ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р. Справа № 914/3271/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 б/н від 15.02.2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.17

у справі № 914/3271/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство "Старий Сихів", м. Львів

про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом примусового виселення

За участю представників :

від позивача - ОСОБА_4 - представник;

від відповідача - ОСОБА_2- особисто, ОСОБА_5 - представник;

від третьої особи 1 - Процко Р.Б. - представник;

від третьої особи 2 - не з'явився (належним чином повідомлений);

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3271/16 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 09.03.17.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.17 розгляду справи за клопотанням відповідача та третьої особи 1 на стороні позивача відкладено на 10.04.17.

Призначене на 10.04.2017 року судове засідання не відбулося у зв'язку із відпусткою судді - члена колегії Гриців В.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.17 розгляд справи призначено на 20.04.17.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.02.17 у справі №9174/3271/16 (суддя Яворський Б.І.) позовні вимоги задоволено повністю.

Зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 приміщенням, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (3-ій під'їзд), загальною площею 6,0 кв.м., шляхом примусового виселення. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1' 378,00 грн. судового збору.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач отримав в користування спірне приміщення на підставі договору оренди укладеного з власником приміщення - Львівською міською радою, натомість між позивачем та відповідачем договірних відносин не існувало.

Також, суд першої інстанції зазначає, що докази передання в суборенду нежитлового приміщення у матеріалах справи відсутні, інших доказів правомірності зайняття відповідачем спірного приміщення в матеріалах справи не міститься.

Відтак, місцевим господарським судом зазначено, що оскільки спірне приміщення згідно чинного договору оренди належить позивачу на праві оренди, проте ОСОБА_2 чинить перешкоди у його використанні. Заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.17 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду матеріалам справи.

Зокрема, апелянт покликається на те, що твердження суду першої інстанції стосовно того, що спірне приміщення належить до комунальної власноті не відповідає дійсності, оскільки таке приміщення знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку, є допоміжним приміщенням загального користування та відноситься до спільної сумісної власності власників квартир багатоквартирного будинку.

Обставина щодо належності спірного приміщення на праві спільної сумісної власності власникам квартир багатоквартирного будинку, вирішується у справі №464/801/17 за позовом гр.ОСОБА_8 до Львівської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 20.11.13. З огляду на наведене, як зазначає апелянт, ним було подано клопотання про зупиненя провадження у дані справі, яке було неправомірно відхилено місцевим господарським судом.

Таким чином, апелянт вважає, що він правомірно користується спірним приміщенням з огляду на відсутність заперечень співвласників цього приміщення - власників квартир багатоквартирного будинку.

9 березня 2017 року до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої пов'язаної з нею справи №464/801/17, оскільки на його думку обставини які буд встановлені під час її розгляду матимуть істотне значення для вирішення даної справи.

Розгляувши подане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для його задоволення, оскільки в матеріалах справи міститься чинне свідоцтво на право власності на спірний об'єкт видане Львівській міській раді та чинний договір оренди укладений між Львівською міською радою та ФОП ОСОБА_7, яким позивач обгрунтовує підставність подання позову у даній справі.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що за наслідками прийняття рішення у справі №464/801/17, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із заявою в порядку розділу ХІІІ ГПК України.

Крім того, відповідачем подано клопотання про витребування в управління державної реєстрації Львівської міської ради завірені копії документів, що знаходяться в реєстраційній справі щодо спірного об'єкта нерухомомого майна та технічного паспорта на спірне приміщення.

У судовому засіданні представником відповідача підтримано подане ним клопотання, при цьому уточнено його в частині витребування вказаної інвентаризаційної справи з Сихівського районного суду м.Львова.

Оцінивши подане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВГС України №7 від 17.05.11 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

При цьому, скаржником не обгрунтовано належними доказами підстав неможливості самостійного подання інвентаризаційної справи чи відмови відповідного органу надати йому документи з клопотанням про витребування яких він звертається до суду апеляційної інстанції.

Крім того, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи наявна необхідна для вирішення даного спору технічна документація, в тому числі технічний паспорт на нежитлове приміщення XVIII 6,0 кв.м за адресою АДРЕСА_1.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданого скаржником клопотання про витребування доказів.

Третя особа 2 участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду рішення в апеляційному порядку, зважаючи на належне повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги без участі представника третьої особи 2.

Заслухавши у судовових засіданням пояснення представників сторін та третьої особи 1, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 04.10.2013р. Львівською міською радою прийнято рішення "Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1".

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 20.11.2013р., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2013р.та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нежитлове приміщення першого поверху під номером XVIII за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 6 кв.м є комунальною власністю, а власником є Львівська міська рада.

25 червня 2014 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 (орендар) укладено договір №С-9063-14 оренди нерухомого майна.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що перебуває на балансі ЛКП "Старий Сихів". Об'єктом оренди є приміщення, загальною площею 6,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (3-ій під'їзд).

Відповідно до п.3.1 договору приймання-передачу об'єкта оренди здійснюють орендар та балансоутримувач. При передачі об'єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписують орендар та балансоутримувач (п.3.3 договору). Термін договору оренди визначений з 25.06.2014р. до 24.06.2017р. (п.4.1 договору).

25 червня 2014 року сторонни підписали Акт приймання-передачі нежитлового приміщення.

Як зазначено орендарем, отримане ним в оренду приміщення не використовувалося, проте вносилася орендна плата згідно умов укладеного договору оренди, що не заперечується орендодавцем.

В подальшому, ФОП ОСОБА_7 було виявлено, що орендоване приміщення використовується іншою особою - ФОП ОСОБА_2, вказана обставина ним не заперечується.

Зважаючи на наведене, листом від 05.12.2016 р. ФОП ОСОБА_7 надіслав ФОП ОСОБА_2 претензію про усунення перешкод в користування нежитловим приміщенням та його звільнення.

Проте, вказана претензія залишена одержувачем без виконання, у зв'язку з чим ФОП ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням шляхом примусового виселення.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України, що кореспондує зі статтею 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Якщо повноваження здавати майно в найм не випливає із закону, наймодавець повинен мати спеціальне уповноваження власника здавати його майно в оренду. Такі повноваження особи, яка не є власником речі, здавати її в найм можуть бути закріплені, наприклад, договором управління майном або договором простого товариства.

Наведена стаття визначає суб'єктний склад осіб, які можуть виступати наймодавцями в договорі майнового найму (оренди). Це власники майна, особи, які мають майнові права, а також особи, уповноважені на укладення договору майнового найму.

Як встановлено місцевим господарським судом в матеріалах справи міститься Свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 20.11.2013р. та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлового приміщення першого поверху під номером XVIII за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 6 кв.м є Львівська міська рада.

Відповідно до ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання зокрема, щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Статтею 29 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Таким чином, із наведеного вбачається, що Управління комунальної власності Львівської міської ради, було наділене правом на укладення договору оренди спірного приміщення з огляду на наявність у нього відповідних повноважень визначених Законом та Положенням про управління комунальної власності Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 07.12.2007 року за №1100 зі змінами і доповненнями.

Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391 ЦК України власник або титульний володілець вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Зокрема, власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що визначення договору найму (оренди), дозволяє виділити основні характерні риси, які дозволяють розглядати даний договір як самостійний тип цивільно-правових договорів. Так за договором найму наймодавець здійснює передачу майна наймачеві у користування. При цьому слід зазначити, що наймачеві також, як правило, передається і право володіння орендованим майном. Тобто він отримує можливість не тільки вилучати корисні властивості майна, але і мати його, бути його титульним (правомірним) володільцем. Наділення наймача статусом титульного володільця дозволяє надавати йому можливість використовувати речево-правові засоби захисту свого права від посягання третіх осіб, в тому числі вимагати повернення майна з чужого незаконного володіння, вимагати усунення перешкод, не пов'язаних з позбавленням володіння тощо. Така можливість надається наймачеві як володільцю майна главою 29 ЦК України.

Відтак, зважаючи на наявність в матеріалах справи чинного договору оренди укладеного між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та орендарем - ФОП ОСОБА_7, в орендаря виникло право пред'явлення позову про усунення перешкод в користуванні майном у разі порушення його права оренди іншою особою.

При цьому, відповідачем - ФОП ОСОБА_2 не надано належних доказів підставності користування спірним приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (3- й під'їзд).

Доводи апелянта стосовно наявності у нього права на користування вказаним приміщенням у зв'язку з перебуванням такого приміщення у спільній сумісній власності власників квартир багатоквартирного будинку та відсутністю заперечень останніх щодо використання приміщення відповідачем спростовуються судом апеляційної інстанції з огляду на таке:

Як зазначено вище, спірне приміщення перебуває у власності Львівської міської ради, що підтверджується Свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 20.11.2013р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на наведене, в суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що приміщення площею 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (3- й під'їзд) є об'єктом права спільної сумісної власності усіх власників квартир та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи доказів щодо цього.

Також, судом апеляційної інстанції не визнається належним доказом у справі договір про оренду нежитлових приміщень від 01.01.13 укладений між ТОВ ЖЕП «Стимул - Сихів» та ОСОБА_2, який долучений до матеріалів справи як обгрунтування підставності зайняття відповідачем спірного приміщення з огляду на таке:

Як зазначено вище, ст. 761 ЦК України визначає суб'єктний склад осіб, які можуть виступати наймодавцями в договорі майнового найму (оренди). Це власники майна, особи, які мають майнові права, а також особи, уповноважені на укладення договору майнового найму.

Так Господарський кодекс України (ст. 287) наділяє державні та комунальні підприємства (які не є власниками закріпленого за ними майна) повноваженнями виступати орендодавцями окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу органів, уповноважених розпоряджатися державним та комунальним майном, - також цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Якщо повноваження здавати майно в найм не випливає із закону, наймодавець повинен мати спеціальне уповноваження власника здавати його майно в оренду. Такі повноваження особи, яка не є власником речі, здавати її в найм можуть бути закріплені, наприклад, договором управління майном або договором простого товариства. При цьому в вищезазначених договорах мова повинна йтися про повноваження невласника здавати майно в оренду від власного імені, а не від імені власника речі, як це можливо, наприклад, у відносинах представництва.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази наявності в особи, яка передала майно в оренду ФОП ОСОБА_2 повноважень наданих їй власником майна на вчинення таких дій.

Відтак, зазначений договір не береться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки не відповідає вимогам законодавства, які необхідними для такого виду договорів.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів правомірності зайняття відповідачем спірного приміщення, натомість згідно чинного договору оренди дане приміщення належить позивачу на праві оренди, при цьому, як підтверджується матерілами справи відповідач чинить перешкоди у використанні орендарем спірного приміщення чим порушує його права та законні інтереси.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами у справі обставини на які він посилається в апеляційній скарзі, а відтак вони не спростовують правомірної позиції суду першої інстанції.

Зважаючи на все вищенаведене, рішенням Господарського суду Львівської області від 07.02.17 у справі №914/3271/16 належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.17 у справі №914/3271/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.