РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 Справа №910/4437/17
За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Міністерства закордонних справ України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Про стягнення заборгованості 12 997,05 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

У засіданні брали участь:

від позивача: Жаборовська І.М. - по дов. №155/1/03-6860 від 21.11.2016р.

від відповідача: не з»явився

від третьої особи не з»явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація»" (далі також - позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з міністерства закордонних справ України (далі також - відповідач) 12 997,05 грн. основного боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017р. порушено провадження у справі №910/4437/17, розгляд справи призначено на 12.04.2015р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору на оренду жилого приміщення №06/1082 від 01.07.2003року, відповідно до розділу 3 якого відповідач зобов'язався вносити плату за оренду приміщення за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 29-А, внаслідок чого утворилась заборгованість за оренду нежитлового приміщення в сумі 12 997,05 грн. за період з 25.06.2008р. по 20.06.2012р.

Представники відповідача і третьої особи у судове засідання 12.04.2017 не з'явилися, про причини неявки повноважних представників третьої особи суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

04.04.2017р. через відділ діловодство Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов письмовий відзив на позов в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що договір припинив свою дію з 26.06.2008 року. Крім того, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності та розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 12 квітня 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

01.07.2003 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецекслуатація» (орендодавець) та Міністерством закордонних справ України (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва №06/1082 (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1. Договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради IУ сесії ХХIУ скликання від 26.06.2003р. №569/729 передає, а орендар приймає в орендне користування нежиле приміщення по вул.. Інститутській, 29-А в м. Києві для розміщення представництва ООН.

Об»єктом оренди є: нежиле приміщення загальною площею 155.5 кв.м., в т.ч. на першому поверсі -155.5 кву.м.

01.07.2003 між сторонами складено акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування приміщення у нежилому будинку, загальною площею 155,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 29-А (копія акту долучена позивачем до позовної заяви)

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 27.08.2012 по 25.08.2015.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 26.06.2003р. до 26.06.2008р.

Згідно з п.п. 3.1, 3.5 договору за користування об'єктом оренди Орендар сплачує на рахунок КП "Київжитлоспецексплуатація" орендну плату починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди позивачу.

Відповідно до п.п. 3.6, 4.2 вказаного договору відповідач зобов'язаний сплачувати незалежно від наслідків господарської діяльності орендну плату (щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг оренди за період з 25.06.2008р. до 20.06.2012, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 12 997,05 грн.. по орендній платі.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 3.1 Договору оренди № 06/1082 від 01.07.2003 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 05.07.2001 № 366/1342 та рішення київської міської ради від 26.06.2003р. №569/729 становить 133,73 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди орендна плата за наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно з п.п. 3.1, 3.5 договору за користування об'єктом оренди Орендар сплачує на рахунок КП "Київжитлоспецексплуатація" орендну плату починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди позивачу.

Відповідно до п.п. 3.6, 4.2 вказаного договору відповідач зобов'язаний сплачувати незалежно від наслідків господарської діяльності орендну плату (щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця).

Судом встановлено, що за період з 25 червня 2008 року по 20 червня 2012 року позивачем було нараховано відповідачу орендні платежі за користування об'єктом оренди у загальному розмірі 12997грн. 05 коп.

Перевіривши зазначені позивачем у розрахунку заборгованості (долучений до позовної заяви) розміри нарахованих позивачем орендних платежів за період з 25 червня 2008 року по 20 червня 2012 року позивачем було нараховано відповідачу орендні платежі за користування об'єктом оренди у загальному розмірі 12997грн. 05 коп, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч вищеназваному договірному зобов'язанню відповідач не виконав своїх обов'язків в частинні внесення плати за оренду нежитлового приміщення, витрат підприємства та компенсації за користування земельною ділянкою в результаті чого виникла заборгованість за період з 25 червня 2008 року по 20 червня 2012 року становить 12997грн. 05 коп.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати є обґрунтованими в сумі 12 997,05 грн.

Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Пунктом 3.6. Договору оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва № 06/1082 передбачено, що орендна плата сплачуються Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок Орендодавця.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в період з 25 червня 2008 року по 20 червня 2012 року.

Як вбачається із матеріалів справи, Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулося з позовом до господарського суду 20 березня 2017 року, а отже Позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості в період з 25 червня 2008 року по 20 червня 2012 року в розмірі 12 997,05 грн.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування позовної давності, оскільки, як встановлено господарським судом, право чи охоронюваний законом інтерес позивача в даному випадку з боку відповідача було порушено.

У зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності судом приймається рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.04.2017.

Суддя Трофименко Т.Ю.