ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р.Справа № 922/749/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Луганське енергетичне об"єднання"
до Публічне АТ "Укртелеком" в о. ХФ ПАТ "Укртелеком" м. Харків
про вирішення розбіжностей
за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за дов. №114 від 03.04.2017 р.,

відповідача ОСОБА_2 за дов. №747 від 12.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії ПАТ «Укртелеком» про вирішення неврегульованих розбіжностей, що виникли під час укладання додаткової угоди №3 від 10.11.2016 р. до договору №448201-735/09-02-2014 від 30.12.2013 р. про компенсацію витрат за використання опор ЛЕП-0,4 кВ для підвіски проводів проводового мовлення.

Ухвалою суду від 03.03.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.03.2017 р. о 10:15.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 20.03.2017 р. по 18.04.2017 р. до 10 години.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач проти заявлених вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволені вимог у повному обсязі.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 23.03.2017 р. за вх. № 9938, надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначав, що додаткова угода №3 у редакції позивача суперечить вимогам спільного листа Держкомзвязку України від 23.10.1997 р. №02/22-446 «Про компенсацію витрат енергопостачальним компаніям», яким Держкомзвязку України та Міністерство енергетики України встановили розмір щорічної компенсації в сумі 12 грн. за 1 км повітряної лінії електропередачі напругою 0,4 кВ (ПЛ-0,4 кВ) з проводами електропостачання та проводового мовлення.

28.03.2017 р. відповідачем надано заперечення (вх. 10338) проти додаткових пояснень до позовної заяви, в яких він наголошує, що на виконання вимог пункту 25 Положення про взаємовідносини підприємств електроенергетики і звязку при проектуванні, будівництві, реконструкції та експлуатації мереж 0,4 кВ із сумісним підвішенням проводів проводового мовлення, затвердженого наказом Міністерства звязку України від 07.03.1997 р. №28 та наказом Міністерства енергетики та електрифікації України від 20.03.1997 р. №27 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.07.1997 р. за №265/2069, було підписано Спільний лист Міністерства енергетики України від 23.10.1997 р. №02/022-446 та Держкомзвязку України від 06.11.1997 р. №300, який є чинним на момент розгляду справи, було встановлено розмір щорічної компенсації в сумі 12 грн. за один км повітряної лінії електропередачі напругою 0,4 кВ (ПЛ-0,4 кВ) з проводами електропостачання та проводового мовлення, яку повинні сплачувати обласні підприємства електрозвязку за додаткові витрати, повязані з наявністю на лініях електропередачі проводів проводового мовлення.

Частиною другою Спільного листа передбачено, що у разі незгоди однієї із сторін з таким розміром компенсації підприємства Держкомзвязку повинні відшкодовувати у погоджені терміни додаткові витрати енергопостачальних компаній згідно з поданими кошторисами. Цими кошторисами враховується фактично здійснена протягом звітного періоду номенклатура робіт, при виконанні яких виникають додаткові витрати, повязані з експлуатацією ПЛ-0,4 кВ із сумісним під вішенням проводів проводового мовлення.

Водночас не виключається можливість проведення погашення зазначених вище додаткових витрат енергопостачальних компаній шляхом компенсації послуг, які надаються їм підприємствами звязку.

Однак, як зазначав відповідач, з моменту укладення договору від 30 грудня 2013 року №448201-735/09-01-2014 на компенсацію витрат за використання опор ЛЕП-0,4 КВ для підвіски проводів проводового мовлення, підписання Спільного листа профільними Міністерствами та прийняття Положення про взаємовідносини підприємств електроенергетики і звязку при проектуванні, будівництві, реконструкції та експлуатації мереж 0,4 кВ із сумісним підвішенням проводів проводового мовлення, затвердженого наказом Міністерства звязку України від 7 березня 1997 року №28 та наказом Міністерства енергетики та електрифікації України від 20 березня 1997 року №27, пропозиція позивача про компенсацію відповідачем додаткових витрат за використання опор ЛЕП-0,4 КВ для підвіски проводів проводового мовлення жодного разу не надходила, а отже Позивачем не використана можливість врегулювати спір між сторонами з урахуванням приписів Спільного листа та Положення.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 28.03.2017 р. за вх. № 10431, надав додаткові пояснення. В них позивач вказував на невідповідність плати за використання опор у розмірі 12,00 грн. на рік фактичним витратам позивача, та обґрунтовував плату у розмірі 15,00 грн. на місяць урахуванням індексу інфляції.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі договору №448201-735/09-02-2014 від 30.12.2013 р. (надалі Договір) Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» як власник ЛЕП, надає опори повітряних ліній 0,4 кВ для розміщення ліній звязку, а Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» як власник ліній звязку (ЛЗ) сплачує позивачу компенсацію за додаткові витрати при експлуатації повітряних ліній 0,4 кВ.

За використання опор ЛЕП-0,4 кВ для підвіски ліній звязку власник ЛЗ сплачує власнику ЛЕП щорічну плату згідно листа Міністерства енергетики України від 23.10.1997 р. №02/22-446 та Держкомзвязку від 06.11.1997 р. №300 «Про компенсацію витрат енергопостачальним компаніям» розмірі 12 грн. (пункт 1.3 Договору).

Пунктом 2.3 Договору закріплено, що сторони зобовязуються дотримуватися «Положення про взаємовідносини підприємств електроенергетики і зв'язку при проектуванні, будівництві, реконструкції та експлуатації електромереж 0,4 кВ із сумісним підвищенням проводів проводового радіомовлення», яке було затверджено наказами Міністерства зв'язку України і Міністерства енергетики та електрифікації України від 07 березня 1997 р. № 28 та від 20 березня 1997 р. № 27.

Додатковими угодами до Договору строк його дії неодноразово продовжувався.

Позивач, вважаючи економічно не обґрунтованою плату за використання опор ЛЕП-0,4 кВ для підвіски проводів ліній звязку, 15.11.2016 р. направив відповідачу проект додаткової угоди №3 від 10.11.2016 р., в якій запропонував викласти Договір в новій редакції.

Зокрема, пунктом 1.3 Договору в новій редакції, позивач запропонував встановити щомісячну плату за використання опор ЛЕП-6-0,4 кВ для підвіски ліній звязку в розмірі 15,00 за один повний чи неповний км повітряної лінії 0,4 кВ із сумісною підвіскою проводів ліній проводового мовлення, згідно Акту узгодження довжини сумісної підвіски ліній звязку на опорах ЛЕП-6-0,4 кВ.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що плата у розмірі 12,00 грн. на рік не в повній мірі відповідає фактичним витратам позивача та не враховує інфляційні процеси в економіці країни.

07.02.2017 р. відповідачем було повернуто позивачу підписані додаткову угоду та Договір в новій редакції із протоколом розбіжностей. Відповідач не погодився з п. 1.3 нової редакції договору з огляду на її невідповідність положенням спільного листа Міністерства енергетики України від 23.10.1997 р. №02/22-446 та Держкомзвязку від 06.11.1997 р. №300 «Про компенсацію витрат енергопостачальним компаніям».

З метою врегулювання вказаних розбіжностей, позивач звернувся до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Статтею 7 Господарського кодексу України встановлено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Відносини сторін по даній справі регулюються також «Положенням про взаємовідносини підприємств електроенергетики і зв'язку при проектуванні, будівництві, реконструкції та експлуатації електромереж 0,4 кВ із сумісним підвищенням проводів проводового радіомовлення», яке було затверджено наказами Міністерства зв'язку України і Міністерства енергетики та електрифікації України від 07 березня 1997 р. № 28 та від 20 березня 1997 р. № 27, та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 21 липня 1997 р. за № 265/2069.

Положення, розроблене відповідно до Правил охорони ліній зв'язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.96 N 135, та інших нормативних актів, визначає взаємовідносини підприємств Міненерго України - власників повітряних ліній електропередачі (далі-ПЛ) напругою 0,4 кВ і підприємств Мінзв'язку України - власників проводів проводового мовлення (далі-ПМ) при проектуванні, будівництві, реконструкції та експлуатації ПЛ з сумісним підвішенням проводів ПМ.

Чинність цього Положення поширюється на підприємства Міненерго України, що мають на балансі ПЛ з підвішеними на опорах проводами ПМ, та на підприємства Мінзв'язку України, що мають на балансі розподільні мережі ПМ (п.2 Положення).

Обовязок дотримуватися вказаного Положення закріплено і в п.2.3 укладеного сторонами Договору.

В пункті 25 зазначеного положення розмір компенсації затрат, які понесли енергопідприємства за виконання додаткових робіт, пов'язаних із сумісним підвищенням проводів проводового мовлення, визначається щорічно до 1 грудня спільною угодою Міненерго України і Мінзв'язку України на підставі пропозицій об'єднання «Укртелеком»та підвідомчих організацій Міненерго.

Спільним листом № 300 від 06.11.1997 р. та № 02/22-466 від 23.10.1997 р. на виконання п.25 вказаного Положення Держкомзв`язку України та Міністерство енергетики України встановили розмір щорічної компенсації в сумі 12 грн. за 1 км повітряної лінії електропередачі напругою 0,4 кВ (ПЛ-0,4 кВ) з проводами електропостачання та проводового мовлення, яку повинні сплачувати обласні підприємства електрозв'язку енергопостачальним компаніям за додаткові витрати, пов'язані з наявністю на лініях електропередачі проводів проводового мовлення.

Також, Спільним листом передбачається, що у разі незгоди однієї із сторін з таким розміром компенсації, підприємства Держкомзв'язку повинні відшкодувати у погоджені терміни додаткові витрати енергопостачальних компаній згідно з поданими кошторисами. Ці кошториси повинні враховувати фактично здійснену номенклатуру робіт, при виконанні яких виникають додаткові витрати, пов`язані з експлуатацією ПЛ-0,4 кВ із сумісним підвіщенням проводів проводового мовлення.

Позивач вказував на економічну необґрунтованість встановленого розміру плати за використання опор для підвіски проводів ліній звязку, але не надав жодних доказів на підтвердження вжиття заходів для відшкодування додаткових витрат, право на яке передбачено згаданими вище положеннями Спільного листа.

З огляду на викладене, розбіжності, про врегулювання яких позивач просить суд, є чітко врегульованими положеннями діючих підзаконних нормативних актів. Тому вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору не підлягають покладенню на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 20.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_3