ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2017 р. Справа № 911/426/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжхарчоторг»,

м. Кривий Ріг,

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

с. Чубинське Бориспільського району,

про стягнення 340 000,00 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Берестян В.В., уповноважена, довіреність від 09.03.2017;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Криворіжхарчоторг», м. Кривий Ріг, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 07.02.2017 до відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Чубинське Бориспільського району, в якому просить суд стягнути з відповідача 340 000,00 грн. заборгованості за договором позики №1/08 від 25.08.2015, а також судові витрати.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.02.2016 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжхарчоторг» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/426/17 та призначено справу до розгляду в засіданні господарського суду на 27.02.2017.

В судове засідання 27.02.2017 представники сторін не з'явились, вимоги суду не виконали, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 20.03.2017.

20.03.2017 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову. Так, позивач твердить, що між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) 25.08.2015 було укладено договір позики №1/08, згідно якого сторони домовились про надання позики в сумі 200 000,00 грн. із строком повернення до 31.12.2015. Разом із тим, позивач платіжним дорученням від 11.09.2015 перерахував відповідачу суму 590 000,00 грн., відтак сума 390 000,00 грн. була перерахована відповідачу помилково, поза умовами договору позики. Відповідачем було повернуто кошти в сумі 250 000,00 грн., тобто ним було повернуто позику та частину помилково перерахованих коштів. Залишок неповернутої суми складає 340 000,00 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою від 20.03.2017 розгляд справи відкладено на 04.04.2017 та зобов'язано позивача направити відповідачу копію заяви від 20.03.2017 про зміну підстав позову.

В судовому засіданні 04.04.2017 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову та відкладено розгляд справи на 14.04.2017 для забезпечення права відповідача надати відзив на позов з врахуванням прийнятої судом до розгляду заяви позивача про зміну підстав позову та взяти участь в судовому засіданні.

В судове засідання 14.14.2017 з'явився представник позивача, який позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідач в судові засідання 27.02.2017, 20.03.2017, 04.04.2017 та 14.04.2017 не з'явився, відзив на позов та витребувані судом документи не подав.

Відповідно до роз'яснень та рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в підпункті 3.9.1 пункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи у разі виконання судом вимог частини першої ст. 64, ст. 87 ГПК України. За змістом зазначених статей, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд в порядку ст.ст. 64, 77 ГПК України належним чином направляв відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві, яка відповідає місцезнаходженню відповідача згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.02.2017, копії ухвал рекомендованими листами з повідомленням.

Поштові відправлення з копіями ухвал від 14.02.2017 та від 27.02.2017 повернуті підприємством зв'язку з посиланням на закінчення терміну зберігання. Поштові відправлення з копіями ухвал від 20.03.2017 та від 04.04.2017 на адресу суду не повернулись.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами, яких достатньо для розгляду спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжхарчоторг», м. Кривий Ріг (далі по тексту - ТОВ «Криворіжхарчоторг») до відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Чубинське Бориспільського району (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 25.08.2015 договір позики №1/08 (далі - договір) між ТОВ «Криворіжхарчоторг» (позикодавець) та ФОП ОСОБА_1 (позичальник), відповідно до умов якого:

- позикодавець передає позичальнику кошти в сумі 200 000,00 грн. без отримання відсотків (пункт 1 договору);

- позичальник зобов'язується повернути позикодавцю отриману суму до 31.12.2015 (пункт 3 договору);

- у разі порушення строку повернення позики, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (пункт 5 договору).

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до визначення ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем 11.09.2015 платіжним дорученням №3985 було перераховано на поточний рахунок відповідача кошти в сумі 590 000,00 грн.

Суд погоджується з твердженням про те, що кошти були перераховані в сумі, більшій, ніж передбачено договором, відтак 390 000,00 грн. позивачем було перераховано помилково та безпідставно.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до пункту 3 договору позичальник повинен був повернути кошти в сумі 200 000,00 грн. в строк до 31.12.2015.

Інша частина коштів в сумі 390 000,00 грн. підлягала поверненню в порядку пункту 6 Указу Президента України 16.03.1995 № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України", відповідно до якого підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Відповідач повернув позивачу кошти в сумі 200 000,00 грн. (копії платіжних доручень від 13.11.2015 №15 на суму 100 000,00 грн. та від 09.02.2016 №16193 на суму 100 000,00 грн. залучені до матеріалів справи).

Крім того, платіжним дорученням від 08.04.2016 №27315 позивачу сплачено ще 50 000,00 грн. (платник ОСОБА_3, призначення платежу «повернення фін. допомоги ОСОБА_1»). Відповідно до частини 1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Позивач зазначене виконання зобов'язання іншою особою прийняв як належне виконання.

За таких обставин, сума, яка не була повернута відповідачем позивачу складає 590 000,00 грн. - 250 000,00 грн. = 340 000,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

За таких обставин, сума коштів, яку зобов'язаний повернути відповідач позивачу, станом на день розгляду справи становить 340 000,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а частина 2 ст. 614 ЦК України обов'язок доведення відсутності вини у порушенні зобов'язання покладає на сторону, яка порушила зобов'язання.

Відповідач відзив на позов не подав, доказів повернення коштів в розмірі, більшому, ніж доводить суду позивач, суду не представив, доводів позивача не спростував.

З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово (20.09.2016, 22.12.2016) направляв відповідачу на всі відомі адреси листи-вимоги про оплату заборгованості в сумі 340 000,00 грн. (копії листів з доказами направлення залучені до матеріалів справи). Суду не подано доказів того, що відповідач надав відповідь на зазначені листи чи задовольнив законні вимоги ТОВ «Криворіжхарчоторг».

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ТОВ «Криворіжхарчоторг» законними, обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню повністю.

У зв'язку із задоволенням позову судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 12, 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжхарчоторг» задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (08321, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номерНОМЕР_1)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжхарчоторг» (50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Довгинцівський район, вулиця Леоніда Бородича, будинок 17, офісне приміщення №8, ідентифікаційний код 23650516)

340 000,00 грн. (триста сорок тисяч гривень нуль копійок) заборгованості,

5100, 00 грн. (п'ять тисяч сто гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 25.04.2017

Суддя О.В. Конюх