ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа № 922/920/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурор не зявився;

Міністерства оборони України не зявився;

Квартирно експлуатаційного відділу ОСОБА_1, за довіреністю від 07.02.2017 року №592;

відповідача не зявився;

Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Харківській області - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол, м. Харків (вх. №1021Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.02.2017р.

у справі № 922/920/14

за позовом Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, м. Харків в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ 168 та Квартирно експлуатаційного відділу, м. Харків

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол, м. Харків

про розірвання договору, стягнення 143975,35 грн. та зобовязання вчинити певні дії

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Вєгол", м. Харків

до Міністерства оборони України, м. Київ та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків

про зарахування вартості робіт

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.02.2017р. у справі №922/920/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Прохоров С.А., суддя Светлічний Ю.В., суддя Новікова Н.А.) задоволено заяву державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Харківській області (вх. № 3262 від 01.02.2017 року) про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2015 року по справі № 922/920/14; змінено спосіб і порядок виконання рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2015 року по справі № 922/920/14 з зобов'язання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол повернути Квартирно-експлуатаційному відділу м. Харків шляхом складання акту прийому-передачі нерухомого військового майна - нежитлові приміщення площею 1763,3 кв.м. військового містечка № 193 на виселення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол (пров. Соляниківський, 4, Б-3, м. Харків, 61003; код 25187643) з нежитлових приміщень площею 1763,3 кв.м. військового містечка № 193, які розташовані за адресою: військове містечко № 193, хутір Небоженка, м. Харків, Харківська область (стара адреса: військове містечко № 193, хутір Небоженка, Харківський район, Харківська область), з подальшою передачею цих приміщень Квартирно-експлуатаційному відділу м. Харків (вул. Пушкінська, 61, м. Харків, код 07923280); направлено копії даної ухвали на адреси сторін та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Харківській області.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол, м. Харків з ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 16.02.2017р. у справі №922/920/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у Харківської області відмовити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2017р. суддею доповідачем по справі №922/920/14 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 18.04.2017р.

14.04.2017 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол надійшла заява про відкладення розгляду справи, у звязку з необхідністю участі представника в іншому судовому засіданні (вх.№4152)

Вказане клопотання відхиляється колегією суддів апеляційної інстанції у звязку з недоведеністю заявником наявності поважної причини щодо неможливості забезпечити участь іншого представника в призначеному судовому засіданні та у звязку з закінченням строку, встановленого ч.2 ст.102 Господарського процесуального кодексу України для розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду.

У судовому засіданні 18.04.2017 року представник Квартирно експлуатаційного відділу, м. Харків заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Прокурор, представник Міністерства оборони України та представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби в судове засідання 18.04.2017 року не зявились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень №191, №183, №950, проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Представник відповідача у судове засідання 18.04.2017 року, також, не зявився, до суду повернулась копія ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження від 04.04.2017 року, яка була направлена відповідачу за належною адресою, з довідкою працівників УДППЗ «Укрпошти» - за не запитом.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18 передбачено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, враховуючи належне повідомлення учасників процесу про час та місце судового засідання, а також те, що їх явка у судове засідання не була визнана обовязковою та зважаючи на стислі строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Харківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно експлуатаційного відділу з позовом до ТОВ "Вєгол" та просив стягнути з відповідача на користь другого позивача заборгованість у розмірі 143975,35 грн.; розірвати договір оренди № 09/2009/КЕВ м. Харків від 17.12.2009 року; зобов'язати відповідача повернути другому позивачу шляхом складання акту прийому-передачі нерухоме військове майно - нежитлові приміщення площею 1763,3 кв.м. військового містечка № 193.

06.05.2014 р. ТОВ "Вєгол" звернувся до господарського суду з зустрічним позовом до відповідачів: Міністерства оборони України та Квартирно експлуатаційного відділу, в якій просив зарахувати вартість виконаних робіт по відновлюваному капітальному ремонту нежитлових приміщень №12, №15, № 30 військового містечка № 193, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, хутір Небоженко на загальну суму 164127,88 грн. в рахунок орендної оплати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Вєгол" за Договором оренди № 09/2009/КЕВ від 17.12.2009 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.01.2015р. у справі 922/920/14 первісний позов Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, м. Харків в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків до ТОВ "Вєгол" про розірвання договору, стягнення 143975,35 грн. та зобов'язання вчинити певні дії задоволено; стягнуто з ТОВ "Вєгол" на користь Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків заборгованість у розмірі 143975,35 грн. Розірвано договір оренди №09/2009/КЕВ м. Харків від 17.12.2009 року; зобов'язано ТОВ "Вєгол" повернути Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків шляхом складання акту прийому передачі нерухоме військове майно - нежитлові приміщення площею 1763,3 кв.м. військового містечка №193; стягнуто з ТОВ "Вєгол" на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 5315,51 грн; у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Вєгол" до Міністерства оборони України та Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харків про зарахування вартості виконаних робіт в рахунок орендної плати - відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол залишено без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2015 р. у справі № 922/920/14 залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2017 року від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області до господарського суду Харківської області надійшла заява про зміну способу і порядку виконання рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2015 року у справі 922/920/14 з зобов'язання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол повернути Квартирно-експлуатаційному відділу м. Харків шляхом складання акту прийому-передачі нерухоме військове майно - нежитлові приміщення площею 1763,3 кв.м. військового містечка № 193 на виселення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол (пров. Соляниківський, 4, Б-3, м. Харків, 61003; код 25187643) з нежитлових приміщень площею 1763,3 кв.м. військового містечка № 193, які розташовані за адресою: військове містечко № 193, хутір Небоженка, м. Харків, Харківська обл. (стара адреса: військове містечко № 193, хутір Небоженка, Харківський район, Харківська обл.), з подальшою передачею цих приміщень Квартирно-експлуатаційному відділу м. Харків (вул. Пушкінська, 61, м. Харків, 61024; код: 07923280).

Колегія суддів враховує наступне.

Приписами статті 121 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, заявник в обґрунтування заяви про зміну способу та порядку виконання рішення зазначає про те, що без участі боржника державний виконавець не має фактичної можливості здійснити заходи, направлені на повернення стягувачу нерухомого військового майна, а зобов'язаний примусити саме ТОВ Вєгол скласти акт прийому - передачі.

При виході за місцезнаходження нерухомого майна, за адресою: м. Харків хутір Небоженко, військове містечко № 193, представник боржника ТОВ "Вєгол" на місце проведення виконавчих дій не з'явився, не зважаючи на те, що сторони були повідомлені про час та дату проведення виконавчих дій листом від 24.10.2016 року, що підтверджується актом державного виконавця складеним за місцезнаходження нерухомого майна 26.10.2016 року.

На думку заявника, вказана обставина ускладнює виконання рішення суду та робить його неможливим.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України Про виконавче провадження.

Згідно частини 3 статті 33 Закону України Про виконавче провадження, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власно ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк.

У відповідності до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Закон України Про виконавче провадження є спеціальним законом, яким державний виконавець керується при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження.

За змістом статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 10 ч. З ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження ВП № 50579370 з примусового виконання наказу № 922/920/14 від 18.02.2015 року господарського суду Харківської області, про зобов'язання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол повернути Квартирно - експлуатаційному відділу м. Харків шляхом складання акту прийому - передачі нерухомого військового майна - нежитлові приміщення площею 1763,3 кв.м. військового містечка № 193.

Зазначене виконавче провадження відкрито 22.03.2016 року, про що державним виконавцем винесена відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження (т.4, а.с.7)

20.05.2016 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшов лист Квартирно експлуатаційного відділу з повідомленням про невиконання рішення суду боржником.

Заявник вказує, що виконання рішення ускладнюється тим, що вказаним рішенням зобов'язано боржника повернути стягувачу нерухоме військове майно саме шляхом складання акту прийому-передачі, без участі боржника державний виконавець не має фактичної можливості здійснити заходи, направлені на повернення стягувачу нерухомого військового майна, а зобов'язаний примусити саме ТОВ Вєгол скласти акт прийому-передачі.

Як вже зазначалось, при виході за місцезнаходженням нерухомого майна, за адресою: м. Харків хутір Набоженко, військове містечко № 193, представник ТОВ "Вєгол" на місце проведення виконавчих дій не з'явився, про час та дату проведення виконавчих дій був повідомлений листом від 24.10.2016 року, про що державним виконавцем складений акт від 26.10.2016 року.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 у справі № 1-12/2012, зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення

А отже, господарським судом першої інстанції було вірно зазначено про неефективність способу виконання рішення, який визначений у рішенні та наказі господарського суду, оскільки останній носить зобов'язальний характер, а боржник, якого зобов'язано вчинити певні дії не виконує його.

Також, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що доказами, долученими до матеріалів заяви доведено вжиття державним виконавцем всіх заходів для виконання вказаного наказу та, що будь-яких інших правових інструментів та механізмів, які б спонукали боржника виконати рішення суду за даного способу виконання, як органом ДВС (шляхом виселення), не встановлено.

Разом з цим, обставинами, які ускладнюють виконання рішення та наказу по справі є, також, те, що боржник не виконує безпосередньо того обов'язку по складанню акту прийняття - передачі, який визначений судовим рішенням.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зміни способу і порядку виконання наказу таким чином, щоб рішення та наказ господарського суду Харківської області по справі № 922/920/14 були виконані.

Крім того, запропонований державним виконавцем спосіб виконання рішення, зокрема: примусово виселити боржника, є ефективним, оскільки за відсутності бажання самого боржника виконати рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2015 року, за органом Державної виконавчої служби залишиться право привести його у виконання.

Між тим, змінивши спосіб і порядок виконання рішення останнє не змінилось по суті, а кінцевим результатом внаслідок його виконання є передача майна стягувачу.

В даному випадку змінюється лише спосіб і порядок за допомогою якого буде реалізоване таке рішення, а отже, доводи апелянта щодо того, що оскаржуваною ухвалою змінено суть рішення господарського суду першої інстанції є необґрунтованими.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення заяви та зміну способу та порядку виконання рішення шляхом виселення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол з нежитлових приміщень площею 1763,3 кв.м. військового містечка № 193, які розташовані за адресою: військове містечко № 193, хутір Небоженка, м. Харків, Харківська обл. (стара адреса: військове містечко № 193, хутір Небоженка, Харківський район, Харківська обл.) та подальшою передачею цих приміщень Квартирно-експлуатаційному відділу м. Харків.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо зміни порядку та способу виконання рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2015 року у даній справі відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, апелянтом не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді судового рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол, м. Харків слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Вєгол, м. Харків залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 16.02.2017р. у справі №922/920/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 19.04.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.