У х в а л а

11 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у господарських справах Верховного Суду України в складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,

суддів: Берднік І.С.,

Ємця А.А., -

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Квазар» (далі - ПАТ «Квазар») про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 12 грудня 2016 року у справі № 910/14022/14 за позовом ПАТ «Квазар» до державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академії наук України, Національної академії наук України, Державної реєстраційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «АТА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, за участю прокуратури м. Києва про визнання права власності та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 12 грудня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Квазар» про визнання права власності та скасування державної реєстрації відмовлено.

У березні 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява

ПАТ «Квазар» про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 4 жовтня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 12 грудня 2016 року у справі № 910/14022/14 з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111 16 Господарського процесуального кодексу України.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 20 березня 2008 року у справі № 2-29/10856-2006, від 18 грудня 2007 року у справі № 39/71-07(8/49), від 24 червня 2008 року у справі № 39/582-07, від 21 жовтня 2008 року у справі № 16/261-07, від 2 лютого 2010 року у справі № 16/200, від 20 травня 2013 року у справі № 5011-51/11971-2012, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що подана заява є необґрунтованою, її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Відповідно до ст. 11121 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, ст.ст. 11116 , 11117 , 11121 Господарського процесуального кодексу України,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи № 910/14022/14 до провадження Верховного Суду України.

Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною.

Головуючий Т.Є. Жайворонок

Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець