ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р.Справа № 924/128/17
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" м.Хмельницький

до 1. ОСОБА_1 міської ради м.Хмельницький

2.Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради м.Хмельницький

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 - представник згідно доручення №10/16 від 17.10.2016р.,

відповідача 1: ОСОБА_3 - представник згідно довіреності №02-15-1689 від 27.11.2015р.

відповідача 2: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - підземний пішохідний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., місцезнаходження якого в м. Хмельницькому на перехресті вулиць Кам'янецька та Подільська, виданого Управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради 18.12.2006 року на підставі розпорядження №1663 від 19.07.1993 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з матеріалів інвентаризаційної справи з'ясувалось, що до складу площі в 1461,5 кв.м., на яку відповідачу 1 було видане зазначене свідоцтво, включено також приміщення магазинів, розташованих в підземному переході площею 371,2 кв.м., право власності на які виникло на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1997р. у ПМП "Ковчег", правонаступником якого є ТОВ "Либідь". Свідоцтво про право власності на підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м. було видано 18.12.2006р. Управлінням ЖКГ ОСОБА_1 міської ради, що підтверджується печаткою цього органу та підписом начальника управління. Зазначене свідоцтво у відповідності до п.6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та п. 6 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, є правовстановлюючим документом. Однак, на момент оформлення вищевказаного свідоцтва територіальна громада м.Хмельницького не мала права власності на відповідне майно площею 1461,5 кв.м. Так, безпосередньо в спірному свідоцтві вказано, що воно видано на підставі розпорядження від 19.07.1993 року №1663. В той же час ОСОБА_1 міською адміністрацією ОСОБА_1 міської ради народних депутатів 19.07.1993 року за №1663 було прийнято розпорядження, яким за результатом розгляду акту державної приймальної комісії по прийомці в експлуатацію "Підземного переходу" по вул. Кам'янецька затверджено акт держаної комісії по прийомці в експлуатацію "Підземного переходу" загальною площею 1027 кв.м. Таким чином, за відповідачем 1 закріплено право власності на підземний перехід площею 1461,5 кв.м, що на 434,5 кв.м. перевищує площу даного об'єкту, прийнятого в експлуатацію за актом державної приймальної комісії в установленому порядку. Враховуючи наведене, позивач вказує, що оформленням спірного свідоцтва були порушені права та охоронювані законом інтереси позивача, який на час такого оформлення був власником приміщень магазинів в підземному переході площею 371,2 кв.м. У зв'язку із вищевикладеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву вказує, що в комунальній власності територіальної громади м.Хмельницького перебуває об'єкт нерухомого майна - підземний перехід, розташований на перехресті вулиць Кам'янецька-Подільська. Вказаний об'єкт був прийнятий в експлуатацію на підставі розпорядження ОСОБА_1 міської адміністрації №1663 від 19.07.1993 року. Згідно вказаного розпорядження було затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію "Підземного переходу" загальною площею 1027 кв.м. В п. 3 постановчої частини акту здачі зазначена технічна характеристика підземного переходу, зокрема, корисна площа 750 кв.м., 6 виходів з тепловентиляцією, каналізаційно-насосна станція, електрощитова. Оскільки технічна інвентаризація вказаного об'єкта на момент прийняття в експлуатацію не проводилася, тому вказана інформація була внесена до акта згідно з даними робочого проекту, на підставі якого проводилося будівництво. Під час отримання свідоцтва про право власності виникла необхідність у виготовленні технічного паспорта на вказаний об'єкт з метою визначення фактичної площі об'єкта. За результатами технічної інвентаризації було встановлено, що загальна площа вказаного об'єкта разом з входами, виходами та підсобними приміщеннями каналізаційно-насосної станції та електрощитової становить 1461,5 м.кв. Відповідач вважає, що оскільки підземний пішохідний перехід розташований під земною поверхнею, то законодавством не передбачена можливість і необхідність відведення земельної ділянки під вказаним об'єктом. Також звертає увагу, що технічний паспорт на приміщення магазинів, загальною площею 371,2 кв.м., які були предметом договору купівлі-продажу від 06.02.1997р., не виготовлявся, інвентаризація вказаних приміщень не проводилась. Підземний пішохідний перехід був побудований на умовах співфінансування за бюджетні кошти та кошти інвесторів. За фізичними та юридичними особами, які брали участь у будівництві даного об'єкту, було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 295,4 кв.м., що розташовані в підземному переході. Будь-яких інших рішень стосовно відчуження частини нежитлових приміщень ні міською радою, ні її виконавчим комітетом не приймалось. Тому на решту площі підземного переходу було видано свідоцтво на право власності від 18.12.2006р. При цьому до загальної площі, вказаної у свідоцтві (1461,5 кв.м.), не увійшли площі вищевказаних нежитлових приміщень (295,4 кв.м.). Зазначає, що об'єкти, розташовані по периметру підземного переходу, з'явились в результаті передачі позивачу майна для розміщення власних павільйонів, організації торгівлі. Належне територіальній громаді майно, починаючи з 1997 року, передавалося на підставі відповідних рішень виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради в користування ПМП "Ковчег", а з 2001 року - ПП "Либідь", яке з дозволу орендодавця встановило по периметру підземного переходу тимчасові споруди - павільйони для здійснення торгівлі. Той факт, що встановлені кіоски є тимчасовими спорудами підтверджується також звітом про проведення технічного обстеження кіосків, складеним експертом з технічного обстеження будівель та інженерних споруд. Тому відповідач 1 вважає, що майно, зазначене у договорі купівлі-продажу від 06.02.1997р., яким позивач обґрунтовує своє порушене право, фактично не існує. Також зазначає, що право власності ТОВ "Либідь" на приміщення магазинів загальною площею 371,2 м.кв., яке розташовано в підземному переході, на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно лише 30.12.2015р., тобто вже після реєстрації права власності територіальної громади м.Хмельницького. Тому постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 15.02.2017р. по справі №822/2544/16 визнано незаконним та скасовано рішення про реєстрацію права власності позивача на приміщення магазинів, площею 371,2 кв.м. у підземному переході. Також відповідач вказує, що оскільки вказані приміщення площею 371,2 кв.м. вибули з власності ОСОБА_1 міської ради поза її волею без прийняття нею відповідних рішень, то позивач не набув права власності на дані нежитлові приміщення. Додатково зазначає, що ПП "Коріл" було зареєстровано лише 25.09.1999р., в зв'язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості згідно ч. 2 ст. 358 КК України та ч. 2 ст. 364 КК України. Відповідач вважає, що зважаючи на усі вищевикладені обставини, жодних прав чи законних інтересів ТОВ "Либідь" не порушено, у зв'язку з видачею спірного свідоцтва. Крім того, на момент звернення з позовом до суду позивач вже не був власником нежитлових приміщень площею 371,2 кв.м., оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.2015р. продав вказане майно ПП "ОСОБА_4 Сі", що підтверджує, що оспорюване свідоцтво не порушує прав позивача. Також вказує, що оспорюване свідоцтво було видане управлінням житлово-комунального господарства та зареєстроване ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації, тому ОСОБА_5 міська рада є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки відсутні позовні вимоги до неї. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача 1 вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважаючи їх обґрунтованими та правомірними, подала додаткові докази по справі.

Представник відповідача 1 проти позову заперечує, подала письмові докази та заяву про застосування позовної давності. В обґрунтування заяви вказує, що згідно п. 1.1 договору оренди підземного пішохідного переходу від 19.03.2007р., який був укладений із ТОВ "Либідь", предметом договору є оренда цілісного майнового комплексу, розташованого на перехресті вулиць Кам'янецька-Подільська, загальною площею 1461,5 кв.м. У п.1.3 договору вказано, що майно належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2006 року. Крім того, з інвентарної справи ОСОБА_1 БТІ на підземний перехід вбачається, що позивач отримував витяги з реєстру для укладення договору оренди та його нотаріального посвідчення на пішохідний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., замовляв та отримував технічну документацію на орендовану частину підземного переходу. Таким чином, відповідач 1 вважає, що починаючи з 19.03.2007 року позивачу було відомо про наявність у ОСОБА_1 міської ради свідоцтва про право власності на підземний перехід, загальною площею 1461,5 кв.м., а з 24.10.2011 року також було відомо про технічні характеристики орендованої ТОВ "Либідь" частини підземного пішохідного переходу. Враховуючи вищевикладене, відповідач 1 просить суд застосувати позовну давність та відмовити у позові у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення з позовом до суду та поновлення строку для звернення до суду з позовом. Також у вказаному клопотанні представник позивача вказує, що дійсно ОСОБА_1 БТІ за запитом ТОВ "Либідь" 19.03.2007р. було виготовлено витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, проте, будь-якої інформації щодо конфігурацій, планів, обмірів, експлікацій, тощо підземного пішохідного переходу такий витяг не містив. За зверненням позивача рішенням № 1099 від 13.10.2011р. виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради було вирішено продовжити строк оренди підземним пішохідних переходом, але вже його частиною площею 695 кв.м. Саме з метою визначення предмету оренди та подальшого укладення вказаного договору за зверненням ТОВ "Либідь" від 12.10.2011р. здійснювалось виготовлення технічної документації на орендовану частину підземного переходу. Оскільки така документація виготовлялась щодо частини підземного переходу, надати оцінку та визначити співвідношення всіх інших частин та площ переходу чітко та належно не виявлялось за можливе. Також вказує, що протягом усього часу використання власних приміщень позивач не мав фактичних підстав вважати своє право порушеним. При виготовленні відповідачем 1 технічних паспортів, проведенні обмірів та інвентаризаційних робіт в підземному переході позивач участі не приймав, своїм майном користувався відкрито та будь-яких заперечень з боку відповідача 1 не отримував. Лише в грудні 2016р., отримавши копію матеріалів адміністративного позову ОСОБА_1 міської ради з копіями розпорядження №1663 від 19.07.93р. та акту приймальної комісії, позивачу стало відомо про претензії ОСОБА_1 міської ради, що стосуються належних позивачу приміщень. Та лише отримавши доступ до матеріалів інвентарної справи, наданої в ході розгляду адміністративної справи, та отримавши змогу здійснити аналіз цих матеріалів в сукупності з документами - підставами оформлення спірного свідоцтва, позивач отримав дійсну інформацію, що дало змогу дійти висновку про порушення чинного законодавства та прав позивача при оформленні свідоцтва про право власності територіальної громади м.Хмельницького в особі ОСОБА_1 міської ради на підземний пішохідний перехід площею в 1461,5 кв.м., виданого Управлінням ЖКГ 18.12.2006р. За таких обставин, дізнавшись про порушення своїх прав лише в грудні 2016-березні 2017 року, звернутись до суду із даним позовом в межах трирічного терміну з моменту оформлення оспорюваного свідоцтва ТОВ "Либідь" змоги не мало. Тому позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення з позовом до суду та поновити цей строк.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується судовою повісткою.

В судовому засіданні представник відповідача 1 подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності. В обґрунтування клопотання зазначає, що згідно договору про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного майна від 16.05.2013р. дане підприємство виступає стороною по договору оренди майна, що належить до комунальної власності від 09.11.2011 року, за яким ТОВ "Либідь" було орендарем частини підземного переходу, що є предметом спору. Крім того, Міське комунальне підприємство по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності виступає позивачем по справі про звільнення ТОВ "Либідь" орендованої частини підземного переходу. Тому оскільки позовною вимогою по даній справі є визнання недійсним свідоцтва про право власності на об'єкт, який знаходиться у володінні ОСОБА_6 комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності, то рішення у даній справі може вплинути на права та законні інтереси даного підприємства.

Також представник відповідача 1 подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 підприємства "ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації". В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що оскільки позовною вимогою по даній справі є визнання недійсним свідоцтва про право власності на об'єкт, реєстрацію якого проводило КП "ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації", то рішення суду по даній справі може вплинути на права та законні інтереси даного підприємства.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Суд приймає до уваги, що у поданих клопотаннях позивач, зважаючи на предмет і підстави позову, не обґрунтував яким чином рішення по даній справі може вплинути на права і обов'язки КП "ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації" та ОСОБА_6 комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності. Лише та обставина, що КП "ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації" здійснювало реєстрацію права власності відповідача 1 на підставі оспорюваного свідоцтва, а Міське комунальне підприємство по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності виступало стороною по договору оренди від 09.11.2011 року частини підземного переходу, що є предметом спору, та позивачем по справі про звільнення ТОВ "Либідь" орендованої частини підземного переходу не можуть бути підставою для залучення даних підприємств у якості третіх осіб, оскільки не свідчать про те, що рішення по даній справі буде впливати на їх права або обов'язки.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє у задоволенні вищевказаних клопотань.

Також представник відповідача 1 заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для вирішення головою суду заяви про призначення подальшого розгляду справи колегіально.

У відповідності до ст. 22 ГПК України сторони мають право, зокрема, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відтак, відкладення розгляду справи, оголошення перерви є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, у ст.69 ГПК України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У п.3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №11 від 17.10.2014р. "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" роз'яснено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд приймає до уваги, що провадження у справі № 924/128/17 було порушено ще 15.02.2017р. Протягом усього часу розгляду даної справи відповідач 1 не був позбавлений права і можливості подати заяву про розгляд даної справи колегіально. Доказів на спростування вказаного в матеріали справи не подано.

Також суд враховує, що 13.04.2017р. закінчується строк розгляду справи № 924/128/17, що зважаючи на приписи ст. 77 ГПК України та відсутність в судовому засіданні представника відповідача 2, унеможливлює оголошення перерви в судовому засіданні чи відкладення розгляду справи на іншу дату.

За таких обставин з метою недопущення зловживання сторонами своїми процесуальними правами, зважаючи на закінчення процесуальних строків розгляду справи, суд відхиляє клопотання представника відповідача 1 про оголошення перерви в судовому засіданні.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступне.

01.06.1993р. державною приймальною комісією, призначеною розпорядженням голови міської Ради народних депутатів № 1164 від 21.05.1993р., було складено акт здачі в експлуатацію закінченого будівництвом "Підземного переходу", що знаходиться по вул. Камянецькій. Згідно вказаного акту будівельно-монтажні роботи по будівництву "Підземного переходу" виконані у відповідності з проектом, ГНІП і відповідають вимогам приймання в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. Поданий до прийому в експлуатацію "Підземний перехід" площею 750 кв.м. прийнято в експлуатацію. Технічна характеристика "Підземного переходу": корисна площа 750 кв.м., 6 виходів з тепловентиляцією, каналізаційна насосна станція, електрощитова.

Розпорядження міської адміністрації ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію "Підземного переходу" загальною площею 1027 м.кв. Крім того, вказано ОСОБА_5 шляховій дільниці по ремонту і утриманню автошляхів прийняти на баланс "Підземний перехід".

Згідно розпорядження міської адміністрації ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №2244 від 07.10.1993 року у власність підприємствам згідно заключних договорів на будівництво кіосків у підземному переході по вул.Камянецькій передані кіоски: №1 - МП "Дельта" №2 - СП "Золота Лінія", №3 "Інкомтрейд"ЛТД КО", №4 СП "Золота Лінія", №5 - "Інкомтрейд"ЛТД КО", №6 Обєднання "Хлібодар", №7 МО "Атлант", №8 міському виробничо-технічному вузлу звязку.

06.02.1997р. між ПП "Коріл" (далі - продавець) та ПМП "Ковчег" (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу приміщення, згідно п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця магазини загальною площею 371,2 м.кв., які знаходяться в підземному пішохідному переході по вул.Камянецька - Подільська. Характеристика приміщення знаходиться в технічному паспорті, який видано ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації. Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

21.03.1997 року ПМП "Ковчег" звернулося до голови міської адміністрації з листом №189 про виділення в безкоштовну оренду підземного переходу по вул. Камянецькій терміном на 8-10 років для розширення торговельних місць речового ринку з розташуванням павільйонів.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №1639 від 11.06.1997р. дозволено міському управлінню житлово-комунального господарства передати в безоплатне користування ПМП "Ковчег" підземний перехід по вул. Камянецька-Подільська на термін 5 років з правом на продовження терміну користування на тих же умовах. Дозволено ПМП "Ковчег" провести на основі розробленої проектної документації реконструкцію підземного переходу з відкриттям власних павільйонів та торгових місць, зберігши функціональне призначення переходу.

В подальшому 07.10.1999р. було створено Приватне підприємство "Либідь" шляхом перейменування приватного малого підприємства "Ковчег". Згідно п. 1.1 Статуту ПП "Либідь" є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обовязків ПМП "Ковчег".

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради №110 від 10.02.2000 року вирішено внести зміни до вищевказаного рішення, змінивши слова ПМП "Ковчег" на ПП "Либідь".

04.04.2001р. ПП "Либідь" звернулося до міського голови із заявою про передачу підземного переходу на перехресті вулиць Камянецька-Подільська в оренду строком на десять років.

За результатами розгляду вказаного клопотання рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради №501-А від 26.06.2001 року скасовано рішення виконкому №1639 від 11.06.97р. "Про передачу підземного пішохідного переходу по вул. Камянецька-Подільська в безоплатне користування ПМП "Ковчег" і рішення виконкому №110 від 10.02.2000 року "Про внесення змін до рішення виконкому №1639 від 11.06.97р. "Про передачу підземного пішохідного переходу по вул. Камянецька-Подільська в безоплатне користування ПМП "Ковчег". Передано в оренду строком на 5 років Приватному підприємству "Либідь" цілісний майновий комплекс підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська загальною площею 2273 кв.м. для розміщення власних павільйонів, організації торгівлі, зберігши функціональне призначення переходу.

01.11.2001 року між міським департаментом житлово-комунального господарства (далі - орендодавець) та приватним підприємством "Либідь" (далі - орендар) укладено договір оренди №131 цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька-Подільська м.Хмельницького, залишковою балансовою вартістю 856804,00 грн. У відповідності до п. 10.1 даного договору він укладений строком на 5 років, з 1 листопада 2001 року до 1 листопада 2006 року включно.

На підставі договору між сторонами 01.11.2001 року підписано акт передачі-прийняття в оренду споруди підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська в м.Хмельницькому.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 247253 07.05.2002р. проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь", яке створене шляхом реорганізації (перетворення) Приватного підприємства "Либідь" і є правонаступником ПП "Либідь" по усіх його правах та обовязках, що випливає із Статуту ТОВ "Либідь".

Листом ТОВ "Либідь" № 303/1 від 22.07.2004 року управління ЖКГ було повідомлено, що договори суборенди по ЦМК підземного пішохідного переходу не укладалися. Заключено 35 договорів оренди власних павільйонів з приватними підприємцями.

17.05.2006р. ТОВ "Либідь" звернулось до міського голови з листом №224, в якому просило продовжити оренду цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу площею 2273 кв.м. терміном на 5 років для розміщення власних магазинів (павільйонів), організації торгівлі, зберігши функціональне призначення павільйону.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради №364 від 25.05.2006 року дозволено управлінню житлово-комунального господарства продовжити з 02.11.2006р. строк оренди ТОВ "Либідь" на 5 років цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька-Подільська загальною площею 2273 кв.м. для розміщення власних павільйонів, організації торгівлі, зберігши функціональне призначення переходу.

18.12.2006р. управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_5 міської ради на підставі розпорядження ОСОБА_6 адміністрації ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ №440013, згідно якого підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., що знаходиться у м.Хмельницькому, підземний перехід (перехрестя вулиць Камянецької та Подільської) належить до комунальної форми власності, власником якого є територіальна громада м.Хмельницького в особі ОСОБА_5 міської ради.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.12.2006р. підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., що знаходиться у м. Хмельницькому, підземний перехід (перехрестя вулиць Камянецької та Подільської) зареєстровано за територіальною громадою м. Хмельницького в особі ОСОБА_5 міської ради. Підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності САВ №440013 від 18.12.2006р. та розпорядження №1663 від 19.07.1993р.

З метою укладення договору оренди та його нотаріального посвідчення ТОВ "Либідь" зверталось до начальника БТІ із заявою № 21/03-2007 від 19.03.20107р. про виконання робіт по виготовленню витягу з реєстру на пішохідний підземний перехід на перехресті вул.Кам'янецька-Подільська, який отриманий 19.03.2007р.

19.03.2007 року між територіальною громадою міста ОСОБА_1, ОСОБА_5 міська рада (далі - орендодавець) та ТОВ "Либідь" (далі - орендар) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська (далі - договір), предметом якого згідно п.1.1 є оренда цілісного майнового комплексу підземного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська в м. Хмельницькому, загальною площею 1461,5, склад та вартість якого визначена відповідно до акту прийому-передачі від 01.11.01р. У відповідності до п. 1.3 вказаного договору майно, належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2006р., виданого на підставі розпорядження №1663 від 19.01.1993р. та зареєстрований в ОСОБА_1 БТІ, реєстровий номер 17186648. Цей договір укладено строком на 5 років, що діє з 19.03.2007р. до 02.11.2011р. включно. Договір підписано та скріплено печатками сторін та посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу.

В подальшому рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №1099 від 13.10.2011 року продовжено строк оренди з 02.11.2011р. на 4 роки 11 місяців частини підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька-Подільська загальною площею 695 кв.м. для розміщення власних павільйонів, організації торгівлі, в тому числі площа загального користування 311,3 кв.м., зберігши функціональне призначення переходу.

З метою виготовлення технічної документації на орендовану частину підземного переходу ТОВ "Либідь" звернулось до ОСОБА_1 БТІ із відповідною заявою № 257/10 від 12.10.2011р.

Вказана документація була отримана представником ТОВ "Либідь" згідно видаткової накладної № РН-01459 від 24.10.2011р., довіреності від 12.10.2011р. та № 3 від 19.10.2011р.

09.11.2011р. між територіальною громадою міста ОСОБА_1, ОСОБА_5 міська рада (далі - орендодавець) та ТОВ "Либідь" (далі - орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності, згідно п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частину підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська, загальною площею 695 кв.м. (в тому числі площа загального користування 311,3 м.кв). Майно передається в оренду під розміщення власних павільйонів, організації торгівлі, при умові збереження функціонального призначення переходу строком на 4 роки 11 місяців з 02.11.2011 року по 02.10.2016р. Договір підписано та скріплено печатками сторін, а також посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу.

На виконання умов договору між сторонами 02.11.2011 року підписано акт приймання- передачі частини підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська.

В подальшому 01.12.2011 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди в частині орендної плати.

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 12/5025/485/12 від 05.07.2012р. було відмовлено у позові Управління житлово-комунального господарства до ТОВ "Либідь" про розірвання договору оренди від 09.11.2011р. та зобовязання звільнити приміщення підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька-Подільська.

16.05.2013р. між ОСОБА_1 міською радою та ТОВ "Либідь" укладено договір про внесення змін до договору оренди від 09.11.2011р., у відповідності до умов якого сторонами вирішено змінити умови договору оренди, зокрема, сторону орендодавця замінено на Управління комунального майна ОСОБА_1 міської ради м. Хмельницький, крім того, доповнено стороною Міське комунальне підприємство по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності. Пункт 1.1 договору викладено у наступній редакції: "Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно частину підземного пішохідного переходу по вул.Камянецькій, 21/1-А, загальною площею 695 кв.м. (в т.ч. площа загального користування - 311,3 кв.м)."

30.12.2015р. проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "Либідь" на нежитлове приміщення, загальною площею 371,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Хмельницкий, вул.Камянецька, 21/1-А на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1997р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 73874467 від 24.11.2016р.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №730 від 27.10.2016р. відмовлено ТОВ "Либідь" в продовженні строку оренди нерухомого майна частини підземного пішохідного переходу загальною площею 695 кв.м. по вул. Камянецькій, 21/1-А в м.Хмельницькому та укладенні договору оренди на новий термін.

Рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1063/16 від 16.12.2016р. задоволено позов Управління комунального майна ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_6 комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: ОСОБА_1 міської ради, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь". Вирішено Товариству з обмеженою відповідальністю "Либідь" звільнити частину підземного пішохідного переходу загальною площею 695 кв.м по вул.Кам'янецькій, 21/1 у м. Хмельницькому та передати по акту приймання-передачі на користь балансоутримувача ОСОБА_6 комунального підприємства по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності ОСОБА_1 міської ради. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" на користь Управління комунального майна ОСОБА_1 міської ради неустойку в сумі 48037,68 грн. Розподілені судові витрати.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 15.02.2017р. було задоволено позов ОСОБА_1 міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації до управління з питань реєстрації ОСОБА_1 міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Либідь" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 30.12.2015р., індексний номер 27715367 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції Хмельницької області ОСОБА_8 від 30.12.2015р. індексний номер 27715367 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі № 822/2544/16 від 04.04.2017р. скасована вищевказана постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 15.02.2017р. Прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 міської ради до управління з питань реєстрації ОСОБА_1 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ "Либідь" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 30.12.2015р., індексний номер 27715367 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Також матеріали справи містять рішення господарського суду Хмельницької області від 25.07.2005р. та постанову Вищого господарського суду України від 16.02.2006р. у справі №19/1352 за позовом управління житлово-комунального господарства ОСОБА_5 міської ради до ПП "Либідь" про зобовязання прийняти зміни в п. 3.2 договору оренди № 131 від 01.11.2001р.; довідку Головного управління статистики у м.Києві № 10.2-22 від 25.01.2017р., згідно якої станом на 25.01.2017р. в ЄДРПОУ значиться Приватне підприємство "Коріл", код 30404792, дата первинної реєстрації 25.06.1999р.; витяг з кримінального провадження №0007415, до якого внесені наступні відомості: 1) 06.02.1997р. невстановлена особа, діючи від імені ПП "Куріл" уклала договір купівлі-продажу неналежного їй нерухомого майна, а саме магазинів у підземному переході, що на перехресті вулиць Камянецька-Подільська, площею 371,2 кв.м., що у підземному переході, з ПМП "Ковчег", що в подальшому призвело до відчуження вказаного майна третім особам (ч. 2 ст. 358 КК України); 2) службові особи Реєстраційної служби ОСОБА_1 міськрайонного управління юстиції, зловживаючи своїм службовим становищем, тобто умисно, з метою одержання неправомірної вигоди ТОВ "Либідь" у вигляді набуття права власності на комунальне нерухоме майно площею 371,5 кв.м. використали своє службове становище та всупереч інтересів служби прийняли рішення про проведення державної реєстрації права приватної власності за вказаним товариством, чим заподіяли тяжкі наслідки територіальній громаді міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради (ч. 2 ст. 364 КК України).

Також до матеріалів справи долучені лист ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації №5282/01-18 від 16.11.2016р., в якому повідомляється, що бюро технічної інвентаризації не здійснювало реєстрацію прав власності на магазин площею 371,2 кв.м., що знаходиться в підземному переході по вул. Камянецька - Подільська за ПП "Коріл"; лист ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації №5280/01-18 від 15.11.2016р., згідно якого повідомлено, що БТІ не проводило запис про реєстрацію договору купівлі-продажу від 11.02.1997 року за реєстровим №9988 в книзі №1, крім того, повідомлено, що БТІ не виготовляло технічний паспорт на приміщення, що розташовані в підземному переході на перехресті вулиць Камянецька - Подільська площею 371,2 кв.м. в 1997 році чи раніше; повідомлення ОСОБА_1 БТІ №702740 від 19.01.2017р.; звіт експерта ОСОБА_1 бюро технічної інвентаризації про проведення технічного обстеження кіосків, розміщених в підземному переході по вул.Камянецькій, 21/1-А у м. Хмельницькому. Згідно висновків вказаних у звіті, кіоски, що встановлені у підземному переході, являють собою споруди стаціонарної малої архітектурної форми, що не відносяться до обєктів нерухомості.

Крім того, матеріали справи містять витяг з інвентаризаційної справи підземного переходу, що знаходиться на перехресті вулиць Камянецької та Подільської, оригінал якої оглядався в судовому засіданні 01.03.2017р.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд враховує наступне:

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Як вбачається із змісту вищевказаної статті, а також ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Можна погодитись із позицією, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсними свідоцтв про право власності, державного акта про право власності на земельну ділянку (Аналіз Верховного Суду України практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014р.).

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради 18.12.2006 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на момент оформлення оспорюваного свідоцтва, ОСОБА_5 міська рада не мала права власності на підземний перехід площею 1461,5 кв.м. Тому оформлення свідоцтва на підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., яка на 434,5 кв.м. перевищує площу даного обєкту, прийнятого в експлуатацію за актом комісії, є безпідставним, протиправним та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, який був власником приміщень магазинів площею 371,2 кв.м.

Відповідно до норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приписами ст. 49 Закону України "Про власність", що був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р., визначено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Вказаними нормами встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття (Аналіз Верховного Суду України щодо деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013р.).

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР, що був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р., частин 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами чинного законодавства, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується сторонами належними та допустимими доказами, що згідно договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р., укладеного між ПП "Коріл" та ПМП "Ковчег", правонаступником якого є ТОВ "Либідь", позивач придбав магазини загальною площею 371,2 м.кв., які знаходяться в підземному пішохідному переході по вул. Камянецька - Подільська.

30.12.2015р. проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "Либідь" на нежитлове приміщення, загальною площею 371,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Хмельницкий, вул.Камянецька, 21/1-А на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 73874467 від 24.11.2016р.

Доводи відповідача 1 з приводу того, що при укладенні договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р. інвентаризація не проводилась, а технічний паспорт не виготовлявся, а також з приводу того, що при розгляді судових справ № 12/5025/485/12 та № 924/1063/16 договір купівлі-продажу позивачем в матеріали справи не подавався, суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не спростовують факту укладення даного договору.

Суд враховує, що розпорядженням міської адміністрації ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року було затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію "Підземного переходу" загальною площею 1027 м.кв. При цьому позивач не оспорює права власності територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради на підземний перехід вказаною площею. В той же час будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради на підземний перехід площею 1461,5 кв.м. на момент укладення договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р. в матеріали справи не подано. За таких обставин твердження представника відповідача 1 з приводу того, що приміщення магазинів площею 371,2 кв.м. вибули з власності ОСОБА_5 міської ради поза її волею без прийняття відповідного рішення є безпідставним. Також вказаним спростовуються доводи відповідача 1 з приводу того, що належні позивачу приміщення магазинів з'явились в результаті передачі позивачу майна міської ради в оренду для розміщення власних павільйонів, організації торгівлі. При цьому суд враховує, що саме по собі укладення ТОВ "Либідь" договорів оренди підземного переходу не може свідчити про відсутність у ТОВ "Либідь" права власності на приміщення магазинів, що знаходяться в підземному переході.

Також суд критично оцінює доводи відповідача 1 з приводу того, що майно (магазини), яке є предметом договору купівлі-продажу приміщення від 06.02.1997р., є тимчасовими спорудами, тому фактично не існує. Так, відповідно до приписів ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації права власності позивача, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації права власності позивача, держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з нормами чинного законодавства, зокрема, положеннями статей 182, 331, 334 ЦК, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого обєкта нерухомості (у тому числі й тих обєктів, правовий статус яких законодавчими актами не визначений: асфальтовані чи бетонні площадки, підїзні колії, автомобільна дорога, автомобільні платформи, спортивні споруди тощо) є державна реєстрація прав на нього (Аналіз Верховного Суду України щодо деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013р.)

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 73874467 від 24.11.2016р., 30 грудня 2015 року було проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "Либідь" на нежитлове приміщення, загальною площею 371,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Хмельницкий, вул.Камянецька, 21/1-А.

Правомірність проведення вказаної реєстрації підтверджується постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі № 822/2544/16 від 04.04.2017р., якою скасована постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 15.02.2017р. та відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 міської ради до управління з питань реєстрації ОСОБА_1 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 бюро технічної інвентаризації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ "Либідь" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 30.12.2015р., індексний номер 27715367 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на викладені обставини, у суду відсутні підстави стверджувати, що майно (приміщення магазинів), яке є предметом договору купівлі-продажу від 06.02.1997р., є тимчасовими спорудами.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача 1 на лист Головного управління статистики у м.Києві № 10.2-22 від 25.01.2017р. щодо проведення державної реєстрації ПП "Коріл" та на наявність відомостей у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань, внесених на підставі ч. 2 ст. 358 КК України та ч. 2 ст. 364 КК України за фактом укладення договору купівлі-продажу від 06.02.1997р. та проведення державної реєстрації права власності ТОВ "Либідь" на приміщення магазинів, оскільки в матеріали справи не подано належних та допустимих доказів (вироку суду, тощо) на підтвердження факту підроблення договору купівлі-продажу від 06.02.1997р. та незаконності проведеної державної реєстрації.

Таким чином, усіма вищевикладеними обставинами не спростовуються доводи позивача з приводу того, що він набув право власності на приміщення магазинів, площею 371,2 кв.м., розташованих в підземному переході, на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1997р.

Як вбачається із графічних матеріалів та експлікацій, наявних в інвентаризаційній справі, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні 01.03.2017р., до складу площі підземного переходу 1461,5 кв.м., на яку територіальній громаді в особі ОСОБА_5 міської ради видано оспорюване свідоцтво про право власності, були включені приміщення магазинів,площею 371,2 кв.м., розташованих в підземному переході, які належали позивачу на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 06.02.1997р., що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Згідно ст. ст. 5, 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до системи органів місцевого самоврядування входять, в тому числі виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, якими є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. В силу ст. 30 вказаного Закону в редакції, чинній на момент видачі оспорюваного свідоцтва, до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, належать, зокрема облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до додатку №1 (пункт 6) до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, що був чинним на час видачі оспорюваного свідоцтва (далі - Тимчасове положення), правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, є свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями. Документи, що підтверджують виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно і подаються для реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України (п.2.7 Тимчасового положення).

Відповідно до п. 6.1 Тимчасового положення оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, зокрема, фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право власності серії САВ №440013 від 18.12.2006р. на підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м. було видано управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_5 міської ради лише на підставі розпорядження ОСОБА_6 адміністрації ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року.

Розпорядження ОСОБА_6 адміністрації ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року затверджено акт державної комісії по прийомці в експлуатацію "Підземного переходу" загальною площею 1027 м.кв. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що площа підземного переходу, який був прийнятий в експлуатацію згідно акту здачі в експлуатацію від 01.06.1993р., становила 1461,5 кв.м. Також відсутні і інші докази на підтвердження виникнення у територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради права власності на підземний перехід саме площею 1461,5 кв.м.

Доводи відповідача 1 з приводу правомірності видачі оспорюваного свідоцтва на вказану площу (1461,5 кв.м.) на підставі матеріалів інвентаризації, так як на момент прийняття обєкта в експлуатацію технічна інвентаризація не проводилась, суд оцінює критично, оскільки згідно п. 3.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001р. № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за № 582/5773, в редакції чинній на момент виготовлення оспорюваного свідоцтва, технічній інвентаризації підлягали об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди. Матеріали технічної інвентаризації складаються виключно з метою визначення складу, фактичної площі, об'єму, технічного стану та фізичного зносу об'єктів нерухомого майна та не є належними доказами, що підтверджують набуття права власності на обєкт нерухомості.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в управління житлово-комунального господарства ОСОБА_5 міської ради були відсутні правові підстави для оформлення свідоцтва про право власності територіальної громади м.Хмельницькоо в особі ОСОБА_5 міської ради на підземний перехід площею 1461,5 кв.м., тому вказане свідоцтво є незаконним.

Відновлення становища, яке існувало до незаконного оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №440013 від 18.12.2006р. має відбуватися шляхом усунення відповідних наслідків такого порушення, якими є видане свідоцтво. Відновлення становища, яке існувало до видачі оспорюваного свідоцтва, можливе саме шляхом визнання його недійсним. При цьому суд враховує, що вказане свідоцтво було видано лише на підставі розпорядження ОСОБА_6 адміністрації ОСОБА_5 міської Ради народних депутатів №1663 від 19.07.1993 року, правомірність якого позивачем не оспорюється, будь-яких інших рішень про оформлення права власності на підземний перехід площею 1461,5 кв.м. органами місцевого самоврядування не приймалось.

За таких обставин, позовні вимоги до управління житлово-комунального господарства ОСОБА_5 міської ради є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню. В той же час суд відмовляє у задоволенні позову до ОСОБА_5 міської ради, оскільки міська рада не є органом, що оформила свідоцтво. ОСОБА_5 міська рада є лише особою, якій було видано оспорюване свідоцтво, тому зважаючи на приписи ст. 21 ГПК України не може вважатись належним відповідачем у справі.

Доводи відповідача 1 з приводу того, що на момент звернення з позовом до суду позивач вже не був власником нежитлових приміщень площею 371,2 кв.м., тому оспорюване свідоцтво не порушує його прав, суд до уваги не приймає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 2 ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняттю "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права". Так, вказане поняття треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У рішенні вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а)виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Суд враховує, що на момент прийняття оспорюваного свідоцтва власником нежитлових приміщень (магазинів), площею 371,2 кв.м., було ТОВ "Либідь". Незаконне оформлення свідоцтва про право власності серії САВ №440013 від 18.12.2006р. на підземний перехід площею 1461,5 кв.м., до якого входять в тому числі і приміщення магазинів, площею 371,2 кв.м., які належали позивачу, та проведення на підставі вказаного свідоцтва державної реєстрації права власності територіальної громади в особі ОСОБА_5 міської ради фактично ставить під сумнів законність набуття позивачем права власності на вказані приміщення. Зазначені обставини можуть бути підставою для оспорювання права власності позивача, що в будь-якому випадку впливає на його законні інтереси, оскільки укладаючи договір купівлі-продажу від 31.12.2015р. із ПП "ОСОБА_4 Сі", позивач, зважаючи на приписи ст. 657 ЦК України, гарантував, що саме він є власником приміщення. При цьому звертається увага, що на момент розгляду даної справи відповідач 1 уже в судовому порядку оспорює договір купівлі-продажу приміщень від 06.02.1997р. та рішення державного реєстратора від 30.12.2015р. про реєстрацію права власності позивача, обґрунтовуючи своє порушене право власності в тому числі і оспорюваним свідоцтвом.

Також приймається до уваги, що відновити становище, яке існувало до незаконної видачі оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в інший спосіб неможливо, зважаючи на те, що надання оцінки оспорюваному свідоцтву на відповідність його приписам законодавства та наявності внаслідок цього порушення прав інших осіб здійснюється на момент видачі такого свідоцтва.

Усі інші доводи відповідача 1 спростовуються вищевикладеними обставинами та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості.

В ході судового розгляду відповідач 1 подав заяву про застосування позовної давності, в якій вказує, що починаючи з 19.03.2007 року позивачу було відомо про наявність у ОСОБА_5 міської ради свідоцтва про право власності на підземний перехід, загальною площею 1461,5 кв.м., а з 24.10.2011 року також було відомо про технічні характеристики орендованої ТОВ "Либідь" частини підземного пішохідного переходу. В той же час позивач вказує, що про порушення його прав йому стало відомо лише під час розгляду адміністративної справи № 822/2544/16 ОСОБА_5 окружним адміністративним судом.

Згідно 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Приписами п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із змісту п. 1.3 договору оренди від 19.03.2007р., за яким позивачу було передано в оренду цілісний майновий комплекс підземного переходу площею 1461,5 кв.м., вказане майно належить орендодавцю (територіальній громаді міста ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 міської ради) на підставі свідоцтва про право власності від 18.12.2006р., виданого на підставі розпорядження №1663 від 19.01.1993р. та зареєстрованого в ОСОБА_1 БТІ, реєстровий номер 17186648. Саме з метою укладення вказаного договору позивач звертався до КП "ОСОБА_5 БТІ" із заявою № 21/03-2007 від 19.03.2007р. про виготовлення витягу з реєстру, та в подальшому представник позивача отримала такий витяг.

Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача 1, що з 19.03.2007 року позивачу було відомо про наявність у ОСОБА_5 міської ради свідоцтва про право власності на підземний перехід, загальною площею 1461,5 кв.м. Вказане не заперечує і представник позивача у судовому засіданні та у поданому клопотанні.

В той же час згідно п. 5.8 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, в редакції чинній на момент видачі витягу, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно містив: реєстраційний номер нерухомого майна; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; підстави виникнення чи припинення права власності; відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності; опис нерухомого майна; вартість; особливі позначки реєстратора; термін чинності; дату видачі витягу з Реєстру прав; прізвище, ім'я, по батькові реєстратора; підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи; підпис реєстратора.

Отже, із змісту витягу з Реєстру прав власності, що отримав представник позивача, неможливо було встановити, які саме приміщення увійшли до складу площі 1465,1 кв.м. При цьому зважаючи на те, що протягом орендних відносин між ПП "Либідь", а в подальшому між позивачем та відповідачем 1, площа підземного переходу, що передавався в оренду, змінювалась із 2273 кв.м. до 1461,5 кв.м., то у суду відсутні підстави стверджувати про обізнаність позивача із тими обставинами, що оспорюване свідоцтво було оформлено в тому числі і на належні позивачу приміщення магазинів.

Таким чином, сам по собі факт обізнаності позивача із наявністю у ОСОБА_5 міської ради оспорюваного свідоцтва не може свідчити про початок перебігу позовної давності за позовними вимогами.

Зважаючи на положення ст. 261 ЦК України, у даній справі перебіг позовної давності за вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно розпочався від дня, коли позивач довідався, що до складу майна (пішохідного переходу площею 1461,5 кв.м.), на яке ОСОБА_5 міській раді було видано оспорюване свідоцтво, включені також належні останньому приміщення.

Так, ОСОБА_5 міська рада вказує, що 24.10.2011р. позивачу стало відомо про технічні характеристики орендованої частини переходу, в зв'язку із отриманням в ОСОБА_1 БТІ технічної документації на вказане приміщення, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права.

Однак, з таким твердженням не можна погодитись. Суд зауважує, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №1099 від 13.10.2011 року було продовжено ТОВ "Либідь" строк оренди з 02.11.2011р. на 4 роки 11 місяців частини підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька-Подільська загальною площею 695 кв.м. В подальшому 09.11.2011р. укладено договір оренди частини підземного пішохідного переходу на перехресті вулиць Камянецька Подільська, загальною площею 695 кв.м.

З метою укладення вказаного договору за заявою ТОВ "Либідь" № 257/10 від 12.10.2011р. КП "ОСОБА_5 БТІ" виготовлено технічну документацію на орендовану частину приміщення площею 650 кв.м., яка і була отримана представником позивача. В той же час як уже зазначалось позивач не оспорює право власності ОСОБА_5 міської ради на підземний перехід площею 1027 кв.м., а звертає увагу лише на неправомірність видачі свідоцтва про право власності на підземний перехід саме площею 1465,1 кв.м., до якої увійшли належні позивачу приміщення магазинів. Тому подані відповідачем 1 докази отримання представником позивача технічної документації не можуть вважатись належними доказами в розумінні ст.34 ГПК України, які б підтверджували обізнаність позивача про порушення свого права в момент її отримання.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що позивачу стало або могло бути відомо про своє порушене право ще до розгляду адміністративної справи № 822/2544/16 ОСОБА_5 окружним адміністративним судом та отримання матеріалів адміністративного позову в матеріали справи не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не був пропущений строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом, оскільки він довідався про включення належних йому приміщень до площі підземного переходу, на яку видано оспорюване свідоцтво та в звязку із цим про порушення свого права, лише під час ознайомлення із інвентарної справою в ОСОБА_1 окружному адміністративному суді.

У відповідності до приписів ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача 2, в зв'язку із задоволенням позовних вимог, пред'явлених до вказаного відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" м.Хмельницький до Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради м.Хмельницький про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно - підземний перехід загальною площею 1461,5 кв.м., адреса об'єкта: м.Хмельницький, підземний перехід (перехрестя вулиць Кам'янецької та Подільської), видане 18.12.2006р. управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради.

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" м.Хмельницький до ОСОБА_1 міської ради м.Хмельницький про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 міської ради (м.Хмельницький, вул.Проскурівська, 1, код 03356163) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" (м.Хмельницький, вул.Кам'янецька, 43/2, к.2, код 14170191) 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 18.04.2017р.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу (м.Хмельницький, вул. Кам'янецька, 43/2, к.2),

3 - відповідачу 1 (м.Хмельницький, вул. Гагаріна,3),

4- відповідачу 2 (м.Хмельницький, вул. Проскурівська,1) надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення.