КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа№ 910/23625/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" на рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі №910/23625/16 (суддя Карабань Я.А.) за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" про відшкодування шкоди розмірі 10 670, 07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" про відшкодування шкоди в сумі 10 670, 07 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі №910/23625/16 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 3 438, 97 грн. страхового відшкодування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що відповідач повинен здійснити страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а оскільки згідно звіту № 244/15 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу NISSAN ALMERA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 коефіцієнт фізичного зносу вказаного автомобіля становить 0, 5844, а вартість відновлювального ремонту, з урахуванням вказаного коефіцієнту дорівнює 10 793, 09 грн., вимоги позивача є обґрунтованими лише в частині стягнення 3 438, 97 грн. (різниця між встановленою вказаним звітом вартістю відновлювального ремонту та сплаченою відповідачем позивачу сумою страхового відшкодування).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі №910/23625/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на безпідставність врахування судом першої інстанції коефіцієнту фізичного зносу при визначенні суми страхового відшкодування, що має бути сплачена відповідачем на користь позивача.

Сторони правом на участь своїх представників не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від сторін до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНДІГО" (надалі - страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Н-ТРАНС" (надалі - страхувальник) 12.01.2015 було укладено договір страхування наземного транспорту № 206-00118-15, предметом якого є страхування транспортного засобу NISSAN ALMERA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У с. Копилів Макарівського району Київської області 07.02.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу NISSAN ALMERA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Н-ТРАНС" та транспортного засобу сідельний тягач VOLVO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ТРАНСПЕЛЕ", під керуванням ОСОБА_2.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 20.02.2015 у справі №370/407/15-п ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеної вище ДТП застрахований у позивача ТЗ отримав механічні пошкодження.

Згідно з нарядом-замовленням ТОВ "АВТОАЛЬЯНС КИЇВ" від 30.03.2015 №АН065320 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 18 024, 19 грн.

Позивачем було складено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого ТЗ без урахування коефіцієнту зносу склала 18 024, 19 грн.

Крім цього, позивачем складено страховий акт згідно якого сума виплати страхового відшкодування складає 18 024,19 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, на підставі поданої страхувальником заяви про виплату страхового відшкодування та страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 18 024,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2368 від 19.05.2015 р.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля VOLVO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" згідно із полісом №АІ/3783925, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу на загальну суму 18 024,19 грн.

Відповідачем було сплачено позивачу частину страхового відшкодування в сумі 7 354, 12 грн.

Враховуючи те, що відповідачем сума страхового відшкодування була сплачена не в повному обсязі позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" 10 670, 07 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що відповідач повинен здійснити страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а оскільки згідно звіту № 244/15 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу NISSAN ALMERA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 коефіцієнт фізичного зносу вказаного автомобіля становить 0, 5844, а вартість відновлювального ремонту, з урахуванням вказаного коефіцієнту дорівнює 10 793, 09 грн., вимоги позивача є обґрунтованими лише в частині стягнення 3 438, 97 грн. (різниця між встановленою вказаним звітом вартістю відновлювального ремонту та сплаченою відповідачем позивачу сумою страхового відшкодування).

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2017 у справі №910/6922/16.

Таким чином, апелянт помилково вважає, що страховик, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, відповідає перед страховиком за договором майнового страхування (особою, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) в тому же розмірі, що і винуватець ДТП, тобто, в розмірі виплаченого страхового відшкодування за договором майнового страхування.

З огляду на викладене, доводи апелянта про безпідставність врахування судом першої інстанції коефіцієнту фізичного зносу при визначенні суми страхового відшкодування, що має бути сплачена відповідачем на користь позивача, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 13.01.2017 було складено додаток до звіту № 244/15 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу NISSAN ALMERA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з якого вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу вказаного автомобіля становить 0, 5844, а вартість відновлювального ремонту, з урахуванням вказаного коефіцієнту дорівнює 10 793, 09 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при визначенні вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, застосувати значення Ср, См та Сс, які були встановлені у розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, долученого до відзиву на позовну заяву.

Отже, із урахуванням розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу NISSAN ALMERA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0, 5844) становить 10 793, 09 грн.

Вирішуючи питання про суму відшкодування слід враховувати положення абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АІ/3783925, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000, 00 грн. та франшизу 0 грн.

З урахуванням того, що відповідачем частково виконано своє зобов'язання та сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 7 354, 12 грн., колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, становить 3 438, 97 грн.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 10 670, 07 грн. обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом частково.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2017 у справі №910/23625/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/23625/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко