донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.04.2017 року справа №908/479/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: За участі представників сторін: від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 - за посвідченням (№028256 від 15.08.2014р.); не зявились; не зявились;
розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя
на ухвалу Господарського суду Запорізької області
від13.03.2017 року
у справі№ 908/479/17 (суддя Носівець В.В.)
за позовомЗаступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя
до відповідачів1.Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області 2.Комунального підприємства "Розвиток курортної зони", смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області
провизнання незаконним та скасування рішень Кирилівської селищної ради та зобов'язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 року позовну заяву заступника прокурора Запорізької області та додані до неї матеріали повернуто без розгляду з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою прийнятою місцевим господарським судом, позивач заступник прокурора Запорізької області звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 року у справі №908/479/17 та як наслідок направити справу на розгляд до господарського суду Запорізької області.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі прокурор зазначив про порушення та неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права та положень Закону України "Про прокуратуру", оскільки суд безпідставно дійшов висновку, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави в суді. Зокрема, апелянт вважає, хибним висновок про те, що порушення органом місцевого самоврядування вимог земельного та водного законодавства не тягне автоматичного порушення інтересів держави. Прокурор, вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою особливий правовий статус та природні властивості спірної земельної ділянки.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2017 року для розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Запорізької області сформовано колегію суддів та визначено у наступному складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2017 року прийнято апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 19.04.2017 року о 14 год. 40 хв.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через канцелярію суду 14.04.2017 року від Кирилівської селищної ради, відповідач-1 вказав про безпідставність доводів викладених позивачем, у звязку із чим просив залишити апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 року у справі №908/479/17 просив залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через канцелярію суду 14.04.2017 року від КП "Розвиток курортної зони", відповідач-2 вказав про безпідставність доводів викладених позивачем, у звязку із чим просив залишити апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 року у справі №908/479/17 просив залишити без змін.

На підставі розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №588 від 18.04.2017 року, у звязку із находженням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_6 на дату розгляду апеляційної скарги, призначено автоматизований розподіл справи №908/479/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.04.2017 року змінено колегію суддів для розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Запорізької області та сформовано у наступному складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

19.04.2017 року присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор прокуратури Харківської області підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі заступника прокурора Запорізької області, у звязку із чим просив її задовольнити, ухвалу господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 року у справі №908/479/17 просив скасувати та як наслідок передати справу на розгляд до господарського суду Запорізької області.

В судове засідання апеляційної інстанції 19.04.2017 року представники відповідача-1 та відповідача-2 не зявились. Відповідно до ст. 98 ГПК України про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Явка сторін не визнавалася судом обовязковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами ч. 2 цієї ст. передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

З матеріалів справи встановлено що в березні 2017 року заступник прокурора Запорізької області звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача-1: Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області та до відповідача-2: Комунального підприємства "Розвиток курортної зони" з вимогами про:

- визнання незаконним і скасування рішення Кирилівської селищної ради за №14 від 26.06.2014 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення обєктів рекреаційного призначення КП "Розвиток курортної зони";

- визнання незаконним і скасування рішення Кирилівської селищної ради за №35 від 23.12.2014 року "Про передачу земельної ділянки у постійне користування комунального підприємства "Розвиток культурної зони";

- про зобовязання відповідача-2 повернути територіальній громаді смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради земельну ділянку, кадастровий номер :11:001:0465, площею 1,6163 га, розташовану за адресою: вул. Коса Федотова, смт. Кирилівка, Якимівський район, Запорізька область.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що земельна ділянка площею 1,6163 га, кадастровий номер :11:001:0465, яка розташована по вул. Коса Федотова, смт. Кирилівка передана у постійне користування КП "Розвиток курортної зони" в порушення ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України, ст.ст. 59, 60, 1861 Земельного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про державну землевпорядну експертизу", оскільки зазначена земельна ділянка розташована 8 25 м від Утлюцького лиману та 287 м від урізу води Азовського моря. Тобто, в силу положень ст. 88 Водного кодексу України належить до земель прибережної захисної смуги Азовського моря та пляжної зони Утлюцького лиману.

У вказаній позовній заяві прокурором самостійно визначено в чому саме, на його думку, полягають порушення інтересів держави, а саме - внаслідок незаконного відведення Кирилівською селищною радою у постійне користування комунального підприємства земельної ділянки площею 1,6163 га на узбережжі Азовського моря для розміщення рекреаційного призначення.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах в господарському суді у якості позивача, заступник прокурора Запорізької області у позовній заяві вказав про те, що незаконне надання земель прибережних захисних смуг у постійне користування, а не в оренду як це передбачено чинним законодавством, призводить до недоотримання місцевим бюджетом відповідних коштів. Незаконні дії відповідача-1 є порушенням як інтересів держави, так і інтересів територіальної громади селища Кирилівка.

При цьому, прокурор зазначив про відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, зокрема, шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Господарський суд першої інстанції повертаючи позовну заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України дійшов висновку про безпідставність та неналежність наданих прокурором обґрунтувань щодо порушень інтересів держави, оскільки порушення вимог земельного та водного законодавства не тягне автоматичного порушення інтересів держави, а посилання на порушення інтересів територіальної громади селища Кирилівка місцевий господарський суд визнав необґрунтованим в розумінні ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Перевіривши законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого господарського суду, а відтак вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 121 Конституції України було передбачено, що одним із завдань прокуратури України є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до п. 3 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацом 4 ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною 2 наведеної статті визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до частини першої ст. 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Підстави представництва прокурором інтересів держави визначені ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме: у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 наведеного Закону).

Відповідно до ст.ст. 2, 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або 3 ст. 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому ст. 63 цього Кодексу.

У п. 1 та 3 постанови "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23.03.2012 року за №7 (із змінами) Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

При цьому, слід наголосити на тому, що у випадках відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор безсумнівно має право на подання позову в інтересах держави. Якщо ж такий орган існує, то в такому разі прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва. Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України шляхом подання належних та допустимих доказі.

Оскільки в даному випадку принциповим для господарського суду є обовязок з'ясувати чи має право позивач звернутися до господарського суду з позовом, та, чи порушені його (в особі держави) права відповідачем.

При цьому, у разі звернення з позовом прокуратури, судам необхідно також, у кожному конкретному випадку, досліджувати наявність порушення матеріальних або інших інтересів держави та необхідність їх захисту.

Прокурор - це особливий суб'єкт судового процесу, участь у якому викликана необхідністю виконання конституційної функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а право власності на землю гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно у відповідності до вимог закону.

Необхідність захисту інтересів держави покладає на органи прокуратури обов'язок представництва держави в суді відповідно до ч. 2 ст. 121 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст.19 Закону України "Про охорону земель" та ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Як встановлено із змісту позовної заяви прокурор вказав, що органом уповноваженим здійснювати функції у відповідних відносинах є Кирилівська селищна рада, що є відповідачем-1 у даній справі, а виконання функцій з контролю за використанням і охороною земель відповідно до Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" покладено на Держгеокадастр України, який, водночас, не наділений законом повноваженнями для звернення до суду з такими позовами, тому прокурор заявив даний позов самостійно, як позивач.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом наведено порушення права територіальної громади селища Кирилівка щодо належного використання земельних ресурсів, а обраний прокурором спосіб захисту повинен поновити право територіальної громади, на захист якої спрямовано позов.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що прокурор звернувся до господарського суду Запорізької області правомірно та в межах наданих йому повноважень.

При цьому судова колегія не може погодитись із безпідставним, в даному випадку, висновком місцевого господарського суду, що порушення вимог земельного та водного законодавства не тягне автоматичного порушення інтересів держави, з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву прокуратури, суд першої інстанції вказав на те, що позов прокуратури у даній справі спрямований на захист інтересів територіальної громади Кирилівської селищної ради, тобто фактично судове рішення буде ухвалено на користь відповідача - Кирилівської селищної ради , оскільки саме вона, в силу приписів ст.ст. 10, 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" представляє інтереси територіальної громади, і є юридичною особою, котра наділена власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що позивачем у справі є саме прокурор в інтересах держави (в особі територіальної громади), з тих підстав, що Держгеокадастр України не має повноважень на звернення з даними позовами до суду.

Так, відповідно до ст. 361 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, передбачену ч. 5 цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Позиція прокурора обґрунтована тим, що в даному випадку порушення інтересів держави полягає у порушенні Кирилівською селищною радою, відповідачем у справі, встановленого чинним законодавством порядку передачі земель у користування, тобто допущені у сфері земельних відносин порушення, на думку прокурора, посягають на встановлений законом порядок охорони та використання земель, як основного національного багатства України.

Згідно ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених ч. 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Прокурор вважає, що земельні ділянки передані у користування Комунальному підприємству "Розвиток курортної зони" на підставі незаконних рішень Кирилівської селищної ради №22 від 26.06.2014 року та №35 від 23.12.2014 року, оскільки при їх прийнятті не було враховано розмір та межі прибережної захисної смуги Утлюцького лиману Азовського моря, чим порушено вимоги земельного та водного законодавства, а проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальному підприємству був розроблений з порушенням вимог Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації".

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Конституції України, держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

При цьому, колегія суддів погоджується із вірним посиланням прокурора на те, що незаконне надання земель прибережних захисних смуг у постійне користування, а не в оренду як це передбачено чинним законодавством призводить до недоотримання місцевим бюджетом відповідних податкових платежів з орендної плати за землю, що також цілком зачіпає інтереси держави (в особі територіальної громади).

Враховуючи відсутність у органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, а саме Головного управління Держгеокадастрку у Запорізькій області, повноважень щодо звернення до господарського суду, незвернення до суду з підстав порушення державних інтересів та інтересів територіальної громади саме органом місцевого самоврядування, уповноваженого у спірних правовідносинах, роль та значення неухильного дотримання встановленого законодавством порядку передачі земельних ділянок в оренду суб'єктам господарювання (крім чітко передбачених законодавством випадків), а також статус земель водного фонду, зокрема, пляжної зони на узбережжі Азовського моря, як національного надбання, прокурор самостійно звернувся в якості позивача до господарського суду Запорізької області.

У позовній заяві зазначено, що підставою для вжиття прокуратурою області заходів представництва держави в суді, згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", послугувало надання оцінки рішенням Кирилівської селищної ради з питань розпорядження земельними ділянками прибережних захисних смуг Азовського моря та невжиття Кирилівською селищною радою як органом, уповноваженим здійснювати функції держави у виниклих спірних правовідносинах, відповідних заходів, направлених на захист інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції i повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 4 ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових ociб місцевого самоврядування.

Правова позиція прокурора узгоджується з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року за №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" (зі змінами та доповненнями), оскільки є очевидним, що сама Кирилівська селищна рада на виконання ст. 10 вищевказаного Закону в жодному випадку не звернулась до господарського суду з вимогою про скасування власно прийнятих рішень.

Крім того, згідно із п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року за №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (зі змінами та доповненнями), розяснено, що прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором).

Враховуючи, що прокурором при зверненні до суду з даним позовом надано правове обґрунтування підстав звернення до господарського суду за захистом інтересів держави, при цьому зазначено про відсутність органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, судова колегія приходить до висновку, що місцевим господарським судом помилково повернено без розгляду позовну заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що суд в даному випадку повинен перевірити обґрунтованість наведених прокурором правових підстав за загальними правилами ст.ст. 43, 32 - 34, 36 ГПК України і якщо в процесі розгляду справи наведені прокурором обставини щодо порушення інтересів держави з доказової точки зору підтверджені не будуть, суд, з урахуванням вимог ст. 47, 43 ГПК України приймає рішення про відмову в задоволенні позову.

Судова колегія наголошує, що повертаючи без розгляду позовну заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України та зазначаючи при цьому, що заступником прокурора Запорізької області не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення інтересів територіальної громади селища Кирилівка, місцевий господарський суд тим самим надав оцінку доказам у справі, що є можливим лише при розгляді справи по суті і є неприпустимим при поверненні позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 у справі №908/479/17 - скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України, у звязку з неправильним застосуванням норм процесуального права, а матеріали справи №908/479/17 підлягають направленню на розгляд господарського суду Запорізької області.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовується ухвала місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги позивача, має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду справи, згідно ст. 49 ГПК України (із врахуванням розяснень викладених в п. 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року за № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України").

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя, на ухвалу господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 року у справі №908/479/17 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 13.03.2017 року у справі №908/479/17 - скасувати.

Справу №908/479/17 передати господарському суду Запорізької області для вирішення питання щодо прийняття до провадження позовної заяви заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді О.Л. Агапов

ОСОБА_3