РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2017 р. Справа № 918/1334/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Дужич С.П. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Дика А.І.

за участю представників:

позивача - Хмарина О.Р. довіреність № 9575 від 25.10.2016

відповідача - ОСОБА_2 договір від 20.03.2017

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення господарського суду Рівненської області від 02.02.17 р. у справі № 918/1334/16 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_4

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

про стягнення заборгованості в сумі 15 009,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 02.02.2017р. у справі № 918/1334/16 (суддя Політика Н.А.) позов задоволено частково. Підлягає до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" 9 грн. 78 коп. 3% річних, 95 грн. 65 коп. інфляційних втрат, 187 грн. 66 коп. пені та 26 грн. 91 коп. витрат по оплаті судового збору. У решті позовних вимог в частині стягнення 12 123 грн. основного боргу, 205 грн. 51 коп. 3% річних, 478 грн. 02 коп. інфляційних втрат та 1 909 грн. 58 коп. пені - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник зазначає, що сторонами в договорі не обумовлювалися обтяження предмету оренди, як приміщення, які належать третім особам, також балансоутримувач не здійснював перешкод для повернення орендованого майна, а вимагав повернути предмет оренди який обумовлений договором, а саме частину перону площею 29 м2 залізничного вокзалу станції Здолбунів, розташованого по АДРЕСА_1.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 27.04.2017р.

Розпорядженням керівника апарату суду № 918/1334/16 від 26.04.2017 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Крейбух О.Г., у період з 18 квітня 2017 р. по 13 травня 2017 р. включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу суду колегії суддів від 26.04.2017 визначено колегію у такому складі: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Дужич С.П.

Ухвалою суду від 26.04.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" прийнято до провадження у новому складі колегії: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Дужич С.П.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх. № 11108/17 від 19.04.2017).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та у доповненнях до нього вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

В судове засідання прибули представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення по суті доводів та заперечень, викладених відповідно в апеляційній скарзі, а також у відзиві.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 30 грудня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди державного майна № 786-2009 (надалі - договір; а.с. 52-56), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частину перону (площею 29 кв.м.) залізничного вокзалу станції Здолбунів, розташованого по АДРЕСА_1, що перебуває на балансі ВП "Станція Здолбунів" Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця".

У відповідності до п.п. 1.2., 1.3. договору майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу продовольчих товарів (крім товарів підакцизної групи). Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання.

Згідно з п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна", затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 року №786. Враховуючи пропозицію Укрзалізниці (лист від 27.11.2009 року №ЦЗЕ-11/1882, орендну плату за базовий місяць - листопад 2009 року - за домовленістю сторін встановлено у розмірі 580,00 грн..

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні: 70% - Державного бюджету на рахунок відділення Держказначейства в Здолбунівському районі на р/р 0171, код одержувача 22586360, банк одержувача - УДК в Рівненській області, МФО 833017: код платежу 22080300; 30% - балансоутримувачу щомісяця не пізніше 12 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 3.8. договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01.03.2010 року до 28.02.2011 року включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною, при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди, та погодження балансоутримувача (п.п. 10.1., 10.4. договору).

Матеріалами справи стверджується, що 24.02.2010 року між сторонами договору підписано акт прийому-передачі приміщення - частину перону залізничного вокзалу (а.с. 58).

Додатковими договорами № 1 від 28.01.2011 року, № 2 від 28.02.2012 року, № 3 від 11.02.2013 року, № 4 від 16.04.2013 року, № 5 від 24.04.2013 року, № 6 від 31.12.2013 року, № 7 від 04.02.2015 року, № 8 від 25.05.2015 року вносилися зміни до договору оренди державного майна, зокрема щодо розміру орендної плати та строку його дії. За останнім із них строк дії договору продовжено на строк до 01.08.2015 року (а.с.59-66).

Колегією суддів встановлено, що 01.10.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про розірвання договору оренди державного майна № 786-2009 від 30.12.2009 року. Згідно з протоколом розбіжностей, підписаним сторонами у редакції відповідача, вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання, тобто з 01.10.2015 року (а.с. 67).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 16.11.2015 року, 25.11.2015 року та 21.12.2015 року звертався до балансоутривувача з проханням припинити нарахування орендної плати згідно договору оренди державного майна № 786-2009 від 30 грудня 2009 року до підписання акту приймання-передачі майна та з проханням негайно підписати акт приймання-передачі орендованого майна згідно договору оренди державного майна № 786-2009 від 30 грудня 2009 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, позивач/балансоутримувач відмовився підписати акт приймання-передачі частини перону залізничного вокзалу станції Здолбунів. Мотивом такої відмови від підписання акту приймання-передачі стала наявність кіоску, що розміщений на орендованій частині перону.

Як встановлено судами обох інстанцій, у червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області про усунення перешкод в користуванні майном шляхом його звільнення.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.07.2016 року у справі № 918/422/16 у задоволенні позову відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що кіоск, який Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" просило суд зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 демонтувати, не належить останньому, а є власністю третьої особи на стороні відповідача Приватного підприємства фірма "Інтерфейс", про що свідчать: рішення виконавчого комітету Здолбунівської міської ради народних депутатів № 64 від 22.02.1995 року "Про встановлення кіосків на пероні залізничного вокзалу станції Здолбунів", за п. 2 якого Фірмі "Фейс" дозволено встановити кіоск на пероні залізничного вокзалу станції Здолбунів; договір оренди частини перону вокзалу станції Здолбунів від 01.09.1997 року, укладений між залізничною Здолбунів Львівської залізниці та Фірмою "Фейс"; робочий проект електропостачання торгового кіоску в м. Здолбунів, привокзальна площа, замовником за яким є Фірма "Фейс"; висновок експерта про вартість об'єкта експертної оцінки - торгівельного кіоску, виготовлений за замовленням Фірми "Інтерфейс"; довідка № 3 від 10.07.2016 року, підписана директором та головним бухгалтером ПФ "Інтерфейс" про те, що торгівельний кіоск площею 29 кв.м., встановлений на пероні залізничного вокзалу, є власністю ППФ "Інтерфейс".

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини..

19.07.2016 року Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника підрозділу Рівненське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд (балансоутримувач) Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) підписано акт прийому-передачі до договору оренди нерухомого майна від 30 грудня 2009 року №786-2009, у відповідності до якого орендар передав, а балансоутримувач прийняв зі строкового платного користування майно за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору оренди нерухомого майна від 30 грудня 2009 року №786-2009, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області та орендарем (а.с. 69).

Предметом спору у даній справі є майнова вимога про стягнення боргу по орендній платі за період з листопада 2015 року по липень 2016 р. в сумі 12 123 грн. 34 коп., а також - 3% річних в сумі 215 грн. 29 коп., інфляційних втрат в сумі 573 грн. 67 коп. та пені в сумі 2 097 грн. 24 коп., обрахованих за неналежне виконання грошових зобов'язань відповідно до умов п. 3.6 договору оренди та ст. 625 ЦК України окремо по кожному рахунку (розрахунок а.с. 14-26).

З урахуванням встановлених господарським судом обставин справи здійснюючи апеляційний перегляд, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Згідно зі ст. 283 ГК України, ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до норм ст. 286 ГК України та ст. 762 ЦК України за користування майном справляється плата, розмір якої встановлюється договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норм ст. 530 ЦК України зобов'язання має бути виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Частиною другою статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Матеріалами справи підтверджено, що орендна плата за період з січня 2015 року по вересень 2015 року повністю сплачена відповідачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 08.10.2015р., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 27).

Судом встановлено, що орендна плата в жовтні 2015 року не нараховувалась.

Щодо боргу з орендної плати в сумі 12 123 грн. 34 коп., нарахованої позивачем за період з листопада 2015 року по липень 2016 року, слід вказати наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 16.11.2015 року, 25.11.2015 року та 21.12.2015 року звертався до балансоутривувача з проханням припинити нарахування орендної плати згідно договору оренди державного майна №786-2009 від 30 грудня 2009 року до підписання акту приймання-передачі майна та з проханням негайно підписати акт приймання-передачі орендованого майна згідно договору оренди державного майна № 786-2009 від 30 грудня 2009 року.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, врахувавши приписи ч. 1, 6-7 ст. 193 ГК України та ст. 612, 613 ЦК України, дійшов правомірного висновку, що відповідач/орендар діяв відповідно до умов договору та вживав належні заходи до своєчасного повернення орендованого майна та підписання акту прийому-передачі, тоді як балансоутримувач створював перешкоди відповідачеві/орендарю у передачі орендованого майна та підписанні акту прийому-передачі. Неможливість своєчасно передати орендоване майно за актом прийому-передачі обумовлена саме неправомірними діями балансоутримувача.

Отже, нарахування позивачем заборгованості по орендній платі після розірвання договору оренди за період з листопада 2015 року по липень 2016 року є безпідставним та необґрунтованим, оскільки балансоутримувачем здійснювались перешкоди відповідачеві Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 щодо передачі орендованого приміщення за актом приймання-передачі. Тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення 12 123 грн. 34 коп. заборгованості по орендній платі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 215 грн. 29 коп., інфляційних втрат в сумі 573 грн. 67 коп. та пені в сумі 2 097 грн. 24 коп., обрахованих за неналежне виконання грошових зобов'язань відповідно до умов п. 3.6 договору оренди та ст.625 ЦК України окремо по кожному рахунку.

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 оплату орендної плати протягом січня - вересня 2015 року здійснював несвоєчасно.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині заявленої до стягнення пені та перевіривши її розрахунок, з урахуванням визначених договором строків оплати орендної плати та визначеного договором строку нарахування пені, а також норм чинного законодавства, належними до стягнення є 3% річних в сумі 9 грн. 78 коп., інфляційні втрати в сумі 95 грн. 65 коп., пеня в розмірі 187 грн. 66 коп.

Оскільки, за висновком суду, у позивача відсутні підстави для нарахування орендної плати за період з листопада 2015 року по липень 2016 року (після розірвання договору оренди), також не підлягають задоволенню як безпідставні похідні позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за вказаний період.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 02.02.2017р. у справі № 918/1334/16 прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 02.02.2017р. у справі № 918/1334/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/1334/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Юрчук М.І.