ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017р. Справа № 914/367/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Державної установи Долинський виправний центр (№ 118), с. Тростянець, Долинський район, Івано-Франківська область

до відповідача: Приватного підприємства ПС Компані, м. Червоноград, Львівська область

про стягнення заборгованості у сумі 15 155,64 грн.

Представники сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1- прокурор

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступником керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Державної установи Долинський виправний центр (№ 118), с. Тростянець, Долинський район, Івано-Франківська область, до відповідача: Приватного підприємства ПС Компані, м. Червоноград, Львівська область про стягнення заборгованості у сумі 15 155,64 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.03.2017 року. В судовому засіданні 14.03.17р., з підстав наведених в ухвалі суду розгляд справи відкладався на 04.04.17р., з 04.04.2017 р. на 20.04.2017 р. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Прокуратура в судове засідання явку повноважного представника забезпечила, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не зявилися, подано 03.04.17р. клопотання вх. № 12574/17 (вих. № 118/16 -671 від 03.04.17р.) про розгляд справи без участі повноважного представника.

Відповідач вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 27.02.2017 року, про відкладення розгляду справи не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить повернутий на адресу суду поштовий конверт №13734/17 від 04.04.2017 року з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», а явка останнього була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Відповідач відзив та витребуванні судом документи не подав, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого відповідача про час, дату та місце судового розгляду не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника прокурора, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Державної установи Долинський виправний центр (№ 118) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення 15 155,64 грн. боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Державною установою Долинський виправний центр (№ 118) у відповідності до договору №Г-62 від 20.10.2016 року (надання послуг з транспортування вугілля) та платіжного доручення №248 від 25.10.2016 року, було перераховано кошти в розмірі 14 3200,00 грн. на розрахунковий рахунок Приватного підприємства «ПС Компані».

Згідно п.1.1 Договору поставки №Г-62 від 20.10.2016 року, продавець зобов»язується передати у власність покупця вугілля, забезпечивши надання послуг з його транспортування в обсязі і за цінами, зазначеними у специфікації до данного договору, а покупець прийняти і здійснити оплату в порядку, передбаченому даним договором.

Позивач свої зобов»язання за договором в частині оплати виконав, про що свідчить копія платіжного доручення №248 від 25.10.2016 року. В свою чергу, відповідачем не було надано послуг з транспортування вугілля і тим самим порушено виконання умов данного Договору.

Відповідно до п.3.1 договору, поставка товару починається з дня підписання договору. Дану умову продавцем не виконано.

21.12.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію №6 від 20.12.2016 року (вих.18-2708) із проханням погасити дебіторську заборгованість в сумі 14 300,00 грн. шляхом поставки товару або повернення коштів на рахунок позивача. Претензія залишена відповідачем без розгляду та відповіді.

Станом на 13.02.2017 року дебіторська заборгованість перед позивачем становить 14 300,00 грн.

Згідно п.5.1 договору №Г-62 від 20.10.2016 року передбачено, що у випадку невиконання сторонами взятих на себе зобов»язань, вина сторона сплачує протилежній стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов»язання за кожний день невиконання зобов»язання.

Тобто, за період з 25.11.2016 року по 10.02.2017 року облікову ставку встановлено в розмірі 14% річних (рішення НБУ від 27.10.2016 року №372-рш).

Отже, за підрахунком прокурора, сума пені становить 855,64 грн.

Позивач в судове засідання не з»явився, на адресу суду позивачем надісланно електронне повідомлення, в якому просить суд провести розгляд справи у відсутності представника і позовні вимоги підтримують повністю.

На час розгляду справи відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки №Г62 від 20.10.2016 року, у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу України (надалі ГК України) за договором поставки одна сторона постачальник зобов»язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов»язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.1 Договору поставки №Г62 від 20.10.2016 року, продавець зобов»язується передати у власність покупця вугілля, забезпечивши надання послуг з його транспортування в обсязі і за цінами, зазначеними у специфікації до данного договору, а покупець прийняти і здійснити оплату в порядку, передбаченому даним договором.

Позивач свої зобов»язання за договором в частині оплати виконав, про що свідчить копія платіжного доручення №248 від 25.10.2016 року, що долучена до матеріалів справи. В свою чергу, відповідачем не було надано послуг з транспортування вугілля і тим самим порушено виконання умов данного Договору.

Відповідно до п.3.1 договору, поставка товару починається з дня підписання договору. Дану умову продавцем не виконано.

Станом на 13.02.2017 року дебіторська заборгованість у відповідача перед позивачем становить 14 300,00 грн.

Крім того, згідно п.5.1 договору №Г-62 від 20.10.2016 року передбачено, що у випадку невиконання сторонами взятих на себе зобов»язань, вина сторона сплачує протилежній стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов»язання за кожний день невиконання зобов»язання.

Тобто, за період з 25.11.2016 року по 10.02.2017 року облікову ставку встановлено в розмірі 14% річних (рішення НБУ від 27.10.2016 року №372-рш). Отже, сума пені становить 855,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прокурором доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Згідно статті 21 Конституції України представництво інтересів громадянина або держави в суді покладено на органи прокуратури України.

Відповідно до частин 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Приписами ч.2 ст.2 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено заступником керівника Калуської місцевої прокуратури в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі ДУ «Долинський виправний центр (№118), а тому суд вважає, що Прокурором доведено підставність звернення з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

Враховуючи, що прокурором представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, не подав доказів погашення боргу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Державної установи Долинський виправний центр (№ 118) до Приватного підприємства ПС Компані про стягнення заборгованості у сумі 15 155,64 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 11 ЦК України, ст. ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Приватного підприємства «ПС Компані» (80100, м.Червоноград, вул.Корольова,2/44, Львівська область, ) на користь Державної установи «Долинський виправний центр (№118) (77512, с.Тростянець, Долинський район, Івано-Франківська область, ) 15 155,64 грн. заборгованості, з яких: 14 300,00 грн. дебіторська заборгованість, 855,64 грн. пені.

3. Стягнути з Приватного підприємства «ПС Компані» (80100, м.Червоноград, вул.Корольова,2/44, Львівська область, ) на користь Прокуратури Івано-Франківської області (вул.Грюнвальдська,11, м.Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 03530483 ) 1 600,00 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено та підписано 24.04.2017 р.

Суддя Горецька З. В.