номер провадження справи 18/22/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 справа № 908/331/17

за позовом державного промислового підприємства Кривбаспромводопостачання (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, 15-а)

до відповідача публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20, факт. адреса: 53860, Дніпропетровська область, Апостолівський район, м.Зеленодольськ, пл. Енергетиків, 1)

про стягнення 49131,52 грн. 3 % річних, 535701,53 грн. пені, 98964,35 грн. втрат від інфляції грошових коштів

Суддя Носівець В.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №273 від 16.12.2016 р.;

До господарського суду Запорізької області 17.02.2017 р. звернулось державне промислове підприємство Кривбаспромводопостачання до публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго з позовом про стягнення 49131,52 грн. 3 % річних, 535701,53 грн. пені, 98964,35 грн. втрат від інфляції грошових коштів.

Ухвалою суду від 20.02.2017 року порушено провадження у справі № 908/331/17, присвоєно справі номер провадження 18/22/17, судове засідання призначене на 23 березня 2017 року. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи вкладено на 12.04.2017 р.

В судовому засіданні 12.04.2017 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позивач в судове засідання 12.04.2017 р. не прибув, на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними в матеріалах справах доказами. Зазначив, що підтримує у повному обсязі позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Предметом розгляду є позовні вимоги, в обґрунтування яких зазначено, що на виконання умов договору на послуги з постачання технічної води № 15 т/н відповідачу в період січень серпень 2016 року подано технічну воду на суму 16451116,87 грн., яка оплачена в повному обсязі, але несвоєчасно, що є порушенням пункту 4.4 договору. Згідно з цим пунктом замовник здійснює оплату шляхом перерахування коштів у такому порядку: до кінця поточного місяця сплачує передплату у розмірі 50% від заявлених обсягів; до 6 числа місяця, наступного за розрахунковим сплачує остаточний платіж за розрахунковий місяць. За прострочку виконання грошових зобовязань на підставі пунктів 7.2, 7.4 договору відповідачу нараховано 535701,53 грн. пені, 49131,52 грн. 3% річних та 98964,35 грн. втрат від інфляції. На підставі ст.ст. 8, 13 Конституції України, ст.ст. 16, 526, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 217, 230 ГК України позивач просив позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві підтвердив, що у зазначений позивачем період оплата послуг, наданих згідно з оформленими актами, здійснювалася з прострочкою термінів, встановлених умовами договору. Відповідач заявив про пропуск позивачем строку, встановленого ст. 258 ЦК України, щодо звернення з вимогами про стягнення пені, нарахованої за несвоєчасну оплату по договору за січень 2016 року. Посилаючись на приписи ст. 551 ЦК України, відповідач зазначив про зменшення судом розміру неустойки, яка підлягає стягненню з боржника, мотивуючи тим, що несвоєчасність оплат зумовлена рядом певних обставин, які не залежали від відповідача. Зокрема, відповідач посилався на наявність великої дебіторської заборгованості, внаслідок несвоєчасних розрахунків за вироблену позивачем електричну енергію, яка згідно з договором № 69/01-ЕР від 30.08.1999 р. поставляється ДП «Енергоринок» для подальшого продажу постачальникам, які, в свою чергу, поставляють її кінцевим споживачам. Так, згідно акту № 07/51-4-677 від 19.01.2017 р. заборгованість ДП «Енергоринок» за 2015-2016 роки станом на 01.01.2017 р. склала ,90 грн. Затримка при здійсненні розрахунків у січні-серні 2016 року зумовлена укладенням договорів поруки, згідно з якими відповідач виступив поручителем перед ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» стосовно сплати позивачем заборгованості за активну електричну енергію, внаслідок чого сторонами проводився залік зустрічних вимог шляхом зменшення розміру заборгованості відповідача перед позивачем за договором з постачання технічної води № 15 т/н від 27.11.2015 р. У звязку з цим питання здійснення розрахунків у 2016 році значний час залишалося відкритим, проводилися переговори щодо погодження суми взаємозаліку. Згідно з постановою КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, розрахунки в серпні та листопаді 2016 р. між сторонами здійснювались за певною схемою на підставі укладених спільних прокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, учасниками яких є 10 сторін, більшість з яких є державними підприємствами, що значною мірою затримало час погодження перерахування сум. Всі ці обставини спонукали до затримання сплати коштів позивачу, ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» намагається по мірі надходження коштів сплачувати заборгованість. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що порушене зобовязання завдало йому збитків, що також може бути підставою для зменшення розміру нарахованих позивачем грошових коштів. Заборгованість відповідача обєктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері оплати контрагентів відповідача та встановленого тарифу НКРЕ на електроенергію для ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», що не відповідає економічно обґрунтованому рівню і призвело до виникнення складного фінансового становища компанії та одночасно є підставою для зменшення розміру пені, 3% річних та втрат від інфляції, стягнення яких у заявленому розмірі призведе до тяжких наслідків на підприємстві відповідача. Згідно з інформацією Департаменту економіки і фінансів кредиторська заборгованість ДТЕК «Криворізька ТЕС» на 01.11.2015 року становить 20162 грн., з них простроченої 9204 грн. Також відповідач зазначив, що згідно з розпорядженням КМУ від 15.02.2017 р. № 103-р «Про вжиття тимчасових надзвичайних заходів на ринку електричної енергії» в енергетиці України фактично введено надзвичайний стан. У звязку з відсутністю поставок палива та відсутністю вугілля на складах теплових електричних станцій з квітня 2017 року на двох теплоелектростанціях ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго»: ДТЕК Криворізька ТЕС та ДТЕК Придніпровська ТЕС планується зупинення виробництва та направлення персоналу станцій на вимушений простій на невизначений період часу. Несвоєчасні розрахунки ДП «Енергоринок» за поставлену електроенергію, потреба у наявності значних коштів для закупівлі енергоносіїв, поточного ремонту устаткування, оновлення матеріальної бази ускладнюють своєчасне виконання зобовязань ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» перед іншими підприємствами, організаціями та фондами. Проте, незважаючи на складні часи ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» не зменшує та не затримує виплати заробітної плати, вносить у повному обсязі усі податки та збори, намагається виконувати умови укладених договорів з контрагентами та обовязки перед державою. Стягнення з відповідача неустойки, 3% річних та втрат від інфляції на користь позивача призведе до тяжких наслідків на підприємстві. На підставі викладеного, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності в частині пені та відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог про стягнення 535701,53 грн. пені, 49131,52 грн. 3% річних та 98964,35 грн. втрат від інфляції.

Через канцелярію суду 12.04.2017 р. надійшов відзив відповідача з додатками та клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю надання додаткового часу для мирного врегулювання спору сторонами, які раніше направлялися ним на електронну поштову скриньку господарського суду. Зазначені документи отримані судом на електронну адресу 17.03.2017 р. Таким чином, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи розглянуто судом в судовому засіданні 23.03.2017 р., про що зазначено в протоколі судового засідання та ухвалі суду від 23.03.2017 р.

Станом на 12.04.2017 р. сторони не дійшли згоди щодо вирішення спору. Від позивача 12.04.2017 р. надійшло клопотання, в якому останній зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу без участі його представника за наявними матеріалами.

Відповідач проти клопотання щодо розгляду справи у відсутність позивача не заперечив.

Суд визнав можливим клопотання позивача задовольнити, розглянути справу за наявними матеріалами, які є достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Державним промисловим підприємством Кривбаспромводопостачання (виконавець, позивач) та публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго (замовник, відповідач) 27.11.2015 р. укладено договір № 15 т/н на послуги з постачання технічної води, згідно п. 1.1 якого виконавець зобовязується надавати замовнику вчасно та відповідної якості послуги з постачання технічної води з каналу Дніпро-Кривий Ріг до межі розподілу балансової належності мереж сторін, а замовник своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

В пункті 2.1 договору визначено щомісячні обсяги технічного водопостачання на 2016 рік згідно з графіком та з урахуванням технічних можливостей виконавця.

Відповідно до п. 3.4 визначення місячних обсягів водоспоживання (п. 2.1), розрахунок обсягу згідно балансу каналу (п. 3.2) та середньодобових витрат (п. 3.3) здійснюється шляхом підписання Акту надання послуг з постачання технічної води за 6 днів до закінчення розрахункового (поточного) місяця. Акт надання послуг з постачання технічної води з рахунком, виставленим до оплати за надані послуги водопостачання надається замовнику для проведення кінцевого розрахунку за поточний місяць.

При підписання замовником, акт надання послуг з постачання технічної води повинен бути скріплений печаткою замовника із зазначенням найменування останнього, або його структурного підрозділу, представнику якого надані повноваження з підписання акту. Належним чином оформлений та підписаний акт надання послуг з постачання технічної води не може в подальшому визнаватись замовником недійсним та бути підставою для невизнання замовником обсягів водопостачання ( пункт 3.6 договору).

Згідно з п. 4.4 замовник здійснює оплату отриманих від виконавця рахунків за послуги з постачання технічної води шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця у такому порядку:

- до кінця поточного місяця замовник сплачує попередню оплату у розмірі 50 % від заявлених обсягів, передбачених п. 2.1 даного договору;

- до 6 числа місяця, наступного за розрахунковим, замовник сплачує остаточний платіж за розрахунковий місяць.

В разі несвоєчасного розрахунку за поточний місяць до замовника застосовуються положення розділу 7 «Відповідальність сторін» цього договору (п. 4.5).

На виконання умов договору позивачем в період з січня по серпень 2016 року надано відповідачу послуги з постачання технічної води в обсязі 12200620 м3 на суму 16451116,87 грн. та виставлено рахунки на їх оплату, що підтверджується відповідними актами і рахунками, а саме:

- акт б/н від 27.01.2016 р., рахунок № 0000111 від 27.01.2016 р. на 1717075,78 грн.;

- акт б/н від 26.02.2016 р., рахунок № 0000291 від 26.02.2016 р. на 1450265,86 грн.;

- акт б/н від 28.03.2016 р., рахунок № 0000454 від 28.03.2016 р. на 1538087,62 грн.;

- акт б/н від 27.04.2016 р., рахунок № 0000640 від 27.04.2016 р. на 1413686,98 грн.;

- акт б/н від 30.05.2016 р., рахунок № 0000881 від 30.05.2016 р. на 1494489,98 грн.;

- акт б/н від 29.06.2016 р., рахунок № 0001123 від 29.06.2016 р. на 1611697,15 грн.;

- акт б/н від 29.07.2016 р., рахунок № 0001448 від 29.07.2016 р. на 3691372,51 грн.;

- акт б/н від 29.08.2016 р., рахунок № 0001688 від 29.08.2016 р. на 3534440,99 грн.

Акти про надання послуг підписані з боку замовника директором ДТЕК Криворизька ТЕС та скріплені печаткою зазначеного відокремленого підрозділу. Рахунки вручалися відповідачу нарочно, про що свідчать копії витягів з книги обліку про вручених рахунків, рахунок № 0001448 направлений поштою.

Матеріали справи свідчать, що відповідач отримані за вказаний період послуги оплатив у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками, однак з порушенням строків, встановлених умовами договору, а саме:

- згідно акту б/н від 27.01.2016 р. термін оплати до 06.02.2016 р., фактично оплата проведена частковими платежами 12.02.2016 р., 18.02.2016 р., 29.02.2016 р.;

- згідно акту б/н від 26.02.2016 р. термін оплати до 06.03.2016 р., оплата здійснена 11.03.2016 р.;

- згідно акту б/н від 28.03.2016 р. термін оплати до 06.04.2016 р., оплата здійснена 29.04.2016 р.;

- згідно акту б/н від 27.04.2016 р. термін оплати до 06.05.2016 р., проведено часткові оплати: 12.05.2016 р., 19.05.2016 р., 26.05.2016 р., 31.05.2016 р., 02.06.2016 р., 09.06.2016 р.;

- згідно акту б/н від 30.05.2016 р. термін оплати до 06.06.2016 р., часткове погашення: 16.06.2016 р., 23.06.2016 р., 30.06.2016 р., 07.07.2016 р., 21.07.2016 р., 30.08.2016 р.;

- згідно акту б/н від 29.06.2016 р. термін оплати до 06.07.2016 р., оплата проведена 14.07.2016р. та 30.08.2016 р.;

- згідно акту б/н від 29.07.2016 р. термін оплати до 06.08.2016 р., часткові оплати внесено 18.08.2016 р., 30.08.2016 р., 08.09.2016 р., 15.09.2016 р., 21.09.2016 р., 27.09.2016 р., 28.09.2016 р.;

- згідно акту б/н від 29.08.2016 р. термін оплати до 06.09.2016 р., фактично оплату проведено 04.11.2016 р.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково на наступних підставах.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку), зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містить п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 901 глави 63 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

За приписами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частини 2 ст. 343 ГК України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

В пунктах 7.2, 7.3 розділу 7 укладеного сторонами договору встановлено, що при несвоєчасній сплаті (порушенні п. 4.4 даного договору) за надані послуги з водопостачання замовник зобовязаний сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Термін позовної давності щодо нарахування пені встановлено відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України, нарахування пені здійснюється відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Факт порушення грошових зобовязань є доведеним, відповідачем визнається, однак вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобовязаний застосувати до спірних відносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу.

Статтями 256-258 ЦК України передбачено строки, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність). Так, згідно з приписами ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Як слідує з аналізу вищевказаних норм законодавства, для розрахунку пені необхідно встановити розмір боргу, день, коли зобовязання з його сплати мало бути виконане та день надходження суми, за несплату якої нараховується пеня, або у разі несплати - строк припинення нарахування пені (період нарахування пені).

Із змісту позовної заяви та наданого розрахунку вбачається, що позивачем розрахована пеня окремо за кожним актом про надання послуг та виставленим рахунком на оплату цих послуг, з урахуванням часткових оплат, починаючи з акту від 27.01.2016 р. на суму 1717075,78 грн. з терміном оплати до 06.02.2016 р. В даному випадку перебіг позовної давності починається від наступного дня, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, а саме: з 06.02.2016 р. та закінчується 06.02.2017 р.

Як вбачається з банківських виписок по рахунку, відповідач здійснив оплату вказаного акту шляхом перерахування часткових оплат: 12.02.2016 р. (170000,00 грн.), 18.02.2016 р. (30000,00 грн.), 29.02.2016 р. (1247075,78 грн.). Згідно з розрахунком пеня нарахована з 07.02.2016 р. по 11.02.2016 р. (на суму 1717075,78 грн.), з 12.02.2016 р. по 17.02.2016 р. (на суму 1547075,78 грн.), з 18.02.2016 р. по 28.02.2016 р. (на суму 1247075,78 грн.).

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобовязання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 51 ГПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства звязку через яке надсилається позовна заява. Згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті позовна заява направлена позивачем до суду 14.02.2017 р., тобто після спливу позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення пені, нарахованої з 07.02.2016 р. по 11.02.2016 р. в сумі 10321,22 грн. та з 12.02.2016 р. по 13.02.2016 р. в сумі 3719,74 грн. Доказів поважності причин пропуску позовної давності в цій частині не надано.

Згідно з положеннями ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки відповідач у своєму відзиві заявив про сплив позовної давності щодо нарахування пені за вказаним актом, у задоволенні позову в частині стягнення суми 14040,96 грн. (10321,22 + 3719,74) пені слід відмовити.

В іншій частині вимоги про стягнення пені заявлені в межах позовної давності, є правомірними, в тому числі нарахованої за актом за січень 2016 року за період з 14.02.2016 р. по 28.02.2016 р., розрахунок перевірений судом та визнано правильним. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 521660,57 грн. пені є обґрунтованими, доведеними та задовольняються судом.

Згідно з п. 7.4 договору при порушенні зобовязань щодо терміну проведення розрахунків, замовник сплачує заборгованість з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних та 3% річних за користування чужими грошовими коштами, згідно діючого законодавства.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач просить стягнути з відповідача 49131,52 грн. 3% річних, нарахованих за період прострочки оплати за кожним актом про надання послуг, враховуючи проведені часткові оплати, а також суму 98964,35 грн. втрат від інфляції, нарахованої за одним актом про надання послуг у серпні 2016 р. за період з 01.10.2016 р. по 31.10.2016 р.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобовязань, вимоги про стягнення 3% та втрат від інфляції за вказані у розрахунку періоди є обґрунтованими, розрахунок здійснено вірно, тому задовольняються судом у повному обсязі.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Стосовно порушення відповідачем у відзиві питання щодо зменшення судом розміру пені, 3% річних та втрат від інфляції, що підлягають стягненню з боржника, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, на яку посилається відповідач, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Розглянувши заяву відповідача, суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По-перше, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Відповідно до п.п. 3.1, 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способами захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У звязку з цим, клопотання відповідача щодо зменшення цих сум задоволенню не підлягає, оскільки вони не відносяться до неустойки.

По-друге, відповідно до абзацу 4 підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами) при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК) у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Тобто, під зменшенням неустойки розуміється можливість зменшення кількісного вираження розміру суми неустойки у співвідношенні до заявлених вимог, а не повне звільнення від її сплати. З відзиву вбачається, що відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не зазначаючи в якому процентному співвідношенні мають бути зменшені штрафні санкції.

Таким чином, викладене у відзиві клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки, суд відхилив як необґрунтоване. Наведені відповідачем обставини про складні економічні умови, скрутне фінансове становище підприємства можуть бути підставою для вирішення питання в порядку ст. 121 ГПК України на стадії виконання рішення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму 10046,35 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" (юридична адреса: 69006, місто Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20; фактична адреса: 53860, Дніпропетровська область, Апостолівський район, місто Зеленодольськ, площа Енергетиків, 1, ідентифікаційний код 00130872) на користь державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" (50069, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Миру, 15-а) 521660,57 грн. (пятсот двадцять одну тисячу шістсот шістдесят грн. 57 коп.) пені, 49131,52 грн. (сорок девять тисяч сто тридцять одну грн. 52 коп.) 3% річних, 98964,35 грн. (девяносто вісім тисяч девятсот шістдесят чотири грн. 35 коп.) втрат від інфляції, 10046,35 грн. (десять тисяч сорок шість грн. 35 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 20 квітня 2017 р.

Суддя В.В.Носівець