КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Справа№ 910/22249/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Пікуль Д.С.;

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСА"

на рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р.

у справі № 910/22249/16 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСА"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про зобов`язання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІСА" (далі - позивач) звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку № 13/10/06 від 11.10.2016 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р. у справі № 910/22249/16 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІСА" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що відповідач, як власник кабельної каналізації електрозв'язку, зобов'язаний укласти з позивачем договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку № 13/10/06 від 11.10.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.03.2017 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду № 09-53/1085/17 від 22.03.2017 р. у зв'язку з відрядженням судді Шапрана В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для роботи до Вищої ради правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/22249/16, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСА" на рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р. у справі № 910/22249/16 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 р. було відкладено розгляд справи до 20.04.2017 р.

В засідання суду, призначене на 20.04.2017 р., представник відповідача вдруге не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІСА" надає телекомунікаційні послуги, використовуючи кабельні мережі, прокладені в кабельній каналізації електрозв'язку на території АДРЕСА_1.

07.09.2015 р. між Приватним підприємством "ІНІ.НЕТ" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу № 7/09.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору купівлі-продажу Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 набув право власності на кабельні каналізації електрозв'язку, що розташовані у АДРЕСА_1.

18.10.2016 р. позивач направив відповідачу, як власнику кабельних каналізацій електрозв'язку, що розташовані у м. Києві 3-А мікрорайону житлового масиву "Оболонь", пропозицію укласти договір з вих. № 31/1016 від 11.10.2016 р., в якій просив відповідача погодити проект договору про надання в користування кабельних каналізацій електрозв'язку шляхом оформлення договору і повернути один примірник підписаного договору на адресу ТОВ "ТІСА" у двадцятиденний строк після одержання.

Однак, відповідач відповіді на вищезазначену пропозицію не надав, вищевказаний договір не підписав.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, ухиляється від укладення договору про надання в користування кабельної каналізації, у зв'язку з чим позивач просить суд встановити між сторонами у справі господарські правовідносини, а саме зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІСА" договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку № 13/10/16 від 11.10.2016 р.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

У відповідності до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Як передбачено ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (ч. 1 ст. 187 ГК України).

Встановлено, що договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку № 13/10/06 від 11.10.2016 р. не укладається за державним замовленням та законом не передбачено обов'язковість його укладення.

Також, умови вищевказаного договору не передбачають можливість чи обов'язковість укладення цього договору за рішенням суду або інші переддоговірні спори за ним.

Частиною 7 статті 31 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що порядок та умову використання діючих трубопроводів, кабельних каналів, колекторів, веж, антен та інших пристроїв особами, яким вони не належать, встановлюються договором з їх власником.

Згідно з п. 2.1 Правил надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів, провайдерів телекомунікацій іншим суб'єктам господарювання для власних потреб або надання телекомункаціних послуг для встановлення можливості надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку замовник має право звернутися до постачальника із запитом про можливість надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку.

Як було встановлено вище, власником кабельних каналізацій електрозв'язку, які є об'єктом договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку № 13/10/06 від 11.10.2016 р., є Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу № 7/09 від 07.09.2015 р.

Відповідно до норм чинного законодавства порядок користування кабельними каналізаціями електрозв'язку встановлюється договором саме з власником цих мереж.

Разом з тим, за приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами чинного законодавства закріплений принцип вільного волевиявлення сторін на укладення договору та визначення його умов.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України) можна дійти висновку про те, що в разі ухилення від укладення договору, обов'язковість укладення чого визначення нормами закону, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 р. № 6-110цс12.

Крім того, скаржник не наводить жодних норм законодавства, які б передбачали обов'язок відповідача укласти з позивачем зазначений договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку № 13/10/06 від 11.10.2016 р. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Отже, рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСА" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСА" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 07.02.2017 р. у справі № 910/22249/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/22249/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

Є.Ю. Пономаренко