ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" квітня 2017 р. Справа № 924/1180/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Першого заступника військового прокурора Західного регіону, м. Львів в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерінвестгруп", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА Компані

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Концерн „Військторгсервіс м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд державного майна України

про витребування нерухомого майна, а саме: автогаражі, будівлю будинку водія, господарський склад, овоческлад, промисловий склад, прохідну, столярну майстерню, розташовані по вул. Попова, 73-6, комбінат побутового обслуговування по вул. Миру, 1/3, продовольчий магазин по вул. Софіївській, 11, торговий центр по вул. Есенській, 2 у м.Старокостянтинові Хмельницької області, вартістю 948916,55 грн.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1 - за довіреністю від 30.12.2015 р.

від відповідача 1: ОСОБА_2 - за довіреністю від 10.01.2017 р.

від відповідача 2: не з'явився

від прокуратури: не з'явився

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: ОСОБА_3 - за довіреністю від 29.01.16р.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору:

Перший заступник військового прокурора Західного регіону, м. Львів в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України м. Київ звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерінвестгруп, м. Київ про витребування нерухомого майна, а саме: автогаражі, будівлю будинку водія, господарський склад, овоческлад, промисловий склад, прохідну, столярну майстерню, розташовані по вул. Попова, 73-6, комбінат побутового обслуговування по вул. Миру, 1/3, продовольчий магазин по вул. Софіївській,11, торговий центр по вул. Есенській, 2 у м. Старокостянтинові Хмельницької області, вартістю 948916,55 грн.

Повноважний представник позивача та представник прокуратури в судовому засіданні підтримали вимоги заявлені у позові.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що договір простого товариства вважається укладеним з моменту письмового оформлення згоди сторін та не вимагає факту передачі вкладів сторін у спільну діяльність. Суть договору зводиться у першу чергу до узгодження спільних дій для досягнення спільної мети, а не до передачі майна. Разом з тим, відповідно до положень Договору №140/5/877 від 25.07.2005р. основним обов'язком Головного управління торгівлі Тилу МО України є саме передача ТОВ „Старокостянтинівський гарнізон торг за актом прийому - передачі житлових приміщень, розташованих у м. Старокостянтинові Хмельницької області. Виконання стороною 1 будь-яких інших активних дій з метою досягнення мети спільної діяльності не передбачено. Таким чином, суть укладеного між сторонами договору від 25.07.2005р. звелася до передачі Головним управлінням торгівлі Тилу МО України нерухомого майна у тимчасове користування на відповідний строк ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг та за відповідну плату. Правовідносини між сторонами, на виникнення яких спрямовано договір від 25.07.2005року, за своєю правовою природою є договором оренди (найму) майна, а не спільної діяльності, у зв'язку з чим до таких правовідносин слід застосовувати норми законодавства, що регулюють порядок укладання, виконання правочину, який сторони насправді вчинили - договору найму (оренди) майна.

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, то відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності тощо.

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Отже, договір від 25 липня 2005 року №140/5/877 між Концерном „Військторгсервіс та ТОВ „Інтерінвестгруп, будучи по свої суті та правовій природі договором найму (оренди) нерухомого майна (капітальних споруд), підлягав нотаріальному посвідченню, як обов'язковій умові набуття ним чинності, а без такої є фактично неукладеним (нікчемним) і таким, що не створив жодних правових наслідків для сторін.

Виходячи з викладеного, ТОВ „Інтер Ін вест груп з 2005року до теперішнього часу без належних правових підстав використовує державне нерухоме майно, чим порушило норми закону та спричинило державі значні збитки.

А тому з посиланням на ст. 387 Цивільного кодексу України просить суд витребувати у відповідача вказане майно.

У клопотанні представником позивача про витребування доказів належить відмовити, оскільки вказане клопотання уже розглядалось судом.

Відповідач (ТОВ „Інтер ОСОБА_4) позовні вимоги не визнав. У відзиві поряд з іншим зазначив, що 01.04.2011року між ТОВ „Старокостянтинівський гарнізон торг, ТОВ „Інтер ОСОБА_4 груп та Концерном „Військторгсервіс була укладена Додаткова угода до Договору №140/5/877 від 25.07.2005р., відповідно до якої у зв'язку із припиненням зобов'язань стороною-1 ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг за договором, усі права та обов'язки за договором, які виконувала сторона -1, переходять до правонаступника сторони -1 за договором сторони-2 ТОВ „Інтер ОСОБА_4, окрім наявної та несплаченої кредиторської заборгованості за договором.

Додатковою угодою від 26.04.2011 року про внесення змін та доповнень до договору від 25.07.2005р. №140/5/877 було погоджено ТОВ „Інтер ОСОБА_4 груп замінити на назву сторони ТОВ „ДПА Компані.

Пунктом 6 додаткової угоди від 26.04.2011 року визначено, що дана угода набирає чинності з 01 квітня 2013 року і діє до моменту припинення чи розірвання Договору, невід'ємною частиною якого вона є.

Відповідно до п.7 додаткової угоди від 26.04.2011 року починаючи з 01 квітня 2013 року Сторона 1 та Сторона 3 підтверджують свої зобов'язання за договором, а Сторона 2 підтверджує перехід своїх прав та обов'язків до Договору до Сторони 3.

01.04.2013 року було складено Акт приймання-передачі основних фондів в спільну діяльність ТОВ „ДПА Компані, який підписаний Концерном „Військторгсервіс, ТОВ „Інтер ОСОБА_4 груп та ТОВ „ДПА Компані і скріплений печатками.

Стороною за даним договором про спільну діяльність є ТОВ „ДПА Компані

Відповідач (ТОВ „ДПА Компані) проти позову заперечив. У поясненнях зазначив, що твердження є помилковим прокурора про те, що договір про спільну діяльність №140/5/877 від 25.07.2005 року за своєю природою є договором прихованої оренди є помилковим.

Відповідно до ст.ст. 1130,1133,1135,1139 ЦК України у даному договорі передбачено вклади учасників: кошти та нерухоме майно(розділ 8); порядок розподілу прибутку результатів сумісної діяльності: стороні-1 - 80%, стороні-2 - 20% (розділ 9); встановлено ведення спільних справ за ОСОБА_5 - доручено Стороні-2 (розділ 7).

Таким чином, на думку відповідача, даний договір містить усі істотні умови характерні саме для договору про сумісну діяльність.

Крім того, Господарським судом м. Києва, Київським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України у справі №910/1094/14 відмовлено в позові Концерну „Військторгсервіс до ТОВ „ДПА КОМПАНІ про розірвання договору №140/5/877 від 25.07.2055 про спільну діяльність (простого товариства).

Під час розгляду справи, суди не знайшли доказів про порушення зобов'язань ТОВ „ДПА КОМПАНІ за договором №140/5/877 від 25.07.2005про спільну діяльність (простого товариства), а саме - здійснив перереєстрацію договору у фіскальних (податкових) органах за місцем знаходження, здійснив перерахування частини прибутку від спільної діяльності згідно з умовами договору та сплачує податки за договором у встановленому порядку. Проведено аналіз цього правочину (договору) та обставин, повязаних з його виконанням і вказані судові органи не знайшли жодних ознак удаваного правочину, на які посилається прокурор.

Просить суд в позові відмовити.

Крім того, представником відповідача ТОВ „ДПА Компані подано заяву про застосування строку позовної давності

Представник третьої особи (Фонд ДМ України) позовні вимоги підтримав. Проте письмових пояснень стосовно предмету позову суду не подав.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

25 липня 2005 року між Головним управлінням торгівлі і тилу Міністерства оборони України (далі Сторона 1) та ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг (далі Сторона 2) укладено договір №140/5/877 про спільну діяльність (простого товариства).

Відповідно до розділу 1 вказаного договору сторони зобов'язалися шляхом об'єднання зусиль та майна спільно діяти без створення юридичної особи у сфері організації виробничої та торгівельної діяльності, надання послуг у тому числі з перевалки, збереження майна (вантажів, товарів), стоянки та збереження автотранспорту, наданні майна в найм, а також здійснення інших видів діяльності з метою отримання доходу.

Згідно п.3 Договору Сторона -1 (Головне управління торгівлі і тилу Міністерства оборони України) після підписання договору зобовязується передати Стороні - 2 (ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг) за актом приймання-передачі нежитлові приміщення, які розташовані у м. Старокостянтинів.

Ведення спільних справ за ОСОБА_5 здійснюється сторонами за спільною згодою. Рішення приймаються на зборах представників сторін, або шляхом опитування, письмово, телеграфом або факсом. Керівництво сумісною діяльністю за даним ОСОБА_5, а також ведення спільних справ доручається Стороні 2 (п.п 7.1,7.2,7.3 Договору).

В п. 9.2 договору сторони погодили, що прибуток, отриманий Сторонами від сумісної діяльності підлягає розподілу у відношенні, пропорційно внескам Сторін:

Стороні 1 -80%

Стороні 2 20%

Згідно з пунктом 11.1 договір укладено терміном на п'ять років зі строком дії до 24 липня 2010 року.

На виконання умов вказаного договору, відповідно до акту прийому - передачі від 01.09.2005року сторона 1 передала, а сторона 2 прийняла нерухоме державне майно, а саме: автогаражі, будівлю будинку водія, господарський склад, овоческлад, промисловий склад, прохідну, столярну майстерню, розташовані по вул. Попова, 73-6, комбінат побутового обслуговування по вул. Миру, 1/3, продовольчий магазин по вул. Софіївській, 11, торговий центр по вул. Есенській,2 у м. Старокостянтинові Хмельницької області. Вартість майна згідно з умовами договору склала 948916,55грн.

01 березня 2006року сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до якої Головне управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України у звязку з припиненням замінено на державне господарське об'єднання „Концерн „Військторгсервіс.

23.06.2006року між Концерном „Військторгсервіс та ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг було укладено Угоду про внесення змін та доповнень до Договору від 25.07.2005р. №140/5/877, в якій було внесено зміни в частині збільшення балансової вартості спільного майна та розподілу прибутку між сторонами.

27.02.2007року сторонами Угодою було внесено зміни та доповнення до Договору від 25.07.2005р. №140/5/877, що стосувались зміни вартості майна.

30.08.2007 року сторони уклали Угоду про внесення змін та доповнень до Договору від 25.07.2005р. №140/5/877 в частині розподілу прибутку між сторонами, а саме : (п.9.2 Договору) прибуток, що отримується сторонами від сумісної діяльності, підлягає розподілу у відношенні, пропорційно внескам сторін:

Стороні - 1 - 90%, Стороні - 2 - 10%.

01.04.2009 року між сторонами було укладено Угоду про внесення змін до Договору про спільну діяльність (простого товариства) від 25.07.2005р. №140/5/877, відповідно до якої пункт 9.5. Договору було викладено в наступній редакції: „Фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку Стороні-1 та утримання відповідної частки прибутку Стороною-2 в кінці звітного періоду, але не пізніше 01 травня наступного за звітним року.

30.10.2009 року Угодою про внесення змін до Договору про спільну діяльність (простого товариства) від 25.07.2005р. №140/5/877 було внесено зміни до п.11.1 Договору, а саме щодо строку дії договору - термін його дії визначено до 24.07.2020 року включно.

01.04.2011 року між ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг, ТОВ „Інтер ОСОБА_4 та Концерном „Військторгсервіс була укладена Додаткова угода до Договору №140/5/877 від 25.07.2005р., відповідно до якої у зв'язку із припиненням зобов'язань Стороною-1 ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг за договором, усі права та обов'язки за договором, які виконувала сторона -1, переходять до правонаступника сторони -1 за договором - сторони - 2 ТОВ „Інтер ОСОБА_4, окрім наявної та несплаченої кредиторської заборгованості за договором.

Додатковою угодою від 26.04.2011 року про внесення змін та доповнень до договору від 25.07.2005р. №140/5/877, укладеною між Концерном „Військторгсервіс, ТОВ „Інтер ОСОБА_4 та ТОВ „ДПА Компані з метою швидкого досягнення цілей за договором про спільну діяльність, погодили назву сторони 2 (ТОВ „Інтер ОСОБА_4) замінити на назву сторони 3 (ТОВ „ДПА Компані).

З 01.04.13 року додаткову угоду від 01.04.11 р. до даного договору сторони погодили вважати такою, що втратила чинність.

Пунктом 6 додаткової угоди від 26.04.2011 року визначено, що дана угода набирає чинності з 01 квітня 2013 року і діє до моменту припинення чи розірвання Договору, невід'ємною частиною якого вона є.

Відповідно до п.7 додаткової угоди починаючи з 01 квітня 2013року Сторона 1 та Сторона 3 підтверджують свої зобов'язання за договором, а Сторона 2 підтверджує перехід своїх прав та обов'язків до Договору до Сторони 3.

01.04.2013 року було складено Акт приймання-передачі основних фондів в спільну діяльність ТОВ „ДПА Компані, який підписаний Концерном „Військторгсервіс, ТОВ „Інтер ОСОБА_4 та ТОВ „ДПА Компані і скріплений печатками.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Прокурор заявляючи вимогу про витребування майна, стверджує, що договір №140/5/877 про спільну діяльність (простого товариства) є удаваним і укладений з метою приховати договір оренди.

Відповідно до ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У сенсі положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч.2 ст. 235 ЦК України передбачено, що у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009р. зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Аналогічні правова позиція у п. 3.11 постанови ВГСУ від 29.05.2013р. №11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними.

З аналізу наведених норм вбачається, що позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Як було встановлено розглядом справи, 25 липня 2005року між Головним управлінням торгівлі і тилу Міністерства оборони України (далі Сторона 1) та ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг (далі Сторона 2) було укладено договір №140/5/877 про спільну діяльність (простого товариства).

Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Статтею 1133 Кодексу встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

В розділі 8 договору від 25.07.2005року сторони визначили, що є спільним майном та порядок його формування, зокрема:

- спільним майном за даним договором є майно і майнові права сторони-1 залишкова балансова вартість якого становить 948 916,55 грн., а також грошові кошти, майно, трудова участь, майнові права, залучені інвестиції, професійні та інші знання, навички й уміння, ділова репутація ділові зв'язки, підприємницька ініціатива та інші права, що належать стороні-2, що сторонами оцінено в 189783,31 грн. також майно, створене або придбане сторонами в результаті сумісної діяльності.(п.8.1 Договору).

Статтею ст.1139 Цивільного кодексу України встановлено, що прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.).

Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.

Розподіл прибутку відображений у розділі 9 Договору - розподіл результатів сумісної діяльності.

Відповідно до п. 9.1 договору усі доходи, що отримуються за даним договором у результаті сумісної діяльності використовуються в першу чергу на відшкодування матеріальних витрат.

Прибуток, згідно з п. 9.2 договору, що отримується сторонами від сумісної діяльності, підлягає розподілу у відношенні, пропорційно внескам сторін:

- стороні-1(Головне управління торгівлі і тилу МО) - 80%,

- стороні-2 (ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг) - 20%.

Підбиття підсумків сумісної діяльності і розподіл прибутку між сторонами здійснюється на підставі окремого балансу, який складає сторона-2, впродовж 10 днів після дати встановленої для подання квартальної (річної) звітності, (п. 9.3 договору).

Фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки прибутку стороні-1 та утримання відповідної частки прибутку сторопою-2. (п. 9.5 договору).

Крім цього, статтею 1135 Кодексу встановлено, що однією із умов спільної діяльності є визначення порядку ведення спільних справ за договором простого товариства.

Ведення спільних справ відображено в розділі 7 Договору - за п. 7.1. якого, ведення спільних справ за ОСОБА_5 здійснюється сторонами за їх спільною згодою. А саме, п. 7.3. Договору визначено, що керівництво сумісною діяльністю за даним ОСОБА_5, а також ведення спільних справ доручається Стороні-2 (ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг)

Як вбачається із матеріалів справи, 25 липня 2005 року між Головним управлінням торгівлі і тилу Міністерства оборони України (Сторона 1) та ТОВ „Старокостянтинівський гарнізонторг (Сторона 2) укладено договір №140/5/877 про спільну діяльність (простого товариства).

Згідно норм Цивільного кодексу України та ЗУ „Про оренду державного та комунального майна орендою, є оплатна передача майна у користування для здійснення підприємницької діяльності.

Поряд з цим суд звертає увагу, за договором оренди, орендодавець не має права втручатись у підприємницьку діяльність орендаря.

Однак, у Договорі про спільну діяльність серед обов'язків Сторони- 1 (розділ 3) визначено, що сторона-1 зобов'язана:

- координувати здійснення спільної діяльності;

- надавати ТОВ „Старокостянтинівський гарнізон торг відомості стосовно витрат, понесених ГУ Тилу МО України в межах здійснення спільної діяльності тощо.

- передати стороні-2 права та обов'язки, які визначені у діючих на дату підписання цього договору договорах стосовно переданню у спільну діяльність майна, що були підписані балансоутримувачем чи іншими наділеними ним правом особами.

Розділом 5 договору встановлено обов'язки ТОВ „Старокостянтинівський гарнізон торг , а саме, зокрема:

- після підписання договору прийняти від сторони-1 за актом прийому-передачі не житлові приміщення об'єктів, які розташовані у м. Старокостянтинів;

- вести бухгалтерський облік спільної діяльності з відображенням його доходів та видатків у окремому балансі;

- прийняти від сторони-1 права та обов'язки, які визначені у діючих на дату підписання цього договору договорах стосовно переданого в спільну діяльність майна, що були підписані балансоутримувачем чи іншими наділеними ним таким правом особами.

По договору оренди за користування майном сплачується орендна плата, яка визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати і перераховується щомісячно орендодавцеві.

В даному договорі про спільну діяльність щомісячна орендна плата не передбачена.

Таким чином, вказаним ОСОБА_5 про спільну діяльність від 25.07.2005року не передбачено ні є однією з основних істотних умов властивих для договору оренди.

З огляду на викладене, твердження прокуратури про те, що договір №140/5/877 про спільну діяльність (простого товариства) є удаваним і укладений з метою приховати договір оренди не підтверджені належними доказами та суперечать матеріалам справи.

Отже, суд приходить до висновку, що майно, а саме: автогаражі, будівлю будинку водія, господарський склад, овоческлад, промисловий склад, прохідну, столярну майстерню, розташовані по вул. Попова, 73-6, комбінат побутового обслуговування по вул. Миру, 1/3, продовольчий магазин по вул. Софіївській, 11, торговий центр по вул. Есенській, 2 у м.Старокостянтинові Хмельницької області передано Товариству з обмеженою відповідальністю „ДПА Компані на підставі договорів №140/5/877 від 25 липня 2005 року та додаткової угоди від 26 квітня 2011 року.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, представником відповідача ТОВ „ДПА Компані подано заяву про застосування строку позовної давності. У своїй заяві зазначає, що у разі звернення до суду прокурора, то позовна давність обчислюється від дня коли про порушення свого права довідався позивач. Прокурором позов подано 29.11.2016року, тобто ним пропущено трирічний строк позовної давності.

Суд вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу, можливість захисту цивільного права або інтересу породжується лише його порушенням.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на те, що прокурором не доведено порушення прав Міністерства оборони України, у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності слід відмовити.

Враховуючи викладене, у позові Першого заступника військового прокурора Західного регіону про витребування нерухомого майна, а саме: автогаражі, будівлю будинку водія, господарський склад, овоческлад, промисловий склад, прохідну, столярну майстерню, розташовані по вул. Попова, 73-6, комбінат побутового обслуговування по вул. Миру, 1/3, продовольчий магазин по вул. Софіївській, 11, торговий центр по вул. Есенській,2 у м.Старокостянтинові Хмельницької області, вартістю 948916,55 грн. належить відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на прокурора.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України ,-

вирішив:

В позові Першого заступника військового прокурора Західного регіону, м. Львів в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерінвестгруп, м. Київ, Товариства з обмеженою відповідальністю „ДПА Компані, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Концерн „Військторгсервіс, Товариство з обмеженою відповідальністю „ДПА Компані, Фонд державного майна України про витребування нерухомого майна, а саме: автогаражі, будівлю будинку водія, господарський склад, овоческлад, промисловий склад, прохідну, столярну майстерню, розташовані по вул. Попова, 73-6, комбінат побутового обслуговування по вул. Миру, 1/3, продовольчий магазин по вул. Софіївській, 11, торговий центр по вул. Есенській,2 у м.Старокостянтинові Хмельницької області, вартістю 948916,55 грн. відмовити.

Повний текст рішення складено 24.04.2017року.

Суддя В.О. Шпак

Віддруковано 7 примірників

1 - до справи,

2 - позивачу - м.Київ, Повітровтофлотський проспект, 6

3 - відповідачу - м.Київ вул. Волиньска, 47.

4- відповідачу - м. Київ, вул. Академіка Кримського, 27а

5 прокуратурі - м.Львів, вул. Клепарівська, 20.

6 - третій особі - м. Київ, вул.Молодогвардійська, 28 а. 7 - третій особі - 01033, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9