ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р. Справа № 909/281/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Енергоринок", вул. С.Петлюри, 27, м. Київ, 01032

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Даноша", вул. Лісова, 1, с. Копанки, Калуський район, Івано-Франківська область, 77330

про стягнення штрафу в сумі 120000 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1- начальник відділу претензійно-позовної роботи, довіреність № 01/44-948Д від 21.12.16р.

від відповідача: ОСОБА_2- представник, довіреність від 03.01.17р.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Енергоринок" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даноша" про стягнення штрафу в сумі 120000 грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 21.03.17 порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 11.04.17.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених вимог посилається на порушення відповідачем зобов'язань щодо реєстрації автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії (далі - АСКОЕ) у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України у строк, встановлений п.1 додаткової угоди від 29.02.16 №12072/01 до договору №12071/01 від 29.02.16, в зв"язку з чим на підставі п.2. додаткової угоди нараховано штраф в сумі 120000 грн.

Відповідач подав відзиви на позовну заяву, в яких просив суд відмовити в позові, посилаючись на те, що порушення терміну реєстрації АСКОЕ мало місце через настання обставин непереборної сили, в підтвердження чого долучив експертний висновок Івано-Франківської торгово-промислової палати №В-206 від 12.04.16 та сертифікат Львівської торгово-промислової палати №6349 від 20.05.16, а також зазначає, що на адресу позивача неодноразово направлялись листи, у яких повідомлялось про неможливість проведення реєстрації, у зв'язку з пошкодженнями, які виникли на підприємстві, що позбавляє можливості коректно провести попередні випробування.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.02.16 між сторонами у справі - ДП «Енергоринок» та ТОВ "Даноша" укладено договір №12071/01 (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов'язується продавати, а позивач - купувати електроенергію, вироблену відповідачем, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

Як визначено п.2.1 договору, сторони визнають свої зобов'язання згідно з договором між членами Оптового ринку електричної енергії України (далі - ОРЕ України), чинними додатками до нього та керуються його положеннями та положеннями законодавства України при виконанні договору.

Умовами договору передбачено, що обсяг фактично проданої та купленої електроенергії визначається згідно з Інструкцією про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ України з використанням погодинних даних, отриманих з автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії, яка охоплює точки обліку згідно з Інструкцією про порядок комерційного обліку електричної енергії (п.3.1 договору).

Даний договір, згідно його п.8.6, вступає в силу з 01.03.16 та діє до 31.12.16.

Додатковою угодою №12072/01 від 29.02.16 до відповідного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання у термін до 15 квітня 2016 року здійснити реєстрацію автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії (а.с.38).

При цьому, як визначено п.2 вищевказаної додаткової угоди, у випадку порушення відповідачем відповідного зобов'язання, позивач має право нарахувати штраф у розмірі 3000 грн за кожен день такого порушення, а відповідач - зобов'язався його сплатити.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача штрафу за порушення відповідного зобов'язання, який нарахований за період з 01.07.16 по 09.08.16.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст.ст.173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами договору між сторонами виникли майново-господарські зобов'язання з купівлі-продажу електричної енергії, які є основними зобов'язаннями за договором.

Пунктом 4 ст.179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач у строк, встановлений п.1 додаткової угоди №12072/01 від 29.02.16 до договору не здійснив реєстрацію АСКОЕ, ним допущено порушення зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому, як визначено ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідачем, вказані вище договірні умови та вимоги закону порушені, оскільки не здійснено реєстрацію АСКОЕ в строк передбачений п.1. додатковою угодою, а тому позивач провів нарахування штрафу в сумі120000 грн., який передбачений п.2. додаткової угоди.

Судом перевірено правильність нарахування штрафу та встановлено, що розрахунок його є арифметично вірним.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 8.1. та 8.3. Договору сторони погодили, що у Договір та його додатки у разі необхідності можуть бути внесені зміни та доповнення за взаємною домовленістю сторін. У випадку внесення змін до цього Договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткових угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б у розумінні вищезазначених норм та погоджених між сторонами домовленостей були складовими Договору, а саме належним чином оформленою зміною його умов та умов Додаткової угоди в частині продовження терміну реєстрації АСКОЕ.

Доказів погодження сторонами іншого терміну реєстрації АСКОЕ, ніж той, що вже визначений сторонами (до 15.04.16), у формі додаткової угоди згідно пункту 8.3. Договору у справі не міститься.

Долучені до матеріалів справи листи відповідача, адресовані позивачу, у яких повідомлялось про неможливість проведення реєстрації, у зв'язку з пошкодженнями, які виникли на підприємстві є листуванням між сторонами і носять лише інформативний характер.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 218 Господарського кодексу України визначені підстави господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, зокрема це вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка обєднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх обєднання.

Згідно з ст. 14-1 Закону торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

З врахуванням вищенаведеного, експертний висновок Івано-Франківської торгово-промислової палати №В-206 від 12.04.16 та сертифікат Львівської торгово-промислової палати №6349 від 20.05.16 не можуть свідчити про форс-мажорні обставини, так як вихід з ладу обладнання та його встановлення не є обставинами непероборної сили та не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов"язань відповідно до вимог ст.218 ГК України, скоріше можна стверджувати про порушення його контрагентами зобов"язань щодо поставки належної якості товару та його встановлення.

Поряд з цим, згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами, які визначають підстави для такого зменшення.

Приписами статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Згідно з вимогами частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання згідно з вимогами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на початку лютого 2016 року біогазова установка відповідача була поставлена на позаплановий ремонт у зв"язку з підтіканням охолоджуючої рідини двигуна, який мав бути закінчений протягом лютого 2016 року і з 01.03.16 установка повинна була запрацювати в звичайному режимі, однак при детальному огляді пошкоджених деталей було виявлено більш складні несправності внутрішніх механізмів та складових самого двигуна, в зв"язку з чим відповідач звернувся до позивача з проханням перенести термін попередніх випробувань до 03.05.16. Також відповідач звертався до позивача з листом від 11.04.16 №973, в якому запропоновано встановити строк проведення попередніх випробувань з 25.06.16 по 25.07.16 та внести зміни до додаткової угоди, якими встановити термін здійснення реєстрації АСКОЕ до 15.08.16.

Крім того, звітом іноземної фірми "Лаурсен Консалт", яка обслуговує біогазові заводи провідних європейських компаній, встановлено, що відповідач не міг попередити поломку когенераційної біогазової установки, оскільки її обслуговування виконано належним чином і вчасно, всі масла, рідини, охолоджувальні рідини використовувалися згідно заводських вимог, а відповідна поломка трапилася внаслідок заводської помилки при виробництві когенераційної установки.

Враховуючи вищенаведені обставини та ступінь понесених позивачем збитків, взявши до уваги термін порушення зобов'язання, врахувавши інтереси обох сторін, вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 75%. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, до стягнення підлягає 30000 грн. штрафу.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 1800 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.121, 124 Конституції України, ст.ст. 509, 546, 549, 551, 610, 629 ЦК України, ст.ст.33, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Енергоринок" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Даноша" про стягнення штрафу в сумі 120000 грн. задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Даноша" (вул. Лісова, 1, с. Копанки, Калуський район, Івано-Франківська область, 77330, код 32464900) на користь Державного підприємства "Енергоринок" (вул. С.Петлюри, 27, м. Київ, 01032, код 21515381) - 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. штрафу та 1800 (одну тисячу вісімсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В стягненні 90000 грн. штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.04.17

Суддя Цюх Г.З.