ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2017 року Справа № 904/11334/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

суддів: Науменко І.М., Кузнецов В.О.

Секретар судового засідання Пінчук Є.С.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-127 від 13.05.2014 р., представник;

інші учасники провадження не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2017 року у справі № 904/11334/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Житлово-комунального підприємства "Джерело", с. Красіне Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення 11 645,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 2954,61 грн., що складають суму пені за неналежне виконання умов договору №2485/14-БО-5 від 28.01.14 р.; 551, 28 грн. річних; 8 139, 39 грн. інфляції.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2017 року у справі №904/11334/16 (суддя Мельниченко І.Ф.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що на день набрання чинності Закону України №1730-VIII від 03.11.16р., заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ була відсутня. Позивач звернувся з позовною заявою 01.12.2016 р., тобто, після набрання чинності Закону отже, пеня, річні та інфляційні останнім нараховані всупереч норм зазначеного вище Закону, а тому у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просило рішення скасувати, прийняти нове про повне задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі Закон) до спірних відносин є неправомірним;

- учасниками процедури врегулювання заборгованості є теплопостачальні та теплоґенеруючі організації, включені до реєстру, порядок ведення та користування яким затверджується Кабінетом Міністрів України;

- на даний час реєстр підприємств, що беруть участі у процедурі врегулювання заборгованості, Кабінетом Міністрів України не сформований, Відповідач до реєстру не включений.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано, участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечено.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2014 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (правонаступником якої є публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Продавець) та житлово-комунальним підприємством "Джерело" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2485/14-БО-5.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцю (відповідачу) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п.1.2 договору).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 814 336,58 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 24-28), які підписані повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств сторін.

Згідно п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Сторонами в договорі передбачена відповідальність у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2. договору).

За твердженням Позивача, внаслідок неналежного виконання Відповідачем зобов'язань за Договором щодо повної та своєчасної оплати поставленого газу, Позивач нарахував до сплати Відповідачу пеню за загальний період прострочення з 15.02.2014р. по 16.01.2015р. у розмірі 2954,61 грн., річні за загальний період прострочення з 15.02.2014р. по 16.01.2015р. - 551,28 грн., інфляційні з квітня по червень 2014 року у сумі 8139,39 грн., що стало підставою для звернення Позивача з даним позовом до суду.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, інфляційних втрат, 3% річних, дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 2 954, 61 грн. пені, 8 139, 39 грн. інфляційних втрат, 551, 28 грн. річних є вірно розрахованими, доведеними належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають стягненню.

30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон ), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закон на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У даній справі предметом спору є стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий природний газ, яка була у повному обсязі погашена Відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

За висновком суду першої інстанції, у звязку з тим, що станом 30.11.2016 року - день набрання чинності Закону - основна заборгованість у Відповідача перед Позивачем відсутня, а тому нараховані позивачем пеня, штраф, інфляційні та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню відповідно до норм зазначеного вище Закону.

З таким висновком місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може, вважає його передчасним та таким, що зроблений без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно зі ст.1 Закону учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 вищевказаного Закону встановлює порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (частини 1-2 статті 3 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що для списання пені, 3% річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, Відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч. 2 ст. 3 вказаного Закону, для включення до такого реєстру.

У відповідності до ст.22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог є передчасним, прийнятим без дослідження всіх обставин справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2017 року у справі №904/11334/16 скасувати.

Прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства "Джерело" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2 954, 61 грн. пені, 551, 28 грн. 3% річних; 8 139, 39 грн. інфляційних втрат, судовий збір за розгляд позовної заяви 1378,00 грн., судовий збір за розгляд апеляційної скарги 1515,80 грн.

Доручити господарського суду Дніпропетровської області видати наказ.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена в повному обсязі 14.04.2017р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко