РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017Справа №910/24116/13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс";

2) Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм",

3) Державної реєстраційної служби України,

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум"

треті особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -

1) ОСОБА_1,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Земля-50"

треті особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

1) Публічне акціонерне товариство "Банк Форум",

2) Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві,

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МІТЕХ"

4) ОСОБА_2

про визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та стягнення 9725,10 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача Кравчук А.С. (представник за довіреністю)

від відповідача 1 Раілко С.В. (представник за довіреністю)

від відповідача 2 не з'явились

від відповідача 3 Денисенко Ю.О. (представник за довіреністю)

від відповідача 4 не з'явились

від третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача не з'явились

від третіх осіб 1, 2, 3 без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не з'явились

від третьої особи 4 без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (далі - відповідач 1), Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" (далі - відповідач-2), Державної реєстраційної служби України (далі - відповідач-3) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум" (далі - відповідач-4) про визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та стягнення 9725,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право власності позивача на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру НОМЕР_2 загальною площею 93,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, набуте ним згідно договору про відступлення права вимоги №243/F-B-2 від 28.03.2012, було порушене внаслідок проведення державної реєстрації права власності на таке майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум", у зв'язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_4 від 09.07.2013 р., скасувати державну реєстрацію прав та обтяжень на спірне нерухоме майно, зобов'язати відповідачів вчинити певні дії, стягнути штраф.

За твердженням Позивача, оскільки адміністративно-житловий комплекс з підземним паркії АДРЕСА_2, в якому знаходиться оплачена позивачем квартира, прийнято до експлуатації 23.04.2012р., а відповідачі не здійснюють будь-яких дій для передачі позивачу побудованого нежитлового приміщення, реєстрації права власності на нього, ТОВ «Торгово- логістичний комплекс «Арктика» прийшло до висновку, що його право власності не визнається відповідачами. Тому вважає, що його право підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності, оскільки відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Босий В.П., суддя Спичак О.М., суддя Стасюк С.В.) прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" від позову. Провадження у справі № 910/24116/13 припинено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2014 у справі №910/24116/13, скасовано.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 (колегія суддів: головуючий суддя Шапран В.В., суддя Буравльов С.І., суддя Андрієнко В.В.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/24116/13 скасовано. Справу № 910/24116/13 направлено до Господарського суду міста Києва для розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм", Державної реєстраційної служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум" про визнання права власності, зобов'язання вчинити дії, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним свідоцтва про право власності та стягнення штрафу по суті.

18.10.2016 матеріали справи № 910/24116/13 надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Бондарчук В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 прийнято справу №910/24116/13 до провадження.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/24116/13, за результатом якого справа №910/24116/13 передана на розгляд судді Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 справу №910/24116/13 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 21.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 залучено до участі в розгляді справи №910/24116/13 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та відкладено розгляд справи на 28.03.2017.

В судовому засіданні 28.03.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача 1 в своїх письмових поясненнях заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та надав усні пояснення по суті спору.

Відповідач-2 (Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм") своїм листом від 12.03.2014р. за №37/01-8 проінформував суд, що Студія "Укртелефільм" не підписувала з Позивачем будь-яких договорів або інших юридичних документів, а тому не може бути відповідачем по справі № 910/24116/13. Вважає вимогу Позивача сплачувати неустойку за порушення умов інвестиційного договору, який Студія Укртелефільм не підписувала, є безпідставним. Також Відповідач-2 просив розгляд справи здійснювати без участі представника Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм".

Відповідач 3 подав Відзив на позовну заяву від 15.01.2014р., в якому зазначив, що вимоги до Державної реєстраційної служби України не ґрунтуються на законі, оскільки діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав за заявницьким принципом. З цих підстав просить припинити провадження в частині вимог до Державної реєстраційної служби України, у зв'язку з тим, що відносно Укрдержреєстру відсутній предмет спору та ці вимоги не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У разі незадоволення клопотання щодо припинення провадження у справі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Державної реєстраційної служби України.

В подальшому в процесі розгляду справи суду стало відомо, що 11.07.2016 стан суб'єкта (Державна реєстраційна служба України) припинено. Номер запису: 2016471.

Клопотання про залучення іншого Відповідача до суду не надходило.

В зв'язку з тим, що припинено діяльність суб'єкта господарювання Державної реєстраційної служби України, провадження у справі щодо Відповідача-3 слід припинити на підставі п.6 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо зокрема настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва ( п.6).

Доказів правонаступництва Відповідача-3 суду не надано. Заяв клопотань про залучення належного відповідача до суду не подано.

Представник третьої особи 4 в письмових поясненнях заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2004 між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", найменування якого в подальшому було змінено на Приватне акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" було укладено договір про спільну діяльність без створення юридичної особи, відповідно до п. 1.1. якого, договір укладений з метою забезпечення спільного інвестування та залучення коштів щодо об'єкту інвестування, здійснення спільного будівництва об'єкту інвестування, ведення спільної господарської діяльності по продажу та іншій реалізації приміщень об'єкту інвестування.

Під об'єктом інвестування розуміється адміністративно-житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,93 га у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1

Відповідно до п. 2.6. договору майно та грошові кошти, внесені учасниками, а також майно та грошові кошти, створені, одержані або придбані в процесі спільної діяльності, складають їх спільну часткову власність. Учасники не мають права розпоряджатися своєю часткою в спільному майні без згоди один одного до моменту розподілу спільного майна.

Додатковою угодою №2 від 07.06.2005 доповнено договір про спільну діяльність від 30.01.2004 пунктом 13.4, відповідно до якого кожна сторона має право передати майнові права на свою частку в спільному майні для залучення фінансових (кредитних) ресурсів.

16 листопада 2005 оператором спільної діяльності без створення юридичної особи між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", (Приватне акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс") (відповідач 1) та Українською студією телевізійних фільмів «Укртелефільм» (відповідач 2) на підставі договору від 30.01.2004 про спільну діяльність та ОСОБА_1 було укладено Інвестиційний договір № 243/F (про інвестування у житлове будівництво), за умовами якого, компанія зобов'язується своїми силами і засобами, з використанням інвестиційних внесків інвестора збудувати об'єкт будівництва (житловий будинок з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, секція " Ж"), здати його в експлуатацію та передати у власність інвестору новозбудоване майно (двохкімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 83,51 кв.м, розташовану на 14-у поверсі секції "Ж" житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, надалі - квартира), а інвестор зобов'язується внести інвестиції та прийняти новозбудоване майно у власність на умовах цього договору (п.п. 1.1., 2.1. договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиційна діяльність забезпечується шляхом реалізації інвестиційних проектів і проведення операцій з корпоративними правами та іншими видами майнових та інтелектуальних цінностей.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України (ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Отже, приписами чинного законодавства України визначено, що інвестор як вкладник матеріальних цінностей в об'єкт інвестування має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій.

В п. 2.3 інвестиційного договору визначено, що інвестор може отримати у власність новозбудоване майно лише за умови інвестування суми коштів, що складає 100 відсотків інвестиційних внесків за умовами інвестиційних договорів.

Згідно п. 4.1. інвестиційного договору інвестор здійснює інвестиційні внески шляхом внесення коштів в сумі 292 285,00 грн. Вартість грошових коштів, які підлягають внесенню за цим договором у якості інвестицій, є сумою договору. Інвестиційні внески сплачуються до кінця першого кварталу 2008 року.

Пунктом 4.5. інвестиційного договору передбачено, що про введення об'єкта будівництва в експлуатацію компанія письмово повідомляє інвестора протягом п'яти робочих днів з дати отримання компанією рішення відповідного органу самоврядування про затвердження акту державної технічної комісії.

Згідно п.6.1. інвестиційного договору після внесення 100% інвестиційних внесків та після закінчення спорудження об'єкту будівництва і здачі його в експлуатацію, але до кінця першого кварталу 2008 року, компанія зобов'язується передати інвестору новозбудоване майно і документи, які підтверджують здачу об'єкту будівництва в експлуатацію, а саме: копію акту Державної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту будівництва в експлуатацію, копію відповідного рішення (розпорядження) місцевих органів влади (місцевого самоврядування) про затвердження акту Державної комісії прийняття закінченого будівництвом об'єкту будівництва, а інвестор зобов'язується прийняти новозбудоване майно.

Новозбудоване майно вважається переданим компанією інвестору з моменту підписання Акту прийому-передачі (п. 6.2. інвестиційного договору).

В подальшому, 10.05.2007 між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (Приватне акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс") та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до інвестиційного договору № 243/F, виклавши п. 1.1. та п. 4.1. інвестиційного договору № 243/F у новій редакції, яка передбачає, що площа квартири становить 92,62 кв.м, а інвестиційний внесок встановлюється в сумі 324 170,00 грн.

15 червня 2007 між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Земля-50" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 243/F-B, відповідно до п. 1.1. якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові згідно інвестиційного договору № 243/F, укладеного між первісним кредитором та ПАТ МІК "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" на підставі договору від 30.01.2004.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з приписами ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до п. 1.2. договору про відступлення права вимоги від 15.06.2007 новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника виконання ним всіх своїх зобов'язань, передбачених умовами основного договору, у тому числі, передачі у власність нового інвестора двохкімнатної квартири НОМЕР_1, що розташована за будівельною адресою: АДРЕСА_2, секція "Ж", поверх 14, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 92,62 кв.м, побудованої за рахунок інвестиційних внесків.

На підставі акту приймання-передачі до договору № 243/F-B про відступлення права вимоги від 15.06.2007 ОСОБА_1 передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Земля-50" прийняло інвестиційний договір № 243/F (про інвестування у житлове будівництво) від 16.11.2005.

Листом вих.№18/06-4 від 18.06.2007 Закрите акціонерне товариство "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Земля-50" про необхідність сплатити грошові кошти в сумі 2 700 000,00 грн. за інвестиційними договорами, у тому числі за договором №243/F від 16.11.2005.

04.07.2007 та 27.07.2007 ТОВ "Земля-50" здійснило оплату ПАТ МІК "Інтерінвестсервіс" інвестиційного внеску згідно інвестиційного договору № 243/F, що підтверджується банківськими виписками, копії яких містяться в матеріалах справи.

24.02.2009 відповідачем-1 та відповідачем-2 складено акт розподілу квартир в адміністративно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_2 у Дніпровському районі міста Києва, який оформлено у вигляді додатку до договору про спільну діяльність від 30.01.2004 та яким майнові права на квартиру НОМЕР_1 у секції "Ж" будинку віднесено до власності Закритого акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс".

22.03.2012 між ПАТ МІК "Інтерінвестсервіс" та ТОВ "Земля-50" було укладено додаткову угоду до інвестиційного договору № 243/F, у відповідності до її положень сторони виклали термін "Об'єкт будівництва" та "Новозбудоване майно" у новій редакції, а також погодили, що термін закінчення будівництва та здачі об'єкта будівництва в експлуатацію - 31.12.2012.

28.03.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю " Земля-50" (первісний інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (новий інвестор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 243/F-B-2, відповідно до п. 1.1. якого первісний інвестор, який набув права вимоги за договором № 243/F-B про відступлення права вимоги від 15.06.2007, відступає, а новий інвестор набуває право вимоги, належне первісному інвестору згідно інвестиційного договору № 243/F .

Згідно п.1.2. договору новий інвестор одержує право замість первісного інвестора вимагати від боржника виконання ним всіх своїх зобов'язань, передбачених умовами інвестиційного договору № 243/F, в тому числі, передачі у власність нового інвестора двохкімнатної квартири НОМЕР_1, що розташована за будівельною адресою: АДРЕСА_1, секція "Ж", поверх 14, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 92,62 кв.м.

Відповідно до п. 1.4. договору загальна сума вимог, що відступаються, станом на день підписання сторонами цього договору, складає 324 170,00 грн.

Також, 28.03.2012 між ТОВ "Земля-50" та ТОВ ТЛК "Арктика" було складено акт приймання-передачі прав вимоги та оригіналів документів у відповідності до п. 2.1. договору.

30.03.2012 між ТОВ "Земля-50" та ТОВ ТЛК "Арктика" було укладено угоду про зарахування зустрічних вимог, за умовами якої обов'язок ТОВ ТЛК " Арктика" згідно п.3.1. договору № 243/F-B-2 був виконаний.

Листом від 30.03.2012 ТОВ "Земля-50" у відповідності до п.3.1.2. інвестиційного договору № 243/F повідомило ПАТ МІК "Інтерінвестсервіс" про відступлення прав вимог за інвестиційним договором № 243/F.

05.04.2012 складено акт готовності об'єкта до експлуатації щодо адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом на АДРЕСА_1.

23.04.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано сертифікат серії КВ №0, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкту проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

17.08.2012 наказом Головного управління містобудування та архітектури об'єкту нерухомого майна присвоєно адресу: АДРЕСА_2 у Дніпровському районі міста Києва.

Зі змісту листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №24731(И-2013) від 22.11.2013 вбачається, що станом на 25.01.2012 у будинку АДРЕСА_2 двокімнатна квартира з будівельним НОМЕР_1 на 14 поверсі секції "Ж" проінвентаризована під НОМЕР_2 і має загальну площу 93,6 кв.м.

Крім того, судом встановлено, що 07.09.2006 між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" як оператором від спільної діяльності без створення юридичної особи між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" (іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком "Форум" (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, яким забезпечено виконання іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з генерального кредитного договору №188/06/00-KLMV від 28.07.2006 та додаткових угод до нього.

Відповідно до п.1.2 договору предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: адміністративно-житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який споруджується на АДРЕСА_2 у Дніпровському районі міста Києва.

17.06.2013 між Приватним акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум" (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав №2, відповідно до п.1.1 якого продавець продав, а покупець купив майнові права на об'єкти нерухомості, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в Дніпровському районі АДРЕСА_3

Згідно з п. 1.2. договору купівлі-продажу майнових прав сторони договору домовились, що під об'єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, продавець та покупець розуміють, зокрема, житлові приміщення (квартири), визначені у додатку №1, зокрема двокімнатну квартиру, загальною площею 93,60 кв.м, що розташована у будинку АДРЕСА_2.

В той же час, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №65917664 від 16.08.2016, право власності на квартиру НОМЕР_2, загальною площею 93,6 кв.м у будинку АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2016, в реєстрі зв №481, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В.

Позивач вважає, що на підставі інвестиційного договору та договору про відступлення права вимоги № 243/F-B від 28.03.2012 він набув право власності на майнові права на нерухоме майно - квартиру № НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, секція "Ж", 14 поверх, загальною площею 93,60 кв.м, тому просить визнати за позивачем право власності на вказане майно та зобов'язати відповідачів передати його позивачу.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що у позивача право власності на новозбудований об'єкт не виникло, оскільки таке право не зареєстроване у Державному реєстрі прав, а завершення об'єкта будівництвом не є достатньою правовою підставою для виникнення права власності на нерухоме майно, тому у позивача відсутні правові підстави для визнання права власності на спірний об'єкт нерухомого майна та його передачу позивачу на підставі ст.ст. 331, 392 Цивільного кодексу України, оскільки такі майнові права у нього виникли на підставі інвестиційного договору, отже право позивача може бути захищене в інший, передбачений законом спосіб, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним чи розірвання вказаного інвестиційного договору та відшкодування переданих забудовнику коштів, а не шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно, тобто позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності непідвідомчі господарському суду, у зв'язку з чим провадження у справі в цій частині підлягає припиненню. Крім того, відповідач 1 зазначає, що інвестиційний договір від 16.11.2005 та договір про відступлення права вимоги від 15.06.2007 є нікчемними відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку" як такі, що укладені без згоди іпотекодержателя.

Відповідач 3 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив та просив припинити провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача-3, посилаючись на те, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації прав на нерухоме майно за заявницьким принципом, а вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій, згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративних судів.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (Публічне акціонерне товариство "Банк Форум") у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що у позивача право власності на новозбудований об'єкт не виникло, оскільки таке право не зареєстроване у Державному реєстрі прав, а завершення об'єкта будівництвом не є достатньою правовою підставою для виникнення права власності на нерухоме майно, тому у позивача відсутні правові підстави для визнання права власності на спірний об'єкт нерухомого майна та його передачу позивачу на підставі ст.ст. 386, 392 Цивільного кодексу України, оскільки позивач не являється власником спірного майна.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (ОСОБА_8) у відзиві на позовну заяву також проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що майнове право, яке є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

За змістом ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

При цьому відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Стаття 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" дає визначення поняття "майнові права", які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є "чуже майно", а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Зважаючи на вказане правило та ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України, згідно якої до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), у сукупності із легальним визначенням майнових прав за ч. 2 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" потенційне набуття особою, якій до завершення будівництва належать будівельні матеріали, набути право власності на новостворену річ, суд кваліфікує як майнове право на відповідний об'єкт.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Станом на момент звернення з позовними вимогами у позивача право власності на новозбудований об'єкт не виникло, оскільки не зареєстроване у Державному реєстрі прав. Завершення об'єкта будівництвом не є достатньою правовою підставою для виникнення права власності на нерухоме майно, як стверджує у своїй заяві позивач.

За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" власником спірного об'єкту нерухомості не було та не являється його власником на момент звернення з позовом.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Позивач посилається на те, що виконав свої грошові зобов'язання за інвестиційним договором, повністю сплативши вартість об'єкта інвестування, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об'єкт.

Проте в позивача право власності на спірні обєкти нерухомого майна не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення інвестиційного договору Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" та Законом України "Про інвестиційну діяльність". За змістом інвестиційного договору позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-318цс15 від 24.06.2015-року, у справі № 6- 244цс 14 від 18 лютого 2015 року.

Тому у позивача відсутні правові підстави для визнання права власності на спірний об'єкт нерухомого майна та його передачу позивачу на підставі ст.ст. 331, 392 ЦК України, оскільки такі майнові права у нього виникли на підставі інвестиційного договору; право позивача може бути захищене в інший, передбачений законом спосіб.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання права власності ТОВ "ТЛК "Арктика" на двокімнатну квартиру № НОМЕР_3 загальною площею 93,60 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, задоволенню не підлягають.

Вимоги про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, про зобов'язання відповідачів передати позивачу за актом прийому-передачі двокімнатну квартиру № НОМЕР_3 загальною площею 93,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також передати позивачу копію акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію спірного житлового будинку, які є похідними від вимоги про визнання права власності за позивачем, також не підлягають задоволенню, оскільки у визнанні права власності на спірну квартиру за ТОВ "ТЛК "Арктика" судом відмовлено, при цьому на час розгляду даної справи право власності на вказане майно зареєстровано за іншою особою, і позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перебування майна та документів на таке нерухоме майно у відповідачів-1, 2, 4.

Також позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" штраф за прострочення терміну передачі новозбудованого майна в розмірі 3% від суми договору, а саме - 9725,10 грн.

Відповідно до п. 5.5. інвестиційного договору № 243/F від 16.11.2005 за прострочення терміну закінчення будівництва і здачі об'єкту будівництва в експлуатацію та/або термінів передачі новозбудованого майна інвестору компанія сплачує інвестору штраф у розмірі 3% від суми договору.

Пунктом 6.1. інвестиційного договору № 243/F від 16.11.2005 передбачено, що після внесення 100% інвестиційних внесків та після закінчення спорудження об'єкту будівництва і здачі його в експлуатацію, але до кінця першого кварталу 2008 року, компанія зобов'язується передати інвестору новозбудоване майно і відповідні документи.

Додатковою угодою б/н від 22.03.2012 до інвестиційного договору № 243/F від 16.11.2005р., укладеною ПАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та ТОВ "Земля-50", змінено термін закінчення будівництва та здачі об'єкта будівництва в експлуатацію - до 31.12.2012.

При цьому, встановивши новий термін закінчення будівництва та здачі об'єкта будівництва в експлуатацію, інвестор та компанія не передбачили терміну, у який новозбудоване майно підлягає передачі інвестору, у зв'язку з чим боржник не може вважатися таким, що прострочив, а відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог до Державної реєстраційної служби України про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесення відповідних записів, зобов'язання провести державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно, видати свідоцтво про право власності, провадження у справі слід припинити, у зв'язку з припиненням діяльності Державної реєстраційної служби України, на підставі п.6 ст. 80 ГПК України.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного та зважаючи на встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" позовних вимог, у зв'язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.49, п.6 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на квартиру, визнання недійсним свідоцтва про право власності, зобов'язання вчинити дії та стягнення штрафу відмовити.

В частині вимог до Державної реєстраційної служби України провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.04.2017

Суддя І.І.Борисенко