ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.04.2017 Справа № 904/872/17
За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КРАФТ", м. Одеса

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЕТІНВЕСТ-СМЦ", м. Київ

про стягнення 377 844,53 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Стеблинська О.А. - довіреність від 01.03.16;

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність від 09.02.17;

від відповідача: ОСОБА_1 - паспорт серія НОМЕР_2 від 25.02.1997 року;

від третьої особи: Жолудєв М.С. - довіреність № 216 від 26.12.16.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КРАФТ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 377 844,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем наданих йому позивачем послуг з перевезення вантажу.

Ухвалою суду від 25.01.17 порушено провадження у справи та призначено її розгляд на 15.02.17. Також, цією ухвалою залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЕТІНВЕСТ-СМЦ".

У судовому засіданні 15.02.17 оголошено перерву до 15.03.17.

Ухвалою суду від 15.03.17 розгляд справи відкладено на 10.04.17.

Представник позивача у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позов, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання.

Представник від третьої особи у судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 12.01.16 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно матеріалів справи, позивач передав, а відповідач прийняв до перевезення товар на загальну суму 362 503,75 грн. Передача товару підтверджується накладною № 27/07-1 від 27.07.16, видатковою накладною на товар № 91027243 від 27.07.16, ТТН №82060464 від 27.06.16, ТТН № 27/07-1 від 27.07.2016, та нарядом на завантаження №820604464 від 27.07.16. (а.с. 11, 108, 109,110)

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, між сторонами, у спрощений спосіб (шляхом прийняття до виконання та складання видаткових накладних з довіреностями), укладено договір поставки товару.

Право власності на товар підтверджується договором поставки № П-286295/12/15 від 17.12.15, договором поставки №П-282069/11/15-Т укладеного, між ТОВ «МЕТІНВЕСТ-СМЦ» та ТОВ «КРАФТ», платіжним дорученням № 4105 від 05.05.16, актом приймання передачі №90925349 від 26.05.16, за договором №П-282069/11/15-Т від 30.11.15, видатковою накладною №91027243 від 27.07.16, накладною від 26.05.16, актом прийому - передачі №90881151 від 07.05.16, акт прийому - передачі № 90889504, накладною від 12.05.16.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до пп. 7 п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (із змінами і доповненнями), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання.

Однак, відповідач порушив умови договору і не здійснив перевезення вантажу. Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому вантаж зник.

Тому, 29.07.16 позивач звернувся до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про кримінальне правопорушення за фактом заволодіння товарно- матеріальними цінностями ТОВ «КРАФТ». Заява була прийнята 30.07.16 та зареєстрована в ЄРДР за реєстраційним № 0000452.

Згідно ч.1ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ч.2 ст.308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Твердження відповідача про те, що товар було розвантажено у місці його отримання є голослівними і не підтверджуються жодним письмовим документом. Тому, такі твердження не можуть слугувати підставою для відмови в позові. Заперечення відповідача щодо неукладеності договору перевезення, також, не можуть підставою для відмови в позові, оскільки такі заперечення не спростовують факту отримання товару відповідачем.

А отже, відповідач несе відповідальність за отриманий товар.

Пунктом 168 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969 № 401 позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають з цього Статуту, можуть бути пред'явлені відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності в арбітраж або суд протягом 6 місяців. Вказаний шестимісячний строк обчислюється: а) по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для пред'явлення позову.

Позивач звернувся з позовом до суду 24.01.17, а перевезення вантажу відбулося 27.07.16, тобто позивач не пропустив строк для звернення з позовом до суду.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 362 503,75 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

За загальним правилом, встановленим ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 15 341,53 грн. за період з 27.07.16 по 09.12.16.

Відповідно до п. 5.2. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.13 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

За таких обставин, в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 15 341,53 грн. слід відмовити.

Щодо заяви позивача про вжиття заходу щодо забезпечення позову, слід зазначити таке.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову; забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (постанова пленуму ВГС України від 26.12.11р. за № 16). Позивачем не наведено обґрунтованих причин та доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу до забезпечення позову. За викладених обставин, в задоволенні вимоги Позивача про забезпечення позову - слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України, господарські витрати покладаються на Відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526, 530, 612, 908, 924, 934, ЦК України, ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково .

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КРАФТ"(65098, м. Одеса, вул. Степна,1,код 31760612) суму основного боргу в розмірі 362 503,75 грн., та судовий збір у сумі 5 437,56 грн.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 18.04.2017

Суддя М.О. Ніколенко