ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017 р. Справа № 917/338/17

За позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, буд. 17, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500)

до Лубенського комунального підприємства фірма "Житло" (проспект Володимирський, буд. 99, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500)

про стягнення 15392,71 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не зявився

Розглядається позовна заява про стягнення 15392,71 грн., у тому числі 12002,44 грн. основного боргу за теплову енергію за договором реструктуризації заборгованості № 99/1р від 21.10.2014р. за період грудень 2014р., жовтень-грудень 2015р., 2851,91 грн. - інфляційних, 538,36 грн. - 3 % річних.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

На клопотання відповідача від 27.03.2017р. суд відкладав розгляд справи за ухвалою від 30.03.2017р.

Отже, господарським судом було створено сторонам належні умови для реалізації їх процесуальних прав у відповідності до статей 43 , 22 ГПК України.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 18.04.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.12.2015р. у справі № 917/2285/15 між тими ж сторонами було встановлено, що між Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (позивачем) та Лубенським комунальним підприємством фірма "Житло" (відповідачем) був укладений договір № 99 від 12.10.2011р.на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. За вказаним договором відповідач заборгував позивачеві 42702,44 грн., що підтверджується актами прийому передачі теплової енергії від 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р. та рахунками від 31.10.2013р., від 29.11.2013р., від 31.12.2013р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., 31.03.2014р., від 16.04.2014р. (а.с.16-17).

Дане рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили. Встановлені в цьому рішенні обставини не підлягають доказуванню згідно ст. 35 ГПК України.

21.10.2014р. між Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (позивачем) та Лубенським комунальним підприємством фірма "Житло" (відповідачем) укладено договір № 99/1р про реструктуризацію заборгованості (далі - Договір про реструктуризацію); (а.с.9).

Відповідно до п.1.1 Договору про реструктуризацію сторони домовилися про розстрочення погашення (надалі - реструктуризація) заборгованості за спожиту теплову енергію на суму 42 702,44 грн., що виникла у боржника (відповідача) перед позивачем станом на 20 жовтня 2014 року.

Згідно п.2.1 Договору про реструктуризацію відповідач зобовязався сплатити суму заборгованості, вказану у п.1.1. цього Договору, відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - графік). Грошові кошти по платежам поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від відповідача на рахунок позивача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Згідно графіку погашення заборгованості відповідач мав сплачувати кошти щомісячно у встановлений день місяця у період листопад 2014р. грудень 2015р.

Відповідач в порушення договірних зобовязань заборгованість сплачував не своєчасно та не у повному обсязі. З вказаної суми боргу у розмірі 42702,44 грн., відповідачем було сплачено лише 3000,00 грн. за листопад 2014р. за платіжним дорученням № 448 від 28.11.2014р. Інші платежі відповідачем не проведені. Зазначене встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 10.12.2015р. у справі № 917/2285/15 між тими ж сторонами (а.с.16-17).

За рішенням господарського суду Полтавської області від 10.012.2015р. у справі № 917/2285/15 між тими ж сторонами було присуджено до стягнення заборгованість за Договору про реструктуризацію по платежам, які належало сплатити у період січень 2015р. - вересень 2015р. (а.с.16-17).

В даному позові позивач прохає стягнути платежі за період грудень 2014р., жовтень-грудень 2015р.

Згідно визначеному у Договорі про реструктуризацію Графіку погашення заборгованості за період грудень 2014р., жовтень-грудень 2015р. відповідач мав сплатити позивачу 12002,44 грн. у строк до 31.12.2014р., до 31.10.2015р., до 30.11.2015р., до 31.12.2015р. відповідно (а.с.9).

Проте, в порушення договірних зобовязань відповідач вказаної суми не сплатив.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобовязання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного, доказів сплати боргу відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 12002,44 грн. боргу за період грудень 2014р., жовтень-грудень 2015р. підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 2851,91 грн. інфляційних за грудень 2014 грудень 2016р., 538,36 грн. - 3 % річних за періоди 31.12.2014р. 07.03.2017р. (поетапно); (а.с.11).

При перевірці правильності нарахувань 3 % річних судом встановлено, що позивачем не враховані положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою встановлено якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За графіком погашення заборгованості платіж за листопад 2015р. мав бути сплачений до 30.11.2015р. отже, останнім днем платежу є 29.11.2015р. (неділя)

Оскільки останній день платежу за листопад 2015р. є вихідним днем, то за положеннями ч. 5 ст. 254 ЦК України останнім днем строку платежу повинно бути 30.11.2015р.(понеділок), а прострочення зобовязання починається 01.12.2015р.

З огляду на викладене, нарахування 3% річних є правомірним на суму 538,12 грн, (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині у позові в частині стягнення 3% річних слід відмовити за безпідставністю цих вимог.

Після перевірки правильності нарахування інфляційних, судом встановлено, що заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних 2851,91 грн. не перевищує розрахункову. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 2851,91 грн. інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 1600,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 03.03.2017. № 758 (а.с.7).

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, покладаються на відповідача.

Суд розяснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення незалежно від наявності виконавчого провадження згідно ст. 121 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Лубенського комунального підприємства фірма "Житло" (проспект Володимирський, буд. 99, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500; ідентифікаційний код 32646544) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, буд. 17, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код 05541083) 12002грн. 44 коп. основного боргу, 538грн. 12 коп. - річних, 2851грн. 91 коп. інфляційних, 1600грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 18.04.2017р.

Суддя Безрук Т.М.