КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа№ 910/23481/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Золоткова Г.О. (за довіреністю №7 від 20.07.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж - Енергобуд"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 року

у справі № 910/23481/16 (суддя: Сівакова В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж - Енергобуд"

до публічного акціонерного товариства "Фідобанк"

про внесення змін до кредитного договору №524Ю від 21.10.2013 року.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Монтаж - Енергобуд" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Фідобанк" , в якій просив внести зміни до кредитного договору № 524Ю від 21.10.2013 року, укладеного між сторонами, а саме: виключити з договору процентну ставку 2-23% річних (стор. 2); виключити з договору п. 2.4 з усіма підпунктами, що в ньому знаходяться; виключити з п.п. 4.2.1 речення "виходячи з розміру процентної ставки 1 та процентної ставки 2, з врахуванням умов застосування таких ставок, передбачених цим договором" (стор. 5); внести зміни відносно "терміну погашення кредитної лінії" (стор. 1) виклавши його в новій редакції наступного змісту: 20 жовтня 2018 року, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2017 р. у справі №910/23481/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для зміни умов кредитного договору, оскільки позивачем не було доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні кредитного договору, також скаржником не доведено, що в наслідок настання цих обставин позивача позбавлено того, на що він розраховував про укладанні кредитного договору.

Не погоджуючись з рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Монтаж - Енергобуд" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 р. скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що кредитний договір був укладений позивачем під впливом тяжкої для нього обставини, що зумовлювала необхідність терміново погасити заборгованість перед ПАТ "ФКБ Банк", у зв'язку з чим позивач був вимушений погодився з невигідними умовами кредитного договору та передати нерухоме майно в іпотеку. Вважає, що у зв'язку із погіршенням фінансового та економічного стану, що зумовлено об'єктивними обставинами в Україні, є підстави для внесення змін до договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж - Енергобуд" та призначено справу № 910/23481/16 до розгляду.

03.04.2017 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

25.04.2017 року представник відповідача у судовому засіданні вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування відсутні.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином. (а.с.146,147)

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.10.2013 р. між публічним акціонерним товариством "Фідобанк" (банк, відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Монтаж-Енергобуд" (позичальник, позивач) було укладено кредитний договір № 524Ю (кредитний договір)(а.с.8).

За умовами розділу 1 кредитного договору станом на дату укладення кредитного договору ліміт кредитної лінії встановлений в розмірі 2 000 000,00 грн. Термін погашення кредитної лінії - 20.10.2014 р. Визначений наступний процент за користування кредитною лінією: процентна ставка 1 - 21% річних; процентна ставка 2 - 23% річних.

Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що банк надає позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитної лінії, терміном погашення кредитної лінії з врахуванням графіку на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитною лінією, комісії та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки/терміни, передбачені цим договором.

Порядок застосування проценту за користування кредитною лінією сторони узгодили пунктом 2.4. кредитного договору, а саме:

2.4.1 За відсутності порушень позичальником будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених блоком 4 п. 8.2 цього договору застосовується процента ставка 1;

2.4.2 При порушенні позичальником будь-якого зі своїх зобов'язань, передбачених блоком 4 п. 8.2 цього договору, застосовується процента ставка 2;

2.4.2.1 Процентна ставка 2 застосовується наступним чином:

- починаючи з першого календарного дня місяця, що слідує за місяцем, за результатами якого/ в якому було зафіксовано порушення зобов'язань, обумовлених пп. 1 та 2 блоку 4 п. 8.2 цього договору, та до останнього календарного дня місяця, за результатами якого/в якому була зафіксована відсутність порушення вищевказаних зобов'язань позичальника;

2.4.2.1.1 Процентна ставка 2 застосовується наступним чином:

- починаючи з дня невиконання за результатами якого/в якому було зафіксовано порушення зобов'язань, обумовлених пп. 3 та 4 блоку 4 п. 8.2 цього договору, та до останнього календарного дня за результатами якого/в якому була зафіксована відсутність порушення вищевказаних зобов'язань позичальника;

2.4.2.2 За наявності одночасно декількох обставин, що були підставою для застосування процентної ставки 2, застосування процентної ставки 2 припиняється згідно з умовами п. 2.4.2.1 цього договору зі спливом останньої із обставин, що були підставою для її застосування.

2.4.2.3 Застосування процентної ставки 2 є таким, що погоджено сторонами на момент укладання цього договору, та не потребує укладання сторонами будь-яких додаткових угод/договорів до цього договору та направлення Банком позичальнику будь-яких письмових повідомлень.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом №304 (а.с. 35), в якому просив внести зміни в частині процентних ставок (п.2.4 та п.п.4.2.1), та внести зміни відносно «терміну погашення кредитної лінії» за кредитним договором №524Ю від 21.10.2013 року виклавши його в новій редакції, обґрунтовуючи свою вимоги скрутним фінансовим становищем.

25.11.2016 року відповідач направив позивачу лист - відповідь №22-6-04/89 (а.с.37), в якому зазначив, що позивачу необхідно надати документи, для підготовки та розгляду колегіальним органом Банку пропозиції ТОВ «Монтаж-Енергобуд» щодо внесення змін до кредитного договору, перелік документів, зазначений в листі.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що погіршення фінансового та економічного ставну, є істотною обставиною в розумінні ч.2 ст. 652 ЦК України, для зміни умов кредитного договору, оскільки останній був укладений на невигідних умовах для нього умовах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного фінансового становища, внаслідок якого спірний договір був укладений на невигідних для нього умовах. Крім того, позивач не надав належних доказів того, що ним вчинялись будь які дії, як то направлення необхідних документів, які пропонував надати банк, для реструктуризації боргу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 ЦК України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як передбачено п. 1 ст. 652 ЦК України - у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Пунктом 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що можливість внесення змін до кредитного договору пов'язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Водночас, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Звертаючись з даним позовом, ТОВ «Монтаж - Енергобуд» вказав як на істотну обставину на те, що його фінансовий та економічний стан значно погіршився, що обумовлено об'єктивними обставинами в Україні.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким доводом позивача зважаючи на наступне.

Як передбачено п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" - зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було належним чином доведено наявність істотної зміни обставин, які могли впливати на укладання між сторонами кредитного договору настільки, що, якби сторони це передбачили, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Також, позивачем не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33,34 ГПК України, того, що на час укладання кредитного договору на невигідних для себе умовах, останній перебував у скрутному фінансовому становищі, що на його рахунках були відсутні кошти для здійснення господарської діяльності, чи йому загрожувало банкрутство, наслідок чого він вимушений був укласти договір з відповідачем з невигідними для себе умовами.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, договірні зобов'язання базуються на принципі вільного волевиявлення сторін, згідно з яким вирішення судом неврегульованих питань (умов), що виникли при укладенні договору, можливе за спільною згодою сторін. Виняток з цього правила становлять договори, засновані на державному замовленні.

Відповідно до ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, з пропозицією щодо зміни умов кредитного договору №524Ю від 21.10.2013 року позивач звернувся 08.11.2016 р., тобто через 2 роки після кінцевого строку повернення кредиту (20.10.2014 року) та на етапі, коли банк вже перебував на стадії ліквідації, на підставі рішення Правління Національного банку України № 142-рш від 16.07.2016 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" (а.с.84-86).

Як вже зазначалось, позивач звертався до відповідача з листом № 304 від 08.11.2016 р. про внесення змін до кредитного договору, в частині процентних ставок. (п.2.4 та п.п.4.2.1)

Відповідач у відповідь листом № 22-6-04/89 від 25.11.2016 р. повідомив позивача про те, що для підготовки та розгляду пропозиції позивача щодо внесення змін до договору необхідно надати документи, перелік яких наведений в цьому листі.

Питання про реструктуризацію заборгованості, в тому числі і внесення змін до кредитного договору, вирішається у тому ж порядку, що і питання про видачу кредиту.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність та наявність забезпечення. Аналогічні вимоги діють в у разі зміни умов кредитування.

Прийняття рішення по такому питанню відноситься до компетенції колегіального органу банку та потребує певного аналізу і порядку підготовки згідно з внутрішніми нормативними документами банку.

З урахування того, що банк на даний час перебуває у процедурі ліквідації, то наразі таким колегіальним органом є Малий комітет з управління активами в банку, діяльність якого регламентована відповідним положенням, затвердженим наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку від 21.09.2016 року.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили, що позивач на пропозицію банку надав документи, які вимагаються для вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості по кредиту.

Аналізуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було належним чином доведено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні кредитного договору, не доведено того факту, що внаслідок настання цих обставин позивача значною мірою позбавлено того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2017 року у справі № 910/23481/16, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Монтаж - Енергобуд" на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 року у справі № 910/23481/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 року у справі № 910/23481/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/23481/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко