Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" квітня 2017 р. Справа № 906/1097/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 11.10.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 14/11/16 від 14.11.16р.

В засіданні суду 14.03.2017р. оголошувалась перерва до 12:00 год. 04.04.2017р. згідно ст. 77 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" МСС" ТІДІСІ-Дальнобой" (м. Київ)

до Приватного підприємтва "Вікінг" (м. Коростень)

про стягнення 667363,12 грн.

ТОВ " МСС" ТІДІСІ-Дальнобой" просить стягнути з ПП " Вікінг" 667363,12 грн, з яких: 606693,75 грн заборгованість зі сплати орендної плати та 60669,37 грн штраф за невиконання зобов'язань за Договором оренди № 940/2015 від 01.12.15р. ( далі - Договір оренди).

Ухвалою від 10.11.2016р. господарський суд порушив провадження у справі, вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

Позивач у позові, в усних та письмових поясненнях (клопотаннях) його представника, доводить, що за Договором оренди передав відповідачу за актами приймання-передачі від 01 грудня 2015року на певний строк та за певну плату , у певній кількості та вартістю шини для вантажних автотранспортних засобів (далі - об'єкт оренди), які були у використанні. Об'єкт оренди на вантажні транспортні засоби відповідача встановлено позивачем самостійно та за його власний кошт, та лише позивач вправі здійснювати його обслуговування, ремонт, заміну та зняття з транспортних засобів після закінчення строку оренди.

В свою чергу, доводить позивач, відповідач кожного місяця зобов'язаний сплачувати орендну плату за користування об'єктом оренди, розраховану за формулою: ОП=ОСхПТЗ, де : ОП- орендна плата, ОС- орендна ставка та ПТЗ - пробіг транспортного засобу за місяць, згідно зі "Звітом про пробіг об'єкту оренди за місяць", підписаним сторонами.

Звіт про пробіг транспортних засобів, як визнає позивач, з посиланням на умову п.2.9 Договору оренди, складається відповідачем щомісячно в розрізі кожного транспортного засобу (згідно з обліком роботи транспортного засобу та її контролем за GPS - навігаційною системою відповідача та надається позивачу протягом п'яти робочих днів місяця, наступного за звітним.

Водночас позивач наголошує, що за умовою п.2.9.1 Договору оренди вправі самостійно здійснити розрахунок орендної плати за звітний місяць, у випадку не виконання відповідачем п.2.9 Договору, а саме: врахувати показники пробігу автотранспортних засобів відповідача за минулий місяць, з подальшим коригуванням орендної плати в наступному місяці, та надати відповідачу для оплати рахунок-фактуру, у встановлені в ньому строки.

Позивач визнає, що до 01 квітня 2016року відповідач сплачував орендну плату, однак починаючи з квітня місяця 2016року припинив оплату, продовжуючи користуватись об'єктом оренди. Саме тому, починаючи з 30.04.16р. на підставі п. 2.9.1 Договору оренди відповідачу були виставлені рахунки-фактури на оплату , а 13.10.16р. вручено особисто директору претензію на сплату боргу в сумі 606693,75 грн. з додатками (рахунками-фактурами та актами виконаних робіт за період квітня - серпня 2016р.), однак остання залишена без відповіді, а документи без підпису.

Посилаючись на Договір оренди та ст.ст. 509, 526 ЦК України та ст.ст. 173,174,193 ГК України позивач вимагає в судовому порядку стягнути заборговану орендну плату за період квітня - серпня 2016р. в загальній сумі 606693,75 грн. З посиланням на ст. 610,611 ЦК України, ст.ст. 216, 231 ГК України та п. 8.3 Договору оренди заявляє про стягнення з відповідача 10% штрафу.

Відповідач у відзиві, в усних та письмових поясненнях (клопотаннях) його представника, позов не визнає в цілому, та в частині вимог про стягнення боргу з орендної плати за період квітня - серпня 2016р. в загальній сумі 606 693,75 грн. доводить, що у спірний період не користувався об'єктом оренди, оскільки встановив на транспортні засобі власні старі шини. Як визнає представник відповідача, демонтаж об'єктів оренди з транспортних засобів здійснено в порушення умов Договору оренди, однак позивач вправі застосувати до відповідача заходи відповідальності за допущене порушення. Оскільки об'єкт оренди не використовувався, вважає, що у спірний період не отримував послуги оренди, а тому не заборгував орендну плату. Додатково доводить, що всі майнові претензії позивача безпідставні, оскільки не ґрунтуються на первинних документах, оформлених за вимогами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р.

Ухвалою від 10.01.2017р. господарський суд призначив у справі №906/1097/16 судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручив судовому експерту ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" ОСОБА_3

17.02.2017р. експертною установою ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" повернуто справу №906/1097/16, а ухвалу від 10.01.2017р. без виконання з посиланням на п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженої наказом Мінюсту України від 08.10.1998р. за №53/5, - відсутність попередньої оплати вартості судової експертизи.

Ухвалою від 21.02.2017р. господарський суд поновив провадження у справі №906/1097/16, одночасно запропонував сторонам спору до дати засідання суду надіслати на адресу суду письмово викладену позицію стосовно доцільності проведення у справі №906/1097/16 судової автотехнічної експертизи.

В засіданні суду 14.03.2017р. представник позивача вказав, що дані про пробіги транспортних засобів продубльовано в інспекційних картках транспортних засобів , на які встановлено об'єкти оренди, які проводились з 01.12.2015р. по 31.10.2016р.; вважає, що це спростовує всі твердження відповідача про безпідставність позову; заперечує доцільність проведення у справі судової експертизи та не погоджується із понесенням витрат на оплату експертизи.

Представник відповідача заперечує проти вирішення спору у господарському суді із посиланням на наявність третейської угоди, викладеної у формі застереження в п. 11.2. Договору оренди №940/2015 від 01.12.2015р. та подав заяву про припинення провадження у справі на підставі ч. 5 ст. 80 ГПК України.

В засіданні суду 04.04.2017р. господарський суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду про часткове задоволення позову.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Сервісних станцій "ТТІДІСІ- Дальнобой" (далі по тексту - Орендодавець) та Приватне підприємство "Вікінг" (далі по тексту - Орендар) уклали Договір оренди №940/2015, у відповідності до якого Орендодавець передає Орендарю шини для вантажних автотранспортних засобів Орендаря ( далі по тексту - об'єкт оренди) на певний строк ( далі по тексту - термін оренди) та за певну плату (далі по тексту - орендна плата), а Орендар приймає об'єкт оренди в тимчасове володіння і користування для здійснення власної господарської діяльності (а.с. 11-28, т. 1).

За умовою п. 1.2. Договору оренди об'єкт оренди на весь термін оренди залишається власністю Орендодавця.

У п. 1.4. Договору оренди сторони погодили, що під терміном оренди Сторони розуміють термін експлуатації об'єкту оренди на транспортних засобах Орендаря, протягом якого залишкова глибина протектора становить не менш ніж 2 (два) міліметри згідно з Методикою оцінки залишкової глибини протектора шин в редакції Орендодавця.

За умовою п. 1.6. Договору оренди Орендодавець під час дії цього Договору самостійно і за власний кошт встановлює об'єкт оренди на транспортні засоби Орендаря, здійснює його обслуговування, ремонт та заміну при його передчасному виходу з ладу, а також знімає з транспортних засобів після закінчення терміну оренди.

Випадки зміни (заміни ) окремого об'єкту оренди протягом терміну оренди , а також порядок зміни (заміни) окремого об'єкту оренди , а також підстави повернення об'єкти оренди Сторони погодили у п.п. 1.12-1.15 Договору оренди.

У п. 2.1 Договору оренди сторони погодили, що Орендар вносить плату за користування об'єктом оренди в порядку, що обумовлений цим Договором.

Так, за умовою п. 2.2. Договору оренди орендна плата розраховується Орендодавцем за формулою: ОП=ОСхПТЗ, де ОП- орендна плата, ОС - орендна ставка, ПТЗ - пробіг транспортного засобу за місяць, згідно зі "Звітом про пробіг об'єкту оренди за місяць", підписаним сторонами.

У п. 2.3 Договору оренди Сторони погодили, що на момент укладення цього Договору орендна ставка за 1 000 (одну тисячу) кілометрів пробігу становить:

п.2.3.1) по основному транспортному засобу (тягач) - 635, 56 грн. з ПДВ в розмірі 20%, що еквівалентно 31, 54 доларам США за офіційним курсои Національного банку України станом на день підписання цього Договору;

п. 2.3.2) по причіпному транспортному засобу (6 шин) - 635, 56 грн. з ПДВ в розмірі 20%, що еквівалентно 34, 29 доларам США за офіційним курсом Національного банку України станом на день підписання цього Договору.

Підстави зміни орендної ставки Сторони узгодили у п.2.5 та у п.п. 2.6 і 2.8, додатково, погодили, що зміна орендної ставки може відбуватися лише з початку нового календарного місяця та фіксується в окремій Додатковій угоді, що є невід'ємною частиною Договору оренди.

За умовою п.2.9 Договору оренди, яка доповнює умовою п. 2.2, Орендар зобов'язався щомісячно складати звіт про пробіг транспортних засобів в розрізі кожного транспортного засобу ( згідно з обліком роботи транспортного засобу та її контролем за GPS-навігаційною системою Орендаря) та надавати Орендодавцю протягом п'яти робочих днів місяця , наступного за звітним.

В свою чергу, у п.2.9.1 Договору оренди Сторони погодили, що у випадку не надання Орендарем Орендодавцеві звіту про пробіг транспортних засобів, у строки встановлені у п. 2.9. Договору оренди, орендодавець здійснює розрахунок орендної плати самостійно, з урахуванням показників пробігу автотранспортних засобів Орендаря за минулий місяць, з подальшим коригуванням орендної плати в наступному місяці та надає Орендареві рахунок-фактуру на оплату. Такий рахунок-фактура підлягає оплаті у строк, встановлений у ньому (п. 2.9.1. Договору оренди).

У разі, якщо показники пробігу окремого транспортного засобу, на який встановлено об'єкт оренди, визначити неможливо, Сторони керуються аналогічними показниками за минулий місяць, з відповідним коригуванням в наступному місяці (п. 2.11. Договору оренди).

Окрім того, у п. 2.12 Договору оренди Сторони погодили, що Орендодавець здійснює розрахунок орендної плати з врахуванням сукупного пробігу транспортних засобів Орендаря, на які встановлений об'єкт оренди, та розміру орендної плати по кожній групі транспортних засобів ( у разі, якщо в цьому Договорі фігурують декілька значень орендної ставки), у визначеному еквіваленті долару США.

Орендна плата, як це передбачено у п. 2.13 Договору оренди, нараховується за повний календарний місяць оренди, який починається першим числом та закінчується останнім числом календарного місяця.

У п.2.14 Договору оренди, передбачено, що Орендодавець не пізніше 10-го числа поточного місяця надає Орендарю розрахунок орендної плати за попередній місяць та рахунок-фактуру, сформований станом на останній день місяця , за який сплачується орендна плата, що виставляється в національній валюті -гривні- з врахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на день формування рахунку-фактури.

Рахунок-фактуру Орендар зобов'язаний оплатити не пізніше 15-числа місяця, наступного за звітним з врахуванням курсової різниці на дату платежу ( п. 2.15 та 2.16 Договору оренди).

Після проведення оплати Орендарем, Сторони погодили щомісячно підписувати "ОСОБА_1 виконаних робіт" ( п. 2.18 Договору оренди).

У п.15.1 Договору оренди передбачено, що він набирає чинності з моменту підписання обома сторонами та засвідчення корпоративними печатками сторін і діє до моменту, поки одна із сторін не стане ініціатором його розірвання.

Заслуговують на увагу також умови Договору оренди, які передбачають додаткові права Орендодавця , а саме:

- право переглядати всі його суттєві положення, в тому числі, зокрема, щодо сум та числа платежів, терміну оренди тощо ( п.15.3.1);

- змінювати форму, вигляд та формат додатків, якими Сторони узгоджують свої дії за цим Договором , якщо такі зміни не викривляють суті та змісту домовленостей Сторін за цим Договором (п. 15.3.2) (а.с. 20-27, т. 1).

Судом встановлено, що за актами приймання-передачі та встановлення об'єкту оренди №1 - №48 від 01 грудня 2015р., Орендодавець передав Орендарю та встановив на його транспортні засоби об'єкти оренди ( 378 вантажних шин) загальною вартістю 2732140, 06 грн. (а.с. 29-74, т.1).

Як визнає Орендодавець, станом на 01.01.2016року Орендар заборгував за користування об'єктом оренди кошти в сумі 254 573,20грн. За січень 2016року плата за користування об'єктом оренди склала 112341,96 грн , за лютий 2016року - 150130,00 грн, за березень 2016р. - 126384,85 грн. Загальна сума боргу Орендаря перед Орендодавцем, яка не є спірною станом на 31.03.16р. становила 643 430,01 грн. З цієї суми, Орендар повністю погасив дебетове сальдо станом на 01.01.16р. та сплатив орендну плату за користування об'єктом оренди за січень-березень 2016року, за винятком 469,98 грн, які несплачені за ОСОБА_1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000108 на загальну суму 126384,85грн. Судом встановлено, що останній платіж за Договором оренди в сумі 30000,00 грн здійснено Орендарем на користь Орендодавця 01.07.16р. , та , як визнав останній, зараховано в погашення боргу за березень 2016року ( а. с. 76, т.1).

Як доводить Орендодавець та не заперечив Орендар, за користування об'єктами оренди у період квітня-серпня 2016року орендна плата не сплачувалась. Сторони також визнали, що звіти про пробіг об'єкта оренди (додаток № 8 до Договору оренди) та акти виконаних робіт за цей період у паперовій формі не складались та не підписувались.

Оскільки орендна плата за умовами розділу 2 Договору оренди є розрахунковою величиною, основу якої складають щомісячні звіти про пробіг транспортних засобів, на які встановлені об'єкти оренди згідно з обліком роботи транспортного засобу та її контролем за GPS-навігаційною системою, судом встановлено, що у цей спірний період виконання п.2.9 Договору оренди Орендарем здійснювалося у спосіб надіслання звітів про пробіг транспортних засобів з власної електронної пошти на електронну пошту Орендодавця www.dalnoboy.com (а.с. 195-207, т.2).

Орендодавець, як встановив суд в ході судового вирішення спору, приймав виконання п.2.9 Договору оренди в такий спосіб, у зв'язку з цим не користувався правом самостійного здійснення розрахунку орендної плати за квітень-серпень 2016року за показниками пробігу автотранспортних засобів Орендаря за березень 2016року, як це передбачено у п.п.2.9.1 та з врахуванням п. п. 2.12 та 2.14 цього Договору ( а. с. 188, т.2).

Як визнав Орендодавець, на підставі показників пробігу автотранспортних засобів Орендаря , отриманих на свою електронну пошту у спірний період, щомісяця формував акти здачі-прийнятих робіт за № 143 від 30.04.16р. на загальну суму з ПДВ 132 399,79грн; за № 198 від 31.05.16р. на загальну суму з ПДВ 96489,89грн; за № 268 від 30.06.16р. на загальну суму з ПДВ 156139,18грн; за № 323 від 31.07.16р. на загальну суму з ПДВ 155786,09грн; за № 382 від 31.08.16р. на загальну суму з ПДВ 65408,82грн.

Орендодавець також визнав, що на підставі цих актів були оформлені належним чином податкові накладні за № 3085 від 30.04.16р., №3069 від 31.05.16р., № 2130 від 30.06.16р., № 3483 від 31.07.16р., № 3821 від 31.08.16р., зареєстровані в ЄДРПН та відправлені Орендарю в електронному вигляді програмним забезпеченням "М.E. Dос", яке допускає відмову контрагента від їх прийняття або надання заперечень по суті їх змісту, однак Орендар правом на відмову (подання заперечень) не скористався ( а.с. 188, т.2).

Окрім вищевикладеного, Орендодавець довів наявність таких обставин, як дублювання пробігів транспортних засобів, на які встановлені об'єкти оренди, в інспекційних картах за період з 01.12.15р. по 31.10.16р. ( а. с. 2 - 194, т.3).

В ході судового вирішення спору Орендар не спростував доводи Орендодавця в цій частині.

Як встановив суд з листа-повідомлення про розірвання Договору оренди ( вих. №0108/1 від 01.08.2016р.) Орендодавець вперше звернувся з претензією до Орендаря 09 червня 2016року (вих. № 9606 від 09.06.2016р.). 14 липня 2016року Орендар отримав наступне повідомлення Орендодавця про існуючу заборгованість (вих.№ 9606 від 14.07.2016р.). Станом на 29 липня 2016року Орендодавець довів до відома Орендаря, що розмір його боргу за Договором оренди становить 385498,84 грн. З посиланням на систематичне невиконання Орендарем п. 2.1. Договору оренди та на підставі п. 8.6. цього Договору, повідомив Орендаря про дострокове розірвання Договору оренди від 01 грудня 2015р. №940/2015 з 01 вересня 2016р. (а.с. 32-34, т. 2).

В подальшому Орендодавець звернувся до Орендаря з претензію №1210 від 12.10.16р. про стягнення заборгованості за Договором оренди у розмірі 606 693, 75 грн. , до якої додав рахунки - фактури №СФ-0118140 від 30.04.2016р. на суму 132 399, 79 грн., №СФ-0118297 від 31.05.2016р. на суму 96489, 89 грн., №СФ-0118394 від 30.06.2016р. на суму 156139, 18 грн., №СФ-0118502 від 31.07.2016р. на суму 155786, 09 грн., №СФ-0429088 від 31.08.2016р. на суму 65408, 82 грн. , а також акти здачі -приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000198 , № ОУ-0000268, № ОУ-0000323 , № ОУ-0000382,та звіти про пробіг об'єкту оренди за формою додатку №8 до Договору оренди (а.с. 75-94, т. 1).

Оскільки Орендар претензію Орендодавця залишив без задоволення, останній звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з Орендаря заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 606693,75грн та 60669,37грн штрафу за невиконання зобов'язань за Договором оренди № 940/2015 від 01.12.15р.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення боргу з орендної плати за період квітня-серпня 2016року в загальній сумі 606693,75грн, Орендар насамперед наголошував на тому, що за умовами п. п. 2.2, 2.3, 2.12 та 2.18 Договору оренди орендна плата нараховується за умови експлуатації об'єкту оренди, і цей факт сторони підтверджують оформленим актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг), однак у спірний період такі акти не оформлялись. В свою чергу, акт як письмовий документ, що передбачає підпис сторін на підставі цивільно-правового договору, укладеному ними, на підтвердження надання/отримання послуг за договором, є двостороннім правочином, та , одночасно, первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відсутність підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за період квітня - серпня 2016року доводить відсутність факту надання Орендодавцем послуг оренди Орендарю , а тому визначений до стягнення борг з орендної плати не ґрунтується на даних бухгалтерського обліку Орендодавця або останній суперечить приписам Закону. Рахунки-фактури та податкові накладні , на які посилається Орендодавець, не є первинними документами, а тому не фіксують здійснення господарської операції , при цьому складання податкових накладних не підтверджених даними бухгалтерського обліку/первинними документами заборонено. Більше того, у період квітня - серпня 2016року Орендар здійснював експлуатацію своїх власних старих шин встановивши їх на транспортні засоби. Зазначені дії Орендаря були зумовлені небажанням Орендодавця переглянути орендну ставку відповідно до зниження ринкових цін на об'єкт оренди та зменшення місячного пробігу транспортних засобів. Вимога Орендодавця про стягнення штрафу в сумі 60669,37грн є безпідставною, оскільки Сторони розірвали Договір оренди , тому посилання на п.8.3 останнього є помилковим ( а. с. 21, 175 -176 т.2, а. с. 198 -199, т.3).

Водночас у справі відсутні письмові докази на підтвердження доводів Орендаря про демонтаж об'єктів оренди зі своїх транспортних засобів станом на 01.04.2016р. та встановлення на них власних старин шин, а також на підтвердження доводів про звернення до Орендодавця з пропозицією переглянути орендну ставку та ухилення (відмова) останнього від її прийняття станом на 01.04.2016р.

В ході судового вирішення спору Орендар визнав , що виходячи зі змісту п.2.9 Договору оренди, Сторони не визначились з порядком надання/отримання даних щодо місячного пробігу транспортних засобів (об'єкту оренди) та уповноваженими особами сторін які їх надають/отримують. За таких обставин, Орендар не підтверджує (не схвалює) надіслання невстановленими особами звітів про пробіг транспортних засобів у спірний період з власної електронної пошти на електронну пошту Орендодавця www.dalnoboy.com та правомірність їх використання Орендодавцем для розрахунку орендної плати ( а. с. 199, т.3).

Заперечуючи проти позову, в основному, з підстав дефекту форми доказів, поданих Орендодавцем на підтвердження розміру орендної плати за спірний період, Орендар надав до матеріалів справи зведені показники одометрів тягачів (транспортних засобів), які він експлуатував у період з 10.04.16р. по 04.11.2016р. і на які за Договором оренди попередньо бути встановлені шини Орендодавця (а. с. 185-187, т.2). При цьому не спростував факт експлуатації об'єктів оренди в цей період на власних транспортних засобах.

Окрім того, наполягаючи на необхідності використання висновку судового експерта, як засобу доказування, Орендар ухилився від попередньої оплати судової експертизи. В свою чергу, Орендодавець визнав недоцільним нести витрати на оплату попередньої вартості судової експертизи в розмірі 378009,00 грн за позовом про стягнення орендної плати в загальній сумі 606693,75грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст. 4-7, 33 та 43 ГПК України про те, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили та про право суду першої інстанції вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, господарський суд дійшов висновку позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є вимоги Орендодавця про стягнення з Орендаря орендної плати за ф а к т и ч н е користування об'єктами оренди у період квітня - серпня 2016року на загальну суму 606693,75грн., розрахованої Орендодавцем самостійно на підставі отриманих звітів про пробіг транспортних засобів у спірний період з електронної пошти Орендаря за правилами п. 2.2, п.2.3, п. п. 2.3.1 та 2.3.2 , п.2.9, п. 2.12 та 2.14 Договору оренди.

Правило п. п. 2.9.1 та п. 2.11 для розрахунку орендної плати Орендодавцем не застосовувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 та ч. 1 ст. 762 ЦК України наймодавець передає наймачеві майна у користування за плату, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За правилом ч. 6 цієї статті наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Зміст статей 765 та 766 ЦК України доводить, що право наймодавця на отримання плати за користування майном виникає після виконання ним обов'язку передачі майна у користування.

Орендар не заперечив факт отримання об'єктів оренди в користування за Договором оренди 01 грудня 2015року за відповідну плату та не довів факт їх невикористання ( неможливості використання через обставини, за які він не відповідає) у період квітня-серпня 2016року.

Більше того , умова п.3.7 Договору оренди передбачає наступне правило: протягом періоду фактичної відсутності об'єкту оренди на транспортному засобі Орендар використовує запасне або підмінне колесо з власного запасу, що не призводить до коригування орендної ставки на весь період відсутності об'єкта оренди.

З врахуванням вищевикладеного , Орендар не звільняється від обов'язку сплати орендної плати Орендодавцю у розмірі, встановленому Договором оренди навіть за наявності обставин невикористання об'єкта оренди.

Орендна плата не є сталою величною та розраховується кожного місяця за формулою: ОП=ОС х ПТЗ.

Показник ПТЗ визначається згідно зі звітом про пробіг об'єкту оренди за місяць, і обов'язок складання цього звіту та надання Орендодавцеві покладено саме на Орендаря у п. 2.9 Договору оренди.

Як слушно зауважує Орендар, Сторони не визначили порядок надання/отримання даних щодо місячного пробігу транспортних засобів (об'єкту оренди), однак не визнає належним способом надання звітів про пробіг транспортних засобів у спірний період з власної електронної пошти на електронну пошту Орендодавця www.dalnoboy.com, оскільки вважає, що звіти подано невстановленою особою, та не підписані уповноваженими представниками Сторін.

Водночас суд виходить з того, що умову п. 2.9 Договору оренди, Орендар погодив за внутрішньою волею та через зовнішнє волевиявлення шляхом підписання договору. У частині 1 ст. 14 ЦК України закріплене загальне правило: цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Тому заперечення Орендаря про невідповідність способу чи порядку виконання умови п.2.9 Договору оренди суд оцінює щонайменше критично, оскільки Орендар не довів факт несанкціонованого використання власної електронної пошти невстановленими особами всупереч його волі протягом квітня - серпня 2016року. Більше того, Орендар не довів, у який спосіб невстановлені особи отримали дані про пробіги його транспортних засобів в цей період.

Окрім того, Орендар свідомо ігнорує умову п.13.1 Договору оренди, у якій Сторони чітко і недвозначно погодили, що на повідомлення за цим Договором , що стосуються оперативної роботи з виконання його умов, не поширюються вимоги щодо їх складання українською мовою та надсилання засобами поштового зв'язку або факсом з підтвердженням засобами поштового зв'язку, або врученням особисто представнику. Орендар не довів, що складання та надіслання Орендодавцю кожного місяця звіту про пробіг об'єкту оренди за місяць не вважається оперативною роботою з виконання умов Договору оренди, а тому умова п. 2.9 Договору оренди виконується в один із способів, передбачених у п. 13.1 цього Договору.

Стосовно вимоги підпису звіту про пробіг об'єкту оренди за місяць. Насамперед, на думку суду, умова п.13.2 Договору оренди не підлягає застосуванню до повідомлень (документів), які складаються під час оперативної роботи з виконання його умов, оскільки слідує за умовою п. 13.1 цього Договору.

Звіт про пробіг об'єкту оренди за місяць є за юридичною природою правочином на виконання Договору оренди та вважається вчиненим у письмовій формі , зміст якого зафіксований у електронному документі ( ч. 3 ст. 206, ч. 1 ст. 207 ЦК України). Стаття 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачає , що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Оскільки, як вже судом наголошено, Орендар не довів факт несанкціонованого використання власної електронної пошти , діє презумпція правомірності створення електронного документа юридичною особою .

В свою чергу, Орендодавець прийняв виконання Орендарем умови п. 2.9 Договору оренди у спосіб створення звіту про пробіг об'єкту оренди за місяць у формі електронного документу, і це важливо, оскільки на цій стадії виконання Договору оренди саме Орендодавець є кредитором , а Орендар - боржником.

Стосовно невизнання Орендарем ф а к т и ч н о г о надання послуг оренди у період квітня - серпня 2016року через відсутність підписаних уповноваженими особами Сторін актів виконаних робіт (наданих послуг) за місяць , як первинних документів, що засвідчують факт господарської операції .

Насамперед господарський суд виходить з того, що у п. 2.18 Договору оренди Сторони чітко та недвозначно домовились, що підписують акт виконаних робіт щомісячно виключно після проведення оплати Орендарем. За відсутності оплати , як це по суті доводить зміст цієї умови Договору оренди, відсутні навіть підстави для складання акта виконаних робіт, а не те, що його підписання Сторонами. Та обставина, що Орендодавець самостійно в односторонньому порядку щомісяця складав та підписував зі своєї сторони акти виконаних робіт та на їх підставі оформляв податкові накладні судом оцінюється як вимушена , але правомірна дія, оскільки його майно ф а к т и ч н о передане в користування за плату іншій особі, а відтак має місце р е а л ь н а господарська операція.

Стосовно посилання Орендаря на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон) щодо значення та змісту первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (господарська палата) (постанова від 21.10.2014 у господарській справі № 3-146гс14, № в реєстрі 41242791 ) Законом визначено правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Отже, зважаючи на предмет регулювання Закону, невідповідність складених документів його вимогам не спростовує сам факт надання послуг згідно з умовами договорів.

У постанові Верховного Суду України (господарська палата) від 29 квітня 2015 року у справі № 903/679/14 (№ 3-77гс15) додатково наголошено на тому, що відсутність , зокрема, довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару , не може заперечувати таку господарську операцію.

Верховний Суд України (адміністративна палата) дотримується усталеної правової позиції про те, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару ( постанова від 17.11.2015р. в адміністративній справі 2-а-4242/12/2170, № в реєстрі 54688755).

З врахуванням вищевикладеного, господарський суд повністю відхиляє заперечення Орендаря в частині відсутності факту надання Орендодавцем послуг оренди у спірний період за наявності факту ( інше судом не встановлено) використання об'єктів оренди в цей період лише з формальних підстав відсутності підписаних Сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг).

Орендодавець, як встановив суд, розмір щомісячної орендної плати визначив виходячи із формули, погодженої Сторонами у п. 2.2. Договору оренди, а саме: ОП=ОСхПТЗ, з використанням звітів Орендаря про пробіг об'єкту оренди за спірний період а не за березень 2016року , на що мав право за умовою п. п. 2.9.1 цього Договору.

Розрахунок пробігу ТЗ визначено за період з 01.04.16-30.04.16 на суму 132 399, 79 грн., з 01.05.16-31.05.16р. на суму 96 489, 89 грн., з 01.06.16-30.06.16р. на суму 156 139, 18 грн., з 01.07.16-31.07.16р. на суму 155 786, 09 грн., з 01.08.16-31.08.16р. на суму 65 408, 82 грн. з використанням умов п.2.3, 2.12 та 2.14 Договору оренди.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення боргу за оренду майна в сумі 606 693, 75 грн. обґрунтованими та доведеними допустимими засобами доказування.

Водночас позовна вимога про стягнення штрафу в сумі 60 669, 37 грн задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Сторони визнали, що достроково розірвали Договір оренди - 01 вересня 2016року, а відтак умова п. 8.3 цього Договору застосуванню не підлягає.

Господарський суд не знайшов підстав для задоволення клопотання Орендаря від 14.03.2017р. про припинення провадження у справі на підставі ч. 5 ст. 80 ГПК України з підстав наявності третейського застереження, викладеного в п. 11.2. розділу 11 Договору оренди.

Насамперед господарський суд враховує що Орендодавець заперечив проти припинення провадження у справі на підставі ч. 5 ст. 80 ГПК України.

Окрім того, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду (арбітражу), крім окремих категорій спорів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 року (справа про завдання третейського суду), зазначено про те, що гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 N 6-50цс12).

Таким чином, звернення до третейського суду (арбітражу) - це право, а не обов'язок сторони (стаття 12 ГПК), яке реалізовується у встановленому порядку.

Орендодавець не скористався правом звернення до третейського суду для вирішення цього спору, і це його право. Право звернення Орендодавця з цим позовом до господарського суду третейська угода (третейське застереження) обмежувати не може, так само як і будь-яка інша угода, оскільки угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною (ч. 3 ст. 1 ГПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Як роз'яснено у пункті 4.2.3. Постанови Пленуму ВГС України № 18 від 26 грудня 2011 року " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку, якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК України.

Водночас, розяснення ВГСУ мають рекомендаційний характер і не можуть розглядатися як документи, якими господарський суд обовязково повинен керуватися, натомість, відповідно до нової редакції ст. 129 Конституції України, здійснюючи правосуддя, суддя керується насамперед верховенством права.

Для застосування п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України на цій стадії судового розгляду спору, та після вжитих з 10.11.2016р. судом заходів щодо повного, всебічного та об'єктивного встановлення всіх обставин спору, самої лише третейської угоди ( третейського застереження) та бажання лише однієї сторони для її врахування, недостатньо. У зв'язку з цим, господарський суд не вважає за доцільне надавати оцінку доводам Орендаря про автономний характер третейського застереження у Договорі оренди, який сторони розірвали з 01.09.2016року.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Тому в контексті ст. 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому ст. 2, ст. 3 Закону України "Про третейські суди", є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч. 5 ст. 55 Конституції України.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (ст. 125 Конституції України). Отже, з аналізу положень Закону України "Про третейські суди" випливає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Враховуючи викладене, у сторін існує правова можливість, а не обов'язок на звернення до третейського суду. Для такого звернення, необхідна наявність волі обох сторін (тобто наявність угоди про передачу даного (саме цього) спору на розгляд третейського суду. Лише за наявності волі обох сторін про розгляд спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі. Проте, така заява надійшла лише від Орендаря, а Орендодавець в свою чергу проти припинення провадження у справі заперечує. . За відсутності волі на звернення до третейського суду у Орендодавця чинне законодавство України не позбавляє його права на вирішення спору господарським судом. Згідно з ст. 1 ГПК України юридичним та фізичним особам гарантовано право на звернення до господарського суду, згідно із встановленою підвідомчістю справ.

З урахуванням наведеного, за наявності спору, який підсудний господарському суду, а також за наявності заперечень Орендодавця щодо розгляду даного спору третейський судом, господарський суд не вправі відмовити особі в розгляді позовної заяви, оскільки це є обмеженням права особи на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res- принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Отже, здійснення судочинства має на меті досягнення певного правового висновку або результату, на який сподіваються учасники спору, звертаючись до суду. Тобто, вирішуючи спір суди мають зважати не лише на правомірність того чи іншого висновку, але й на результат такого розгляду.

Окрім того, за змістом частини другої статті 35 ГПК та частини десятої статті 38 Закону України "Про третейські суди" обставини, встановлені рішенням третейського суду, не мають преюдиціального значення для господарського суду, в тому числі і у розгляді ним справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що й у третейському провадженні.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також на відповідача покладаються витрати за вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Вікінг" ( 11500, Житомирська область, м. Коростень, Білоцерківське шосе, 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " МСС" ТІДІСІ-Дальнобой" (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі,5, кім. 312, ):

- 606693,75 грн основного боргу;

- 9100,41 грн судового збору за позовну заяву та 689,00 грн судового збору за забезпечення позову.

Видати наказ.

3. У стягненні 60669, 37 грн штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19 квітня 2017року.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (рек. з пов.)

3-відповідачу (рек. з повідомл.)