ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р. Справа № 917/1968/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №759 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.17 у справі

за позовом ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс", м. Кременчук,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ПАТ "Українська залізниця", м. Київ,

до ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод"

про стягнення 3 347 013,73 грн. заборгованості за договором від 29.11.2013 року № 51-3

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення з останнього на свою користь 3 347 013,73 грн. заборгованості за договором від 29.11.2013 року № 51-3, а саме: 1654695 грн. - сума основного боргу, 1558764,44 грн. - втрати від інфляції, 133554,29 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.02.2017 року (суддя Тимошенко О.М.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (вул. Івана Приходька, 141, Кременчук, Полтавська область, 39607, ідентифікаційний код 05756783) на користь Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" (вул.Мечникова, б.2, літера А, ОСОБА_2, 01601, ідентифікаційний код 32785994) 1 654 695 грн. - сума основного боргу, 1546187,30 грн. - втрати від інфляції, 133554,29 грн. - 3% річних, 50016,55 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною ОСОБА_1 України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

29.11.201З р. між Приватним акціонерним товариством «Кримський ТИТАН», від імені якого виступала Філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод» (покупець, відповідач) був укладений договір поставки №51-3 (арк. справи 16-18).

При укладенні договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець зобов'язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити пісок формовочний ДСТУ 2138-98 (Товар) у кількості 100 000 тн. за ціною 76,50 грн. за тону без урахування ПДВ;

- Пунктом 3.3. Договору встановлено, що оплата вартості товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на протязі 30-ти календарних днів з моменту переходу права власності на партію товару;

- Згідно п. 1.2 Договору право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця з моменту поставки Товару на залізничну станцію Крюков на Дніпрі Північної залізниці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі рішень акціонера Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» змінено найменування Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» на Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" та змінено найменування філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Приватного акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» на філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс". Приватне акціонерне товариство "Юкрейніан Кемікал Продактс" є правонаступником за всіма правами та обов'язками ПрАТ «Кримський ТИТАН».

Станом на момент звернення до суду Філію «Вільногірський ГМК» ПрАТ Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продактс" , як відокремлений структурний підрозділ позивача ліквідовано. Запис про закриття філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.09.2016р.

Позивач стверджує, що на виконання своїх зобов'язань за договором позивачем в період з 09.01.2014 року по 20.02.2014 року, в порядку та на умовах, визначених договором, здійснено поставку, а відповідачем отримано товар загальною кількістю 18 025 тн. та загальною вартістю 1 654 695 грн. з урахуванням ПДВ. Для оплати поставленого товару позивачем виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури.

Поставка товару, відповідно до умов договору, здійснювалась залізничним транспортом.

В порушення взятих на себе за договором зобов'язань, відповідачем до теперішнього часу не здійснено оплату поставленого позивачем товару. З метою врегулювання питання в досудовому порядку позивачем на адресу відповідача направлено претензії вих.№01-28/4210 від 20.08.2014р., вих.№01-15/1657 від 28.07.2015р. Однак, відповідь на зазначені претензії від відповідачем не надано, сума боргу не погашена, що й стало підставою для звернення позивача до суду із позовом.

Крім суми основного боргу згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу та заявлено до стягнення також втрати від інфляції, розмір яких складає 1 558 764,44 грн., 3 % річних у розмірі 133 554,29 грн.

Таким чином, з посиланням на ст.ст. 175, 193, 198 ,265 Господарського кодексу України ст. 525, 526, 530, 610, 625, 712 Цивільного кодексу України, позивач просить суд задовольнити його вимоги.

Третя особа у наданих до місцевого господарського суду поясненнях вказує, що ПАТ «Укрзалізниця» в повному обсязі виконані зобов'язання по договорам перевезення укладених з філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ПАТ «Кримський ТИТАН». При прибутті вагонів на станцію призначення Крюків - на - Дніпрі було своєчасно повідомлено одержувача ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» про прибуття вантажу та вантаж - пісок виданий повноваженим особам на підставі довіреностей № 3817 від 26.12.2013, № 3 від 02.01.2014, №182 від 17.01.2014, №193 від 20.01.2014, № 380 від 03.02.2014, № 506 від 12.02.2014, №633 від 21.02.2014 без зауважень, на станції призначення комерційні акти на невідповідність маси вантажу не складались, про що свідчить відсутність відміток в графі « 49» накладних.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд посилався на те, що у відповідачем не виконано обов'язок щодо оплати поставленого товару за укладеним між сторонами договором.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що в нього не винило обов'язку щодо оплати товару оскільки він був поставлений без надання документів, що підтверджують якість та комплектність продукції, та за умов ненадання позивачем рахунків-фактур на оплату, а також у зв'язку з тим, що позивач не повідомив відповідача про обставини правонаступництва.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли зобов'язання з договору поставки.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України на продавця покладено обов'язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи позивач у відповідності до умов договору за період з 09.01.2014 року по 20.02.2014 року поставив відповідачу товар на загальну суму 1 654 695 грн. за накладними №7П від 09.01.2014р.; №11П від 10.01.2014р.; №19П від 11.01.2014р.; №20П від 12.01.2014р.; №17П від 13.01.2014р.; №24П від 14.01.2014р.; №26П від 15.01.2014р.; №27П від 15.01.2014р.; №29П від 15.01.2014р.; №31П від 16.01.2014р.; №ЗЗП від 17.01.2014р.; №42П від 18.01.2014р.; №40П від 19.01.2014р.; №43П від 20.01.2014р.; №47П від 21.01.2014р.; №68П від 25.01.2014р.; №69П від 26.01,2014р.; №70П від 26.01.2014р.; №73П від 27.01.2014р.; №95П від 04.02.2014р.; №98П від 05.02.2014р.; №117П від 07.02.2014р.; №120П від 08.02.2014р.; №121П від 08.02.2014р.; №125П від 10.02.2014р.; №129П від 11.02.2014р.; №133П від 12.02.2014р.; №137П від 13.02.2014р.; №146П від 15.02.2014р.; №147П від 16.02.2014р.; №150П від 17.02.2014р.; №155П від 18.02.2014р., №161П від 20.02.2014 .

Факт отримання відповідачем товару підтверджується залізничними накладними №47703491, №47736574, №47772199, №47799630, №47833983, №47872536, №47904768 , №47904792, №47909957, №47946892 , №47977079 , №45011079, №45043999, №45077179, №45124674 ,№45250842, №45280781 , №45280807, №45326188, №45589603, №45628492, №45713526, №45729019, №45757952, №45806890, №45854858, №45896479 , №45947660, №46025367 , №46047189, №46098489, №46131751, №46196259 ( арк. справи 97-164).

Для оплати поставленого товару позивачем відповідачу виставлено рахунки-фактури № 7П від 09.01.2014р. на суму 62424,00 грн., №11П від 10.01.2014р. на суму 62424, 00 грн., №19П від 11.01.2014р. на суму 56365,20 грн.; №20П від 12.01.2014р. на суму 6242,00 грн.; №17П від 13.01.2014р. на суму 62424,00 грн.; №24П від 14.01.2014р. на суму 56181,60 грн.; №26П від 15.01.2014р. на суму 18819,00 грн.; №27П від 15.01.2014р. на суму 43788,60 грн.; №29П від 15.01.2014р. на суму 62424,00 грн.; №ЗШ від 16.01.2014р. на суму 62424,00 грн.; №ЗЗП від 17.01.2014р. на суму 49939,20 грн.; № 42П від 18.01.2014р. на суму 62424,00 грн.; №40П від 19.01.2014р. на суму 12576,60 грн.; №43П від 20.01.2014р. на суму 62424,00 грн.; №47П від 21.01.2014р. на суму 62424,00 грн.; № 68П від 25.01.2014р. на суму 62424,00 грн. ; №69П від 26.01.2014р. на суму 31212,00 грн.; №70П від 26.01.2014р. на суму 12 484,80 грн.; №73П від 27.01.2014р. на суму 49939,20 грн.; № 95П від 04.02.2014р. на суму 62424,00грн.; №98П від 05.02.2014р. на суму 62424,00 грн.; № 117П від 07.02.2014р. на суму 31212,00 грн.; №120П від 08.02.2014р. на суму 31212,00 грн.; №12Ш від 08.02.2014р. на суму 62424,00 грн.; №125П від 10.02.2014 року на суму 62 424,00 грн.; №129П від 11.02.2014р. на суму 62 424,00 грн.; №133П від 12.02.2014р. на суму 62424,00 грн.; № 137П від 13.02.2014р. на суму 62424,00 грн.; №146П від 15.02.2014р. на суму 43696,80 грн.; №147П від 16.02.2014р. на суму 49939,20 грн.; № 150Пвід 17.02.2014р. на суму 93636,00 грн.; №155П від 18.02.2014р. на суму 6242,40 грн. № 161П від 20.02.2014р. на суму 62424,00 грн.

Копії видаткових накладних та рахунків залучені до матеріалів справи (т.1, арк. справи 30-95).

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань та положень законодавства отриманий товар не оплатив, внаслідок чого за ним утворився борг перед позивачем в сумі 1 654 695 грн.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач також просить стягнути з відповідача втрати від інфляції у розмірі 1 558 764,44 грн. та 3 % річних у розмірі 133 554,29 грн.

Колегія суддів перевіривши разрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора "ЛІГА: ЗАКОН ", встановила, що доданий господарським судом до матеріалів справи розрахунок є вірним, а саме - сума 3% річних позивачем обчислена вірно, а при нарахуванні інфляційних допущено помилку, за розрахунками суду сума інфляційних становить 1 546 187,30 грн.

Таким чином, з урахуванням наведеного та на підставі матеріалів колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 1 654 695 грн. - суми основного боргу, 1546187,30 грн. - втрат від інфляції, 133554,29 грн. - 3% річних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню, а отже - позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Однак, відповідач не надав доказів звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів які зазначені в п. 1.4, 3.5. договору, та встановлення строку для їх повернення, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого ним товару.

Окрім цього в пункті 4.1 договору сторони узгодили, що приймання-передача продукції проводиться згідно з Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення за якістю від 25.04.1966 р. № П-7 та за кількістю від 15.06.1965 р. № П-6, проте в матеріалах справи відсутній складений у відповідності до п. 14 зазначених Інструкції акт про фактичну якість і комплектність продукції, який складається в разі відсутності супроводжувальних документів та документів, що засвідчують якість та комплектність продукції із зазначенням того, які документи відсутні.

Таким чином, заперечення відповідача щодо невиконання позивачем обов'язку із надання покупцю разом із поставленим за договором товаром документів, що підтверджують якість та комплектність продукції, є необґрунтованими, оскільки відповідач прийняв продукцію без зауважень чи будь-яких претензій щодо якості чи комплектності цієї продукції.

Оскільки факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами - видатковими накладними та залізничними накладними, тому у відповідача у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару на умовах договору.

Також необґрунтованими є твердження відповідача щодо відсутності у нього прострочення з огляду на не пред'явлення йому позивачем рахунків для оплати. Так, згідно п.3.5 договору рахунки-фактури передаються відповідачу разом із товаром. Копії рахунків залучені до матеріалів справи. Претензій щодо невиконання позивачем цієї умови договору відповідачем не заявлялось.

Крім того, відповідно до правової позиції Верхового Суду України, викладеної в постанові від 29.09.2009 у справі № 37/405, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити отриманий товар.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є правонаступником ПрАТ «Кримський титан», що підтверджується наданим до суду Статутом позивача, витягом з ЄДР, рішенням акціонера про зміну найменування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що про зміну банківських реквізитів та зміну найменування відповідача було повідомлено шляхом направлення претензії №01-15/1657 від 28.07.2015р. При цьому, обов'язок з оплати поставленого товару у відповідача виник з 11.01.2014р. по 23.02.2014р. (згідно дат отримання товару в залізничних накладних), а зміна платіжних реквізитів та найменування позивача відбулись у березні 2015р.

Таким чином, відповідачу були відомі реквізити для оплати товару, а також було належним чином повідомлено про зміну найменування позивача, тому твердження про неможливість здійснення оплати у зв'язку з відсутністю платіжних реквізитів є безпідставними та необґрунтованими. Жодних доказів намагання виконати свої зобов'язання відповідач суду не надав.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.04.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.