. та листопада 2015р.

Перевіривши арифметичний розрахунок даних позовних вимог встановлено невідповідність визначеного позивачем періоду для нарахування 3% річних прострочення дійсному за зобовязаннями грудня 2015р., а саме встановлено, що першим днем прострочення за ним є 07.01.2016р. Здійснив перерахунок з урахуванням встановленого 3% річних, а також інфляційних витрат з дотриманням приписів постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р., суд дійшов висновку про розмір інфляційних витрат у сумі 201495,28 грн. та 3% у загальному розмірі 52401,39 грн.

Одночасно відповідач у відзиві №513 від 28.03.2017р. просить відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних витрат, зауважує на стратегічному значенні підприємства відповідача; звертає увагу на нестабільну ситуацію в Донецькій області, бойові дії, військові зіткнення, що призвели до нестабільності в роботі останнього, вкрай важкого фінансового становища підприємства, понесення значних збитків, наявність великої заборгованості по заробітній платі, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі.

Стосовно викладених підстав відмови у стягненні 3% річних та інфляційних витрат слід зазначити таке.

Останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних витрат, адже не є відповідальністю за своєю правовою природою повязаною з виною боржника.

У ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п.2.).

Означене встановлено Верховним судом України у постанові від 12.12.2011р. (Про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10), та вказано, що інфляційні витрати та 3% річних нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Отже, законодавець не повязує застосування ст.625 Цивільного кодексу України із наявністю чи відсутністю вини боржника, тобто виходячи із суті 3% річних та інфляційних витрат, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання незалежно від того, виникла така неможливість за наявності його вини чи випадково, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника на весь розмір суми, належної до сплати кредиторові.

Зважаючи на викладене, відсутність вини у невиконанні зобовязань по сплаті активної електричної, спожитої у березні 2015р., травні 2015р.- грудні 2015р. та зобовязань з оплати реактивної електроенергії, наданої у березні 2015р., травні 2015р. серпні 2015р., жовтні 2015р. грудні 2015р., не є підставою для відмови у задоволенні даних позовних вимог.

До того ж слід зауважити на приписах ст.42 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб'єкти господарювання самостійно, на власний ризик здійснюють господарську діяльність, і, з відсиланням на положення п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобовязання.

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підлягають задоволенню частково щодо стягнення інфляційних витрат у сумі встановленій судом та 3% річних - у межах позовних вимог, тобто у сумі визначеній позивачем, адже за розрахунком суду загальний розмір 3% річних становить суму більшу, ніж заявлено до стягнення.

Окрім того, відповідач у заяві про розстрочку виконання рішення №612 від 11.04.2017р. просить надати розстрочку виконання рішення строком на шість місяців з підстав вкрай важкого фінансового становища підприємства, понесення значних збитків, наявність великої заборгованості по заробітній платі, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, настання форс-мажорних обставин. Дані обставини, за висновками заявника, свідчать про неможливість своєчасного виконання ним своїх зобовязань перед контрагентами та насамперед щодо виплати заробітної плати, які підлягають сплаті в першочерговому порядку. Тому надання розстрочки комунальному підприємству, яке здійснює господарську діяльність у вищевказаних умовах, є вкрай необхідним заходом. Окрім того, відповідачем зауважено на сфері здійсненої ним господарської діяльності та специфіки у наданні послуг з водопостачання, за обставин проведення антитерористичної операції у Донецькій області та взагалі, вказано на суб'єктний склад таких правовідносин, їх підстави та джерело фінансування.

Матеріали справи містять копії висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12.-03 від 03.07.2014р.; сертифікату (висновку) №1735 про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України вих.№5270/05-4 від 25.11.2014р.; переліку пошкоджених обєктів КП «Компанія «Вода Донбасу» внаслідок озброєного конфлікту.

При наявності перелічених обставин, останній просить розстрочити виконання рішення по справі №905/384/17 на шість місяців.

За приписом ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймаючи рішення має право розстрочити або відстрочити його виконання.

Розстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач у судовому засіданні заперечив проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення, з огляду на не менш скрутне власне фінансове становище.

Виходячи з приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17 жовтня 2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищеозначену норму процесуального законодавства, висновки, викладені у п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17 жовтня 2012 року, суд не вбачає винятковості обставин, на які посилається заявник як на підставу розстрочення виконання цього судового рішення, оскільки не доведено неможливість сплати присудженої до стягнення суми одноразово, до того ж, не представлено доказів (документів) щодо неможливості зарахування коштів на його рахунок у подальшому, не надано доказів, підтверджуючих відсутність грошових коштів у заявника у вищеозначених сумах, що постановлені до стягнення, як на момент виникнення заборгованості, так і на даний час, з фактичних обставин таке не вбачається, не надано плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо, не представлено доказів у підтвердження негативного фінансового стану підприємства.

Боржником належним чином не обґрунтовано термін в шість місяців, на який слід розстрочити виконання судового рішення.

Отже, посилання у цьому спірному випадку на важке фінансове становище боржника не є переконливим та законним підґрунтям для невиконання господарських зобовязань, як і відповідний статус підприємства, що, у відношенні відповідача не встановлює підстав ухилення від їх виконання та певних пільг у питанні розстрочення, крім того, враховуючи фінансовий стан позивача.

Інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для розстрочки виконання рішення суду заявником не надано, судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про розстрочення виконання рішення суду по справі №905/384/17 є необґрунтованими, а тому такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ Донецької області, до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 3218625,27грн., у тому числі: боргу за активну електроенергію у розмірі 2926482,35 грн., спожиту за січень 2015р., березень 2015р. - квітень 2016р.; боргу за реактивну електроенергію у розмірі 36375,74 грн., спожиту за період січень 2015р., березень 2015р. - квітень 2016р.; суми 3% річних у розмірі 52281,85грн., нарахованих у період з 02.04.2015р.31.12.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії спожитої з березня 2015р., травня 2015р. по грудень 2015р., та реактивної електроенергії спожитої в березні 2015р., травні 2015р. - серпні 2015р., жовтні 2015р. - грудні 2015р.; суми інфляційних у розмірі 203485,33 грн. нарахованих за період з 01.05.2015р. 31.12.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої активної електроенергії в березні 2015р., травні 2015р. - грудні 2015р., та реактивної електроенергії спожитої в березні 2015р., травні 2015р. - серпні 2015р., жовтні 2015р. - грудні 2015р., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, Жовтневий район, вул.К.Лібкнехта, б.177а, , п/р №6023 у філії «ГУ ПІБ України у Донецькій області» м.Донецьк, МФО 334635) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Островського, б.8, адреса для листування: 87528, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Войніч, 2, , р/р№7828 ПАТ «ПУМБ», МФО 334,22 грн., у тому числі 2926482,35грн. суми боргу за активну електроенергію, 36375,74 грн. суми боргу за реактивну електроенергію, 52281,85 грн. 3% річних та 201495,28 грн. суми інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 48249,53грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 11.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2017р.

Суддя О.В. Кротінова