ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017 Справа № 917/258/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Атом», вул. Троїцька, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39605

до 1. Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000

2. Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, вул. Троїцька, 76, м. Кременчук, Полтавська область, 39605

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1-Державна казначейська служба України, м. Київ, вул.Бастіонна,6

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 2 - начальник слідчого відділу фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області ОСОБА_1 (службова адреса: м. Кременчук, вул. І.Сердюка, 43)

про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства в сумі 685 276,00 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 , довіреність №98 від 21.10.2016р.

від відповідача 1: ОСОБА_3, довіреність №53/16-31-10-22 від 02.11.2016р.

від відповідача 2: ОСОБА_3, довіреність №10271/15/16-03 від 08.04.2016р.

від третіх осіб 1,2: відсутні

18.04.2017 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства в сумі 685 276,00 грн. Так, згідно прохальної частини позову позивач просить стягнути за рахунок Головного управління Державної фіскальної служби України в Полтавській області на користь позивача завдану начальником другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області, капітаном податкової міліції ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 685 276,00 грн. шляхом списання в безспірному порядку.

Позивач на задоволенні позову наполягає, надав у засіданні письмову заяву про уточнення позовних вимог (вих.№25 від 14.04.2017р.). За своєю суттю заява є додатковим обґрунтуванням позовних вимог в частині визначення суми позову, додатками до якої є, зокрема, копія бухгалтерської довідки від 12.04.2017р. №23 про середню заробітну плату на ПрАТ "Атом" станом на 12.04.2017р., калькуляція собівартості дослідного зразка секції автоматичного вводу резерву станом на 12.04.2017р.

Від слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 2 - начальник слідчого відділу фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області ОСОБА_1 перебуває у черговій відпустці та клопотання рпо розгляд справи без його участі. Суд зазначає, що слідче управління не є учасником даного процесу та не наділене правом заявляти клопотання, та приймає викладену у клопотанні інформацію до уваги.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1- Державна казначейська служба України, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, письмових пояснень по суті спору не надала.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову категорично заперечує, вважаючи його необґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Слідчим 2-го відділу слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області ОСОБА_4 проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №000042 від 07.10.2014 року за фактом ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах службовими особами ПрАТ «Атом» ( ч. З ст. 212 КК України).

В ході розслідування 13.01.2015року під час проведення огляду у приміщенні позивача було вилучено електричну шафу, на передній панелі якої є напис MDE-A-1250M-2-630-630, в якій вмонтовано комплектуючі, що (на думку слідства) були придбані у ТОВ «Астораль», яке задіяне у схемі ухилення від сплати податків службовими особами ПрАТ «Атом».

14.01.2015 року відповідно до вимог п. 5 ст. 171 КПК України слідчому судді було подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, у т.ч. і електричної шафи MDE-A-1250M-2-630-630, оскільки частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

За результатами розгляду клопотання 16.01.2015 року слідчим суддею Крюківського районного суду м. Кременчука Дядечко І.І. винесено ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого, яка залишена в силі постановою Апеляційного суду Полтавської області від 28.01.2015 року.

В ухвалі від 16.01.2015р. Крюківського районного суду м. Кременчука зазначено: при цьому не підлягає задоволенню клопотання слідчого в частині накладення арешту на вилучену у ПрАТ "Атом" електричну шафу, на передній панелі якої є напис MDE-A-1250M-2-630-630, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження слідчого, що існують достатні підстави вважати, що дане майно виготовлено, пристосовано або було використано як засіб чи знаряддя вчинення даного кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄДР за № 0000042, та зберегло на собі його сліди, так як вказана електрична шафа є дослідним зразком "Секції автоматичного вводу резерву", яка не є комплектуючими та готовою продукцією, в зв'язку з реалізацією якої було штучно завищено ціну для зменшення податкових зобов'язань, та дане твердження представника ПрАТ "Атом" ні слідчим, ні прокурором в судовому засіданні не спростовано.

Згідно резолютивної частини ухвали, суд ухвалив, зокрема, повернути ПрАТ "Атом" тимчасово вилучену електричну шафу, на передній панелі якої є напис MDE-A-1250M-2-630-630.

Згідно пояснень позивача, починаючи з серпня 2015 року він неодноразово звертався з листами до органу розслідування та особисто слідчого з вимогою повернути шафу, вилучену під час огляду, на що йому неодноразово було запропоновано забрати шафу. Так, 10.08.2016р. старшим слідчим слідчого відділу фінансових розслідувань Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби було направлено листа позивачу, у якому повідомлено, що шафа зберігається у кімнаті зберігання речових доказів, у зв'язку з чим запропоновано директору позивача з'явитися особисто чи направити повноважних осіб для отримання вказаного майна (арк. справи 26); у відповідь на вказаний лист позивач направив листа вих.№02 від 12.01.2016р., у якому вимагав доставити шафу в те місце, з якого вона була вилучена, оскільки ухвалою суду від 16.01.2015р. зобов'язаноне просто передати, а повернути шафу позивачу, що, на його думку, передбачає фізичну її доставку до того місця, звідки вона була вилучена (лист аналогічного змісту - вих.№11 від 27.01.2016р., арк. справи 27-28).

З матеріалів справи також вбачається, що 10.03.2015 року підприємством ПрАТ «Атом» за вих. № 34 від 10.03.2015 року до Крюківського районного суду м. Кременчука було направлено скаргу на бездіяльність працівників міліції. 16.03.2015 року слідчим суддею відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність працівників міліції, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна (справа №537/1181/15-к).

01.09.2015 року, після чергового обміну листами, ПрАТ «Атом» звернулося до прокуратури м. Кременчука із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 382 КК України. Прокуратурою м. Кременчука заявнику надано відповідь про відсутність підстав для реєстрації відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Вказане рішення прокуратури оскаржено заявником в судовому порядку, за результатами якого 11.09.2015 року слідчим суддею Крюківського районного суду було винесено ухвалу про відмову в задоволенні скарги ПрАТ «Атом» на бездіяльність Прокуратури м. Кременчука у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (арк.справи 78-80). Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Вимоги позивача про доставку шафи за його місцезнаходженням відповідачем-2 виконані не були, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення судом враховано наступне:

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову передбачені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладенняадміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Таким чином, з огляду на предмет та підставу позову, у даному випадку відсутні підстави для застосування приписів ст.1176 ЦК України. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України при розгляді подібних справ ( див. постанову від 25.05.2016р. у справі №6-440цс16).

При цьому безпідставними суд вважає посилання позивача на норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки даним Законом врегульовано правовідносини, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 02.12.2015 у справі № 917/2290/14).

З огляду на те, що на даний час порядок відшкодування позадоговірної шкоди, завданої юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, спеціальним законом не врегульовано, то в силу вимог ч. 6 ст.1176 Цивільного кодексу України така шкода має відшкодовуватися на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох загальних умов відповідальності (протиправна поведінка; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1174 цього Кодексу допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб'єкта владних повноважень, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками).

Разом з тим, одночасна наявність названих трьох елементів складу правопорушення є обов'язковою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24.01.2012 по справі № 38/67, від 01.03.2011 по справі № 13/68-10, від 12.04.2016 по справі № 908/4057/14, від 24.05.2016 по справі № 902/1206/14 та абз. 3 п. 2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994).

Обґрунтовуючи наявність такого елементу складу правопорушення, як протиправна поведінка у вигляді незаконних дій органів досудового розслідування, позивач посилається на те, що вилучена в ході слідчих дій електрична шафа не була фізично повернута органом розслідування законному власнику - позивачу (не повернута на те місце, звідки була вилучена, натомість слідчий письмово пропонував директору позивача з'явитися за отриманням шафи або направити для цього повноважних осіб).

Положеннями ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а частиною 2 ст. 34 цього Кодексу встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Однак, перевірка правомірності дій чи бездіяльності органів дізнання, досудового слідства чи прокуратури при проведенні дій, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України не відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції (аналогічне викладене у постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2015 у справі № 917/2290/14).

Позивач відповідного процесуального документу компетентного суду, який набрав законної сили та яким встановлено незаконність дій посадових осіб відповідачів, вчинених ними під час досудового розслідування кримінального провадження, суду не надав та не довів наявність такого елементу складу правопорушення, як протиправна поведінка у вигляді незаконних дій, та відповідно - не довів одночасну наявність трьох елементів складу правопорушення.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідні дії органу розслідування (недоставлення шафи в приміщення позивача) оскаржувалися позивачем до суду у порядку, встановленому КПК України. За результатами судового розгляду будь-яких порушень з боку слідчого відділу не встановлено (ухвалою від 16.03.2015р. у справі №537/1181/15-к відмовлено у задоволенні скарги директора позивача на бездіяльність працівників міліції, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна; ухвалою від 11.09.2015р. у справі №537/4074/15-к відмовлено у задоволенні скарги позивача на бездіяльність прокуратури м. Кременчука, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; при цьому позивачу роз'яснено, що чинним КПК України не передбачено обов'язку слідчого повертати тимчасово вилучене майно до того місця, де воно було вилучено; в діях слідчого не вбачається бездіяльності, яка б полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна та ним не здійснено жодних перешкод в отриманні позивачем свого майна).

Крім того, судом враховано пояснення відповідачів стосовно порядку повернення вилученого майна власникам. Так, згідно наказу Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010р. № 51/401/649/471/23/125 «Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції)», речові докази та інше майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем. Про можливість отримання зацікавленими особами вилучених у них предметів та цінностей їм повідомляється письмово, копія повідомлення долучається до кримінальної справи. В розписці отримувач вказує дані свого паспорта або іншого документа, який засвідчує його особу та місці проживання. У разі неможливості особистої явки власника предметів і цінностей вони можуть бути отримані за його довіреністю іншою; особою, розписка якої разом з довіреністю також: приєднується до справи.

Якщо власником є підприємство, установа, організація, предмети і цінності передаються їх представникам за наявності довіреності, документа, що засвідчує особу, і під розписку.

У випадках, коли поверненню власникам підлягають вилучені у них промтовари, вони повертаються за рішенням працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, суду. Особі, якій повертаються вилучені у неї промтовари, надсилається повідомлення, копія якого підшивається до кримінальної справи. Повернення речей проводиться під розписку, про що в журналі робиться відповідна відмітка (пункт 73 Наказу). Тобто, як уже зазначалося вище, безпосередня доставка органом розслідування вилучених речей власнику не передбачена.

Обґрунтовуючи розмір завданих Товариству збитків, позивач у позовній заяві посилається на те, що згідно бухгалтерської довідки від 24.01.2017р. загальна вартість вилученого під час обшуку дослідного зразка "Секції автоматичного вводу резерву" складає 685 276, 00 грн. (арк. справи 16). Додатково в заяві про уточнення позовних вимог позивач пояснює, що до вартості шафи ним включено витрати на придбання комплектуючих, витрати на виплату заробітної плати працівникам (121 775,05 грн.) та нарахування на заробітну плату (44 447,89 грн). при цьому з поданих позивачем прайс-листів, рахунків та довідок бухгалтерії вбачається, що в них вказані ціни та рівні зарплат станом на час розгляду справи судом (квітень 2017р.).

Як уже зазначалося в описовій частині даного рішення, згідно прохальної частини позову позивач просить стягнути за рахунок Головного управління Державної фіскальної служби України в Полтавській області на його користь завдану начальником другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області, капітаном податкової міліції ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 685 276,00 грн. шляхом списання в безспірному порядку. У відзиві на позов відповідач-1 акцентував увагу на тому, що позовні вимоги до нього взагалі не обґрунтовані та не наведено підстав, за яких Головне управління Державної фіскальної служби у Полтавській області повинно відшкодовувати шкоду, завдану іншою особою. В реагування на відзив представник позивача у судовому засіданні 21.03.2017р. просив суд надати можливість уточнити позовні вимоги в цій частині, проте письмові уточнення (вих.№25 від 14.14.2017р.) містять тільки пояснення стосовно визначення ціни позову, про що йшлося вище; у судовому засіданні 18.04.2017р. позивач наполягав на задоволенні позовних вимог саме за рахунок відповідача-1 та підтримував позовні вимоги в редакції позовної заяви.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позивачем жодним чином не обґрунтовано порушення його прав відповідачем-1, з яким позивач взагалі не перебував у жодних правовідносинах, та не доведено наявності неправомірних дій з боку відповідача-2, внаслідок яких позивачу було б завдано шкоди у заявленому до стягнення розмірі.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Атом» до 1) Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області та 2) Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області - відмовити.

Повне рішення складено 20.04.2017р.

Суддя О.С.Мацко