КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. Справа№ 910/21045/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Бабенко Ю.В.;

відповідача: Шматко В.О.;

третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський

акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни

на рішення Господарського суду міста Києва

від 31.01.2017р.

у справі №910/21045/16 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський

акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати припиненими правовідносини за Іпотечним договором від 07.06.2012р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрованим в реєстрі за №1771, укладеним між позивачем та відповідачем;

- визнати припиненим Іпотечний договір від 07.06.2012р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №1771, а також всі договори про зміни та доповнення до нього, додаткові угоди, укладені між позивачем та відповідачем;

- усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом скасування наступних записів про обтяження речового права забороною відчуження та зобов'язати державних реєстраторів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, тощо, вилучити: номер запису про обтяження: 759970; дата, час державної реєстрації: 07.06.2012 23:40:26; Державний реєстратор: Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 1771, виданий 07.06.2012, видавник: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1881485 від 23.04.2013 13:49:58, Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; номер запису про обтяження: 748810; дата, час державної реєстрації: 07.06.2012 23:43:21; Державний реєстратор: Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 1771, виданий 07.06.2012, видавник: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1853341 від 22.04.2013 16:06:40, Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; реєстраційний номер обтяження: 12593180; дата, час державної реєстрації: 07.06.2012 23:40:26; Державний реєстратор: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 1771, виданий 07.06.2012, видавник: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; реєстраційний номер обтяження: 12593182; дата, час державної реєстрації: 07.06.2012 23:43:21; Державний реєстратор: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 1771, виданий 07.06.2012, видавник: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.;

- усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом скасування наступних записів про обтяження іншого речового права іпотекою та зобов'язати державних реєстраторів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек тощо вилучити: номер запису про іпотеку: 759947; дата, час державної реєстрації: 08.06.2012 13:05:55; Державний реєстратор: Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; підстава виникнення іпотеки: договір про внесення змін, серія та номер: 2979, виданий 28.11.2012, видавник: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1881485 від 23.04.2013 13:49:58, Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; номер запису про іпотеку: 748789; дата, час державної реєстрації: 08.06.2012 13:05:55; Державний реєстратор: Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; підстава виникнення іпотеки: договір про внесення змін, серія та номер: 2979, виданий 28.11.2012, видавник: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1853341 від 22.04.2013 16:06:40, Прилєпко О.П., Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, Київська область; реєстраційний номер обтяження: 12595346; дата, час державної реєстрації: 29.11.2012 16:24:55; Державний реєстратор: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.; підстава виникнення обтяження: договір про внесення змін, серія та номер: 2979, виданий 28.11.2012, видавник: Приватний нотаріус Мойсеєнко Т.О.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що правовідносини за оспорюваним договором та сам правочин мають бути визнані припиненими на підставі ч.1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки відповідач, як іпотекодержатель, не звернувся у встановлений названим Законом строк з вимогами за договором, а тому такі зобов'язання є погашеними.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про безпідставність та непідтвердженість вимог позивача, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки в даному випадку матеріальне право чи законний інтерес позивача порушені не були. При цьому відповідач наголошував на тому, що нормою ч.3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено порядок включення до ліквідаційної маси і реалізації майна банку, яке є предметом застави (іпотеки). В ст. 17 Закону України "Про іпотеку" та в ст. 593 Цивільного кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки, серед переліку якого відсутні підстави, на які посилається позивач. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту свого права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2016р., на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа) (том справи - 1, аркуш справи - 1).

Третя особа підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити, зазначаючи про те, що вимоги відповідача до позивача, які випливають з Іпотечного договору, вважаються погашеними в порядку ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2017р. у справі №910/21045/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2017р. у справі №910/21045/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- у правовідносинах, що склались між позивачем та відповідачем в результаті укладання Іпотечного договору, відповідальність позивача за невиконання Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» своїх зобов'язань за Кредитним договором полягала виключно в межах вартості предмета іпотеки;

- з урахуванням приписів ст. 28 Закону України «Про заставу», ч.1 ст. 593 Цивільного кодексу України, за аналогією із п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 та п.2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. №11, визначені ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстави припинення застави (іпотеки) не є винятковими і можуть бути доповнені іншими законами або випливати із закону;

- додатково підстави припинення Іпотечного договору були узгоджені сторонами договору в п.24.1 Іпотечного договору;

- на теперішній час Іпотечний договір, укладений між сторонами, не породжує жодних зобов'язань позивача перед відповідачем та правовідносини сторін за цим договором є припиненими.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2017р., апеляційну скаргу позивача передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Зеленіна В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2017р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Зеленін В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.03.2017р.

16.03.2017р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення третьої особи.

17.03.2017р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість доводів скарги позивача та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 21.03.2017р. з'явилися представники сторін. Представник третьої особи не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 13.04.2017р.

В судовому засіданні 13.04.2017р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2017р. у справі №910/21045/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні 13.04.2017р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи в судове засідання 13.04.2017р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 13.04.2017р. представники позивача подали клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2017р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 27.04.2017р.

В судовому засіданні 27.04.2017р. представник позивача підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 27.04.2017р. представник відповідача також підтримав раніше надані пояснення, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання 27.04.2017р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 27.04.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

07.06.2012р. між позивачем, як іпотекодавцем, який є майновим поручителем та Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (далі - позичальник), та відповідачем, як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О., та зареєстрований в реєстрі за №1771 (далі - Іпотечний договір) (том справи - 1, аркуші справи - 33-40).

За умовами Іпотечного договору (п.п.1, 2, 5) останній забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з: кредитного договору від 14.08.2008р. №38/08-08/СТ; кредитного договору від 16.02.2009р. №12/09/1; кредитного договору від 20.02.2009р. №12/09/2; кредитного договору від 23.02.2009р. №12/09/3; кредитного договору від 23.10.2008р. №52; кредитного договору від 09.10.2008р. №54/10-08/СТ; кредитного договору від 26.03.2008р. №02/03-08/СТ; кредитного договору від 16.07.2008р. №26/07-08/СТ; кредитного договору від 21.05.2008р. №16/05-08/СТ, які укладені між іпотекодержателем та позичальником (далі - Кредитні договори). Позичальник виконує зобов'язання за кредитним договорами в порядку, передбаченому Кредитними договорами. В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитними договорами іпотекодавець надав в іпотеку наступне нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,1218 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області; земельну ділянку, площею 29,7881 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області.

Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 202 600 000,00 грн. (без врахування ПДВ (п.9 Іпотечного договору).

В п.п.15.8.2 п.15.8 Іпотечного договору передбачено, що з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитними договорами, зокрема, у випадку ліквідації юридичної особи іпотекодавця та/або позичальника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із п.24 цього договору (п.19 Іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця (п.24 Іпотечного договору).

В п.25 Іпотечного договору передбачено, що термін дії останнього встановлено до повного виконання позичальником зобов'язань за Кредитними договорами, зазначеними в п.1 цього договору, та всіма додатковими угодами до них.

07.06.2012р., з огляду на посвідчення Іпотечного договору, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. були зареєстровані відповідні обтяження іпотекою та забороною щодо вказаних об'єктів нерухомого майна.

28.11.2012р. між сторонами було укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору (том справи - 1, аркуші справи - 41-42), в якому сторони дійшли згоди внести зміни до п.1 розділу 1 Іпотечного договору.

Договір №1 від 28.11.2012р. був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2979.

20.11.2014р. правлінням Національного банку України було прийнято постанову №733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних".

20.11.2014р. на підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", яким, серед іншого, вирішено запровадити у позивача з 21.11.2014р. тимчасову адміністрацію.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.11.2014р. №128 вирішено передати повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача Славкіній М.А.

19.03.2015р. правлінням Національного банку України було прийнято постанову №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк".

На підставі названої постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №63 від 20.03.2015р. "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" (том справи - 1, аркуші справи - 22-23), яким, зокрема, вирішено:

- розпочати процедуру ліквідації позивача з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб з 20.03.2015р.;

- призначити уповноваженою особою Фонду на ліквідацію позивача провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №155-14 від 25.08.2015р. (том справи - 1, аркуш справи - 24) було делеговано всі повноваження ліквідатора позивача, визначені ст. ст. 37, 38 ч.ч.1, 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіній М.А. на час здійснення процедури ліквідації банку.

22.02.2016р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №213 (том справи - 1, аркуш справи - 25), яким вирішено:

- продовжити строк здійснення процедури ліквідації позивача на два роки по 19.03.2018р. включно;

- продовжити повноваження ліквідатора позивача, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, ст. ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіній М.А. строком на два роки до 19.03.2018р. включно.

Позивач просив суд визнати припиненими як правовідносини сторін за Іпотечним договором, так і безпосередньо Іпотечний договір на підставі ч.1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як іпотекодержатель, не звернувся у встановлений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" строк з вимогами за Іпотечним договором, а тому такі зобов'язання є погашеними.

Місцевий господарський суд в задоволенні позову відмовив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Процедура з виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу ліквідацією банку є процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

В п.3 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ч.5 ст. 45, ч.1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

26.03.2015р. в газеті "Голос України" №54 (6058) було опубліковано оголошення про ліквідацію позивача.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як уже зазначалося вище, між сторонами у даній справі виникли правовідносини за Іпотечним договором.

Згідно з положеннями ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека це - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавецем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

В ст. 11 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що майновий поручитель (іпотекодавець) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

В ст. 17 названого Закону наведено перелік підстав припинення іпотеки, згідно з яким іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, серед підстав припинення іпотеки, передбачених Законом України "Про іпотеку", немає такої підстави припинення іпотеки, як відсутність письмової вимоги про визнання кредитором іпотекодавця, який знаходиться в процесі ліквідації.

З наведеного випливає, що ані умовами укладеного між сторонами Іпотечного договору, ані положеннями чинного законодавства не передбачено такої підстави припинення іпотеки, про яку зазначає позивач (відсутність письмової вимоги про визнання кредитором іпотекодавця, який знаходиться в процесі ліквідації).

В ст. 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, укладаючи Іпотечний договір між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки.

В п.п.15.8.3 п.15.8 Іпотечного договору зазначено про те, що іпотекодаржатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитними договорами у випадку ліквідації юридичної особи іпотекодавця та/або позичальника.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В ч.3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що майно банку, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

З наведених правових норм вбачається, що в даному випадку існує пряма норма спеціального Закону, яка встановлює порядок включення до ліквідаційної маси і реалізації майна банку, яке є предметом застави (іпотеки), тобто без порушення черговості задоволення вимог інших кредиторів, оскільки вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок виключно іпотечного майна. Ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б свідчили про припинення чи погашення основного зобов'язання, у зв'язку з чим в даному випадку відсутні підстави для припинення правовідносин сторін, які виникли з метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання.

Зважаючи на наявні у справі матеріали, надані сторонами та третьою особою пояснення по суті спору, а також положення чинного законодавства України, зокрема, ч.ч.2, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що регулюють правовідносини іпотеки під час ліквідації позивача, а також умови укладеного між сторонами Іпотечного договору, які встановлюють право відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів дійшла висновку про те, що право відповідача, як іпотекодержателя, на першочергове звернення стягнення на предмет іпотеки не впливає на порушення черговості задоволення вимог інших кредиторів, оскільки вимоги іпотекодержателя задовольняються виключно за рахунок предмета іпотеки (аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України у справі №910/22465/15 від 15.06.2016р.).

Таким чином, твердження позивача про те, що вимоги відповідача за спірним Іпотечним договором вважаються погашеними з 25.04.2015р., оскільки відповідач письмово не звернувся до уповноваженої особи на ліквідацію позивача із заявою про включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів у встановлені законом строки є безпідставними.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у даному випадку відсутні підстави для визнання припиненими правовідносин за укладеним між сторонами Іпотечним договором, визнання припиненим цього Іпотечного договору та похідних вимог позивача про скасування записів щодо обтяження речового права забороною відчуження та іпотекою (предмета іпотеки).

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність заявлених ним вимог та спростовували висновки місцевого господарського суду.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2017р. у справі №910/21045/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2017р. у справі №910/21045/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/21045/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти календарних днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

В.О. Зеленін