КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа№ 910/2410/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 24.04.2017,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Домасс 2014" на рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №910/2410/17 (суддя Паламар П.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Домасс 2014" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мережі України" про стягнення безпідставно набутих коштів, ціна позову 90450 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Домасс 2014" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Мережі України" про стягнення 90 450 грн. безпідставно набутих коштів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №910/2410/17 у задоволені позову відмовлено повністю, з огляду на те, що кошти в сумі 90 450 грн. були набуті відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору поставки, тобто за наявністю правової підстави, а тому суд дійшов висновку, що такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №910/2410/17 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю між сторонами договірних відносин.

У судовому засіданні 24.04.2017 року представники апелянта - позивача у справі, підтримали вимоги за апеляційною скаргою та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення, яким просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережі України" 21 вересня 2016 р. було виставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Домасс 2014" рахунок № 197 на сплату 90 450 грн. за два зворотніх клапана VAG HADE DN 300 PTK - F та VAG HADE DN 400 PTK- F.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Домасс 2014" 22.09.2016 сплатило вказаний рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 22.09.2016 №710.

Вказаний у рахунку товар було замовлено відповідачем виключно для позивача та 12.12.2016 зворотні клапани VAG HADE DN 300 PTK - F і VAG HADE DN 400 PTK- F надійшли на територію України, що підтверджується митною декларацією.

Разом з тим, позивач у грудні 2016 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених ним коштів в сумі 90 450 грн., посилаючись при цьому на те, що заявка на товар втратила актуальність.

Відповідач, в свою чергу, направив на адресу позивача лист від 13.12.2016, в якому повідомив про те, що оплачений покупцем товар знаходиться на складі та просив його отримати.

Позивач зворотні клапани VAG HADE DN 300 PTK - F і VAG HADE DN 400 PTK- F до цього часу не отримав.

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 90 450 грн., як набутих товариством з обмеженою відповідальністю "Мережі України" без достатньої правової підстави.

Судом першої інстанції у задоволені позову відмовлено повністю, з огляду на те, що кошти в сумі 90 450 грн. були набуті відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору поставки, тобто за наявністю правової підстави, а тому суд дійшов висновку, що такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає обґрунтованим вказаний висновок місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Так, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У даному випадку укладення договору поставки у спрощений спосіб підтверджується рахунком направленим відповідачем, як продавцем, та конклюдентною дією позивача, як покупця, - сплатою коштів за рахунком.

Так, дії позивача зі сплати рахунку свідчать про погодження ним таких істотних умов договору, як предмет та ціна.

Крім цього, у листах, адресованих відповідачу, позивач вказував про перерахування ним коштів саме на підставі, виставленого товариством з обмеженою відповідальністю "Мережі України" рахунку № 197. Отже, вказане також підтверджує, що кошти було перераховано відповідачу як попередню оплату за товар на підставі вказаного рахунку, тобто не помилково та за наявністю правової підстави.

З огляду на викладене, доводи апелянта про відсутність між сторонами договірних відносин, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Отже, відповідач набув кошти в сумі 90 450 грн. на підставі укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212

Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання).

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчать матеріали даної справи, відповідач набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

За таких обставин, враховуючи, що доказів визнання укладеного між сторонами у спрощений спосіб правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд першої iнстанцiї дійшов вірного висновку про необгрунтованість посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

Крім цього, унеможливлює задоволення даних позовних вимог про повернення коштів також те, що відповідачем було виконано своє зобов'язання з поставки товару.

Як вже було зазначено вище, відповідач листом повідомив позивача про те, що оплачений покупцем товар знаходиться на складі та просив його отримати.

Позивач зворотні клапани VAG HADE DN 300 PTK - F і VAG HADE DN 400 PTK- F зі складу відповідача не відвантажив.

Враховуючи виконання відповідачем свого обв'язку з поставки товару позивачу, підстави для повернення коштів, сплачених покупцем за вказаний товар відсутні.

З огляду на викладене, відмова суду першої інстанції у задоволенні позову є обґрунтованою.

Отже, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять їх протилежність, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Домасс 2014" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №910/2410/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/2410/17 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко