ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" квітня 2017 р.Справа № 924/1316/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

головуючий суддя Магера В.В., суддя Гладій С.В., суддя Субботіна Л.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький;

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Хмельницький;

про стягнення заборгованості 76 623,29 грн., з яких 51 169,00 грн. основного боргу, 18 123,64 грн. пені, 1 518,25 грн. 3% річних, 5 812,40 грн. втрати від інфляції

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 09.10.2016р. №982;

від відповідача: не прибув.

В засіданні суду 12.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути із відповідача 76 623,29 грн., з яких 51 169,00 грн. основного боргу, 18 123,64 грн. пені, 1 518,25 грн. 3% річних, 5 812,40 грн. втрати від інфляції за невиконання відповідачем зобов'язань по договору суборенди від 07.10.2013р. №П/88-10/13.

Позивач посилається на те, що 07 жовтня 2013 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендарем) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (суборендарем) було укладено Договір №П/88-10/13 суборенди частини нежитлового приміщення (далі - договір) площею 38 м2 для здійснення підприємницької діяльності у сфері торгівлі та послуг по АДРЕСА_3.

Зазначене приміщення передано у користування згідно Акту приймання-передачі від 25.10.2013р. (копія додається).

Згідно п.2.1 договору розмір суборендної плати встановлювався за погодженням Сторін та складав 380,00 грн. за один квадратний метр суборендованої площі в місяць. Плата за суборенду не включала вартість компенсації комунальних та експлуатаційних послуг, розмір яких було встановлено за погодженням сторін у розмірі 25 (двадцять п'ять) грн. 00 коп., без ПДВ, за один м2 суборендованої площі в місяць. Плата за електроенергію встановлювалась окремо та відшкодовувалась щомісячно суборендарем на підставі показників засобів обліку електроенергії. Суборендар протягом 3 банківських днів з дати надання орендарем відповідних документів (рахунків) відшкодовує понесені орендарем витрати.

Вказує, що згідно п.2.4 договору плата за оренду сплачується Суборендарем не пізніше 3-го числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих Орендарем рахунків. Пунктом 3.3.2. Договору встановлено, що Суборендар зобов'язаний своєчасно сплачувати плату за суборенду та інші платежі за Договором.

Відповідно до п.4.2 договору Суборендар має право відмовитися від даного Договору до закінчення строку його дії (т.б. достроково), попередивши письмово про це Орендаря за 100 (сто) днів до майбутнього розірвання Договору. При цьому плата за суборенду, сплачена Суборендарем, поверненню не підлягає.

Позивач вказує, що враховуючи заяву відповідача від 23.01.2014р. про дострокове припинення договору та згідно із вищезазначеним пунктом договору, сторонами було спільно прийнято рішення достроково припинити дію договору №П/88-10/13 суборенди частини нежитлового приміщення від 07.10.2013р. року та останнім днем суборенди вважати 03 травня 2014 року.

Однак, позивач зазначає, що в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач, починаючи із лютого 2014 року припинив вносити плату за суборенду та інші платежі відповідно до договору №П/88-10/13 суборенди частини нежитлового приміщення віл 07.10.2013 року. Таким чином, станом на 04 травня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 51 169,00 грн.

Вказує, що відповідні рахунки на оплату суборендної плати і компенсацію витрат на комунальні та експлуатаційні послуги, використану електроенергію своєчасно надавались відповідачу під час строку суборенди, а також неодноразово після спливу цього терміну.

Вказує, що рахунки-фактури з супровідним листом для оплати направлялися на адресу відповідача 17.12.2015р., але заборгованість залишилась непогашеною.

При цьому, претензія №22/05-2016 про сплату суми боргу була направлена на адресу відповідача 19.05.2016р., залишена без відповіді. Вказує, що заборгованість, що утворилась станом на 04.05.2014р. на загальну суму 51169,00 грн., не погашена відповідачем до цього часу.

Позивач посилається на те, що згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії] а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Ч.1 ст.759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.5 ст.762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін).

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським Кодексом, іншими законами або договором.

Позивач вказує, що згідно п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.5.3. Договору №П/88-10/13 суборенди частини нежитлового приміщення від 07.10.2013р., у випадку прострочення по сплаті платежів, передбачених п.2.1. даного договору, Суборендар зобов'язаний сплатити пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день такого прострочення, включаючи день оплати.

Позивач вважає, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, тому він повинен сплатити крім суми основного боргу, також пеню у розмірі 18 123 64 грн., 1 518,25 грн. 3% річних, 5 812,40 грн. втрати від інфляції згідно поданих розрахунків.

Позивач у додатковому письмовому пояснені від 27.03.2017р. вказує на те, що на підставі заяви відповідача від 23.01.2014 року про дострокове припинення договору та згідно із вищезазначеним пунктом Договору, сторонами шляхом переговорів було спільно прийнято рішення достроково припинити дію договору №П/88-10/13 суборенди частини нежитлового приміщення від 07 жовтня 2013 року та останнім днем суборенди вважати „03" травня 2014 року.

Враховуючи те, що відповідач використовував орендоване приміщення до закінчення визначеного сторонами терміну суборенди, частина нежитлового приміщення загальною площею 38 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3, не могла бути передана позивачем у період із лютого 2014 року у користування іншому суб'єкту господарювання, тому надати копію відповідного договору суборенди не вбачається можливим.

Крім того, зазначає, що позивач як суб'єкт господарювання, обрав спрощену систему оподаткування і є платником єдиного податку II групи, що передбачає надання нею тільки річної податкової декларації. Відповідно до вимог податкового законодавства, сума річного доходу зазначається в декларації загальною цифрою без розшифровки за контрагентами. Таким чином, цей документ не може бути доказом, а ні підтвердження, а ні спростовування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 На підтвердження позивач надав копію свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_3, який судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.

Відповідач у направленому суду письмовому відзиві від 07.03.2017р. із позовними вимогами не погодився. Вказує на те, що згідно п.п.1.4, 1.5 вказаного договору суборенди зазначено, що орендар гарантує, що він володіє і користується приміщенням на законних підставах, зокрема згідно з договором оренди нерухомого майна №ОП/02-01/12 від 01.12.2011р., укладеного між ним з власником майна ПП „Плаза". Орендар також підтверджує, що він має право передати приміщення суборендарю на умовах, викладених в договорі і це не буде суперечити його домовленостям з власником та умовам зазначеного договору оренди нерухомого майна.

Відповідно до ст.761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Ч.1 ст.774 ЦК України передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, для укладення договору суборенди частини нежитлового приміщення позивач мав би бути уповноважений власником майна для вчинення таких дій як укладення договору суборенди, а саме - частини нежитлового приміщення площею 38 кв.м. для здійснення підприємницької діяльності у сфері торгівлі і послуг.

Крім того, розд.2 договору суборенди визначено плату за суборенду та порядок проведення розрахунків. Зокрема, у п.п.2.4, 2.5. зазначено, що розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування суборендарем (відповідачем) грошових коштів на розрахунковий рахунок орендаря або шляхом внесення готівки в його касу.

Позивачем в додатках до позовної заяви не надано доказів того, що відповідач вносив грошові кошти на розрахунковий рахунок орендаря чи в його касу.

Вказує, що позивачем в позовній заяві зазначено, що 23.01.2014р. відповідач - ОСОБА_2 заявою повідомив про дострокове припинення договору суборенди та повідомлено про прийняття спільного рішення достроково припинити дію договору суборенди нежитлового приміщення від 07.10.2013 року та останній днем суборенди вважати 03.05.2014 рік. Проте, ані заяви відповідача, ані спільного рішення сторін про припинення дії договору суборенди, де було б зазначено останній день суборенди позивачем не надано.

Посилається на те, що згідно п.п.3.3.7 договору суборенди визначено, що суборендар зобов'язаний повернути майно орендарю протягом 5-ти днів з моменту припинення дії договору, в стані не гіршому, ніж на дату підписання договору, про що сторонами складається акт приймання-передачі.

Однак, акт приймання-передачі приміщення по припиненню дії договору в додатках до позовної заяви відсутній.

Також, посилається на те, що позивач одноособово прийняв рішення про припинення дії договору суборенди 03.05.2014р., натомість ним подані рахунки-фактури, які датовані 15.12.2015р., чим порушено вимоги п.2.4 договору. Посилається на те, що доказів отримання таких рахунків-фактур, чи претензії саме ОСОБА_2 позивач не надав, тому відповідач вказує про відсутність заборгованості.

Представник позивача в засідання суду 12.04.2017р. прибув, позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позові, просить суд про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у засідання суду 12.04.2017р. не прибув, натомість на адресу суду направив письмове клопотання від 11.04.2017р., згідно якого просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Також, відповідачем направлено письмове клопотання від 11.04.2017р., згідно якого просить суд витребувати у Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області (м. Хмельницький, вул. Героїв Майдану, 12) письмову інформацію про те, чи підлягає оподаткуванню дохід від надання нерухомості в суборенду ОСОБА_1 за договором суборенди частини нежитлового приміщення від 07.10.2013 року за №П/88-10/13 та яким чином відбувається оподаткування; чи передбачено Податковим кодексом України реєстрація договору суборенди частини нежитлового приміщення; чи було зареєстровано ОСОБА_1 договір суборенди частини нежитлового приміщення в ДПІ у м. Хмельницькому, строком з 25.10.2013 року по 31.08.2013 рік; чи сплачувався ОСОБА_1 податок з доходу за договором частини нежитлового приміщення. У разі, якщо такий податок сплачувався, то за який період було сплачено податок за договором частини нежитлового приміщення, строком з 25.10.2013 року по 31.08.2013 рік.

При цьому, відповідач вказує, що у відповідь на адвокатський запит у наданні письмової інформації було відмовлено, що стало підставою для подання відповідачем відповідного клопотання.

Представник позивача проти заявлених відповідачем клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування у податкового органу інформації про оподаткування ФОП ОСОБА_1 заперечує, вказує на необґрунтованість заявлених відповідачем клопотань, метою яких, на думку позивача, є зловживання з боку відповідача своїми процесуальним правами та затягування розгляду справи. Наполягає на вирішенні справи по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

ОСОБА_1, м. Хмельницький зареєстрована як фізична-особа підприємець 10.12.2007р., про що видано свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно Витягу із ЄДР від 10.11.2016р. №22363468.

ОСОБА_4, м. Хмельницький як фізична особа-підприємець зареєстрований 21.10.2005р., про що видано свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_5.

„07" жовтня 2013 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендарем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (суборендарем) було укладено Договір №П/88-10/13 суборенди частини нежитлового приміщення, згідно п.2.1 орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове володіння та користування частину нежитлового приміщення площею 38 м2 для здійснення підприємницької діяльності у сфері торгівлі та послуг по АДРЕСА_3.

Згідно п.2.1 Договору сторони передбачили, що розмір суборендної плати встановлювався за погодженням Сторін та складав 380,00 грн. за один квадратний метр суборендованої площі в місяць. Вартість компенсації комунальних та експлуатаційних послуг в поточному році встановлюється у розмірі 25 грн. без за 1кв.м. орендованої площі. Плата за електроенергію встановлюється окремо та відшкодовується щомісячно Суборендарем на підставі показників засобів обліку електроенергії. Понесені Орендарем витрати по оплаті послуг телефонного зв'язку та користування мережею "Інтернет" відшкодовуються суборендарем окремо. Суборендар протягом 3 банківських днів з дати надання Орендарем відповідних документів (рахунків) відшкодовує понесені орендодавцем витрати.

Відповідно до п.2.2 договору суборенди передбачено, що орендна плата за цим договором підлягає індексації. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, офіційно оприлюднений в попередньому місяці. Залежно від дефляційних процесів в Україні, якщо індекс інфляції складає менше 100%, орендна плата за цим Договором індексації не підлягає, а розмір орендної плати за наступний місяць повинен бути не меншим, ніж в попередньому місяці.

У випадку, якщо величина коефіцієнту зміни комерційного курсу продажу долара США, встановленого обслуговуючим орендаря банком, на момент надання орендарем рахунку на проведення оплати, до його комерційного курсу продажу, встановленого обслуговуючим орендаря банком, на момент підписання цього договору, буде більшою, ніж 1,05 , п.2.1 даного Договору припиняє свою дію, а сторони зобов'язані протягом п'яти днів визначити новий розмір орендної плати. (п.2.3 договору).

Згідно п.2.4, 2.5 договору передбачено, що плата за оренду за перший та два останніх місяці оренди нараховується та сплачується протягом 3-х днів із моменту підписання акта прийому-передачі. Плата за кожний наступний місяць оренди сплачується суборендарем на пізніше 3 числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих орендодавцем рахунків. Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування суборендарем грошових коштів на розрахунковий рахунок орендаря шляхом внесення готівки в його касу.

Відповідно до п.4.2, 4.3 договору суборендар має право відмовитися від даного договору до закінчення строку його дії (тобто достроково), попередивши письмово про це орендаря за 100 (сто) днів до майбутнього розірвання договору. При цьому, плата за суборенду, сплачена суборендарем, поверненню не підлягає. В разі несплати суборендарем плати за суборенду, орендар за даним договором має право відмовитись від договору в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно п.п.5.3 договору передбачено, що у випадку прострочення по оплаті платежів, передбачених п. 2.1 договору, суборендар зобов'язаний сплатити пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день такого прострочення, включаючи день оплати.

Зазначене приміщення передано у користування згідно акту приймання-передачі від 25.10.2013р., підписаний з боку орендаря та суборендаря, згідно якого сторони визначили, що стан об'єкта оренди на момент передачі його суборендареві задовільний, придатний для подальшого використання за призначенням.

Із матеріалів справи слідує, що відповідачем подано письмову заяву від 23.01.2014р. про дострокове припинення договору суборенди, у відповідь на яку позивач листом від 19.02.2014р. повідомив суборендаря про те, що із врахуванням п.4.2 договору оренди останнім днем дії договору суборенди від 07.10.2013р. №П/88-10/13 необхідно вважати дату - 03.05.2014р.

Згідно супровідного листа від 16.12.2015р. позивачем на адресу відповідача направлені рахунки-фактури №РМ-0000045 від 15.12.2015р. на суму 45 482,00 грн. (орендна плата за приміщення за лютий, березень, квітень, за період по 3 травня, доплата за оренду лютий, березень), та №РМ-0000046 від 15.12.2015р. на суму 5 687,00 грн. (відшкодування комунальних, експлуатаційних витрат, витрат на електроенергію).

Оскільки відповідач, починаючи із лютого 2014 року, припинив вносити плату за суборенду та інші платежі відповідно до договору №П/88-10/13 суборенди частини нежитлового приміщення від 07.10.2013 року, у останнього на 04.05.2014р. утворилася заборгованість на загальну суму 51 169,00 грн., з яких 45 482,00 грн. - орендна плата за період лютий - по 03.05.2014р., 5 687,00 грн. - відшкодування комунальних, експлуатаційних витрат, витрат на електроенергію за вказаний період).

Оскільки оплата відповідачем вчасно та у повному обсязі не була проведена, позивачем направлялась претензія від 19.05.2016р. за вих.№22/05-2016 про сплату суми боргу, яка залишена без відповіді.

Із матеріалів справи слідує, що відповідач вчасно не сплачував орендну плату, тому у нього станом на 04.05.2014р. утворилась заборгованість по орендній платі на загальну суму 51 169,00 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, рахунками-фактурами, карткою особового рахунку платника.

Оскільки заборгованість по орендних платежах залишилась непогашеною, позивач звернувся до суду із позовом, згідно якої просить стягнути із відповідача яких 51 169,00 грн. основного боргу, 18 123,64 грн. пені, 1 518,25 грн. 3% річних, 5 812,40 грн. втрат від інфляції за невиконання відповідачем зобов'язань по договору суборенди від 07.10.2013р. №П/88-10/13 згідно поданих розрахунків.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке:

Згідно ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Ст.762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст.286 ГК України).

Із поданих в матеріали справи доказів вбачається, що заборгованість по орендній платі згідно договору суборенди від 07.10.2013р. №П/88-10/13 в сумі 51 169,00 грн., з яких 45 482,00 грн. - орендна плата за період лютий - по 03.05.2014р., 5 687,00 грн. - відшкодування комунальних, експлуатаційних витрат, витрат на електроенергію за вказаний період підтверджується матеріалами справи. При цьому, доказів погашення вказаної суми заборгованості суду не подано, доводи позивача не спростовано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості в загальній сумі 51 169,00 грн. по оплаті орендних платежів, суд вважає такими, що відповідають наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Натомість, доводи відповідача стосовно того, що фактично суборенда була припинена за спільною згодою сторін саме 23.01.2014р. та починаючи із лютого 2014р. відповідачем не здійснювалась, не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується наявними у справі доказами.

Судом в даному враховується, що сторонами у договорі суборенди від 07.10.2013р. №П/88-10/13, зокрема у п.4.2 договору, передбачено, що суборендар має право відмовитися від даного договору до закінчення строку його дії (т.б. достроково), попередивши письмово про це орендаря за 100 (сто) днів до майбутнього розірвання договору. При цьому плата за суборенду, сплачена суборендарем, поверненню не підлягає.

Відтак, правомірними суд вважає доводи позивача про дострокове припинення дії договору суборенди починаючи із 04.05.2014р. (останній день дії договору суборенди - 03.05.2014р.). Натомість, доказів про фактичне користування приміщенням в період із лютого 2014 р. по 03.05.2014р. іншим суборендарем, суду не подано. Інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та у додаткових письмових поясненнях, спростовуються матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що крім орендної плати, позивач заявив до стягнення також пеню в сумі 18 123,64 грн. за період із 29.12.2015р. по 23.12.2016р. згідно поданого розрахунку. Щодо правомірності нарахування позивачем пені у сумі 18 123,64 грн. та підстав для стягнення останньої із відповідача, судом до уваги приймається таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка, зокрема пеня - ч.1 ст. 546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Із матеріалів справи слідує, що останньою датою направлення відповідачем рахунків-фактур про оплату орендних платежів позивачем визначено 23.12.2015р., що підтверджено поштовою кореспонденцією. Відтак, визначення позивачем періоду простроченням оплати заборгованості по орендній платі починаючи із 29.12.2015р. суд вважає правомірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Також, судом приймається до уваги, що у договорі суборенди від 07.10.2013р. №П/88-10/13 (п.п.5.3) сторони визначили, що у випадку прострочення по оплаті платежів, передбачених п.2.1 договору, суборендар зобов'язаний сплатити пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день такого прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п.п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 передбачено: щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При нарахуванні пені за визначений позивачем період такі вимоги були дотримані, що узгоджуються із п.п.2.5 постанови Пленуму ВГС України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14.

Відтак, при перевірці судом нарахування пені у сумі 18 123,64 грн., останні розраховані правильно та відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Щодо нарахування позивачем 3% річних за період прострочення із 29.12.2015р. по 23.12.2016р. в сумі 1 518,25 грн. судом до уваги приймається таке.

Згідно ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено нарахування 3% річних в сумі 1 518,25 грн. та останні приймаються до уваги як такі, що обраховані правильно та відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Також позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати у розмірі 5 812,40 грн. за загальний період прострочення починаючи із 01.01.2016р. та закінчуючи датою 30.11.2016р.

Судом в даному випадку приймаються до уваги вимоги, викладені у постанові Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 (із змінами та доповненнями) щодо правової природи інфляційних витрат, зокрема п.3.1 встановлено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу із урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. (п.п.3.2, 3.3 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14).

Із наявного в матеріалах справи розрахунку інфляційних витрат вбачається, що інфляційні нарахування позивачем проведені на суму заборгованості по орендній платі, яка вже була проіндексована сторонами у договорі суборенди 07.10.2013р. №П/88-10/13 із врахуванням інфляційного збільшення за попередні періоди.

Так, сторонами у п.2.2 договору суборенди сторонами визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, офіційно оприлюднений в попередньому місяці. Залежно від дефляційних процесів в Україні, якщо індекс інфляції складає менше 100%, орендна плата за цим Договором індексації не підлягає, а розмір орендної плати за наступний місяць повинен бути не меншим, ніж в попередньому місяці.

Із наявного у справі розрахунку орендної плати вбачається, що остання сторонами визначалася наступним чином:

1) за лютий 2014 року:

14469,00 грн. * 100,5 /100% = 14541,35 грн.

де: - 14469,00 грн. - розмір орендної плати за січень 2014 року (квитанції від 13.01.14р. та 14.01.14р.);

- 100,5 - індекс інфляції за грудень 2013 року („Урядовий кур 'єр" №3 від 09.01.2014 року).

2) за березень 2014 року:

14 541,00 грн. * 100,2 / 100% = 14570,08 грн.

де: -14 541,00 грн. - розмір орендної плати за лютий 2014 року;

-100,2 - індекс інфляції за січень 2014 року („Урядовий кур 'єр" №25 від 08.02.2014 року).

3) за квітень 2014 року:

14570,00 грн. * 100,6 /100% = 14657,42 грн.

де: -14570,00 грн. - розмір орендної плати за березень 2014 року;

- 100,6 - індекс інфляції за лютий 2014 року („Урядовий кур'єр" №45 від 12.03.2014 року).

4) за травень 2014 року:

14657,00,грн. * 102,2 /100% / 31 дн. * 3 дн. = 1450,00 грн.

де: -14657,00 грн. - розмір орендної плати за квітень 2014 року;

- 102,2 - індекс інфляції за березень 2014 року („Урядовий кур'єр" №65 від 09.04.2014 року);

- 31 дн. - календарна кількість днів в травні місяці; 3 дн. - кількість днів оренди в травні 2014 року.

Відтак, позивач, визначивши суму орендної плати у договорі суборенди із врахуванням індексу інфляції за попередній місяць, вже скористався своїм правом на інфляційне збільшення, тобто використав визначений законом спосіб захисту майнового права від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів.

Тому, нарахування інфляції на суму боргу, яка вже проіндексована на суму інфляційного збільшення, чинним законодавством не передбачено. Крім того, на суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. (п.п.3.2, 3.3 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення із відповідача 5 812,40 грн. інфляційних витрат не узгоджується із вимогами чинного законодавства та судом до уваги не приймається.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та про витребування у ДПІ у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області додаткової письмової інформації, судом приймається до уваги, що сторони із врахуванням вимог ст.22, 38 ГПК України вже скористались своїми процесуальними правами щодо цього. Так, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями учасників судового розгляду та вживались відповідні заходи для подання сторонами всіх можливих доказів та документів, необхідних для вирішення справи по суті.

Враховуючи необхідність дотримання строку вирішення спору в порядку ст.69 ГПК України, суд не позбавлений можливості вирішити спір по суті у даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача за наявними у справі документами та матеріалами.

Відтак, заявлені відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату про витребування у податкового органу додаткової інформації, суд вважає необґрунтованими, тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Судом також враховується, що витребовувана від податкового органу інформація про те, чи підлягає оподаткуванню дохід від надання нерухомості в суборенду ОСОБА_1, чи передбачено Податковим кодексом України реєстрація договору суборенди частини нежитлового приміщення; чи було зареєстровано ОСОБА_1 договір суборенди частини нежитлового приміщення в ДПІ у м. Хмельницькому, чи сплачувався ОСОБА_1 податок із доходу за договором частини нежитлового приміщення тощо, не узгоджується із позовними вимогами по даній справі, зокрема про стягнення із ФОП ОСОБА_2 заборгованості по орендних платежах згідно договору суборенди від 07.10.2013р. №П/88-10/13.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 51 169,00 грн. основного боргу, 18 123,64 грн. пені, 1 518,25 грн. 3% річних. У решті позовних вимог про стягнення із відповідача 5 812,40 грн. втрат від інфляції суд вважає за необхідне відмовити.

Судові витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог у відповідності до ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Хмельницький про стягнення заборгованості 76 623,29 грн., з яких 51 169,00 грн. основного боргу, 18 123,64 грн. пені, 1 518,25 грн. 3% річних, 5 812,40 грн. втрати від інфляції задовольнити частково.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 51 169,00 грн. (п'ятдесят одна тисяча сто шістдесят дев'ять гривень 00 коп.) основного боргу, 18 123,64 грн. (вісімнадцять тисяч сто двадцять три гривни 64 коп.) пені, 1 518,25 грн. (одна тисяча п'ятсот вісімнадцять гривень 25 коп.) 3% річних, 1273,47 грн. (одна тисяча двісті сімдесят три гривні 47 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення 5 812,40 грн. втрат від інфляції відмовити.

Повне рішення складено 18.04.2017р. , оскільки 17.04.2017р. - неробочий день.

Головуючий суддя В.В. Магера

Суддя С.В. Гладій

Суддя Л.О. Субботіна

Віддруковано 3 прим.

1-до матеріалів справи

2- позивачу - згідно заяви;

3-відповдіачу - згідно заяви.