ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2017 р.Справа № 915/1319/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Гладишевої Т.Я., Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Федорончук Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 08.02.2017

у справі № 915/1319/16

за позовом Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ-КОМПЛЕКТ»

про стягнення 593 960,44 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Представниками сторін в судовому засіданні не було заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, отже фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.04.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» (далі Порт, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ-КОМПЛЕКТ» (далі Товариство, відповідач) про стягнення 593 960,44 грн. втраченого податкового кредиту.

Позов обґрунтований порушенням норм чинного законодавства та умов Договорів Товариством, а саме допущення помилок у даті складання податкових накладних що не дає можливості ідентифікувати період здійснення операції, а тому Одеський порт не може включити до податкового кредиту суми ПДВ, зазначені у вказаних накладних, у звязку з чим порт зазнав втрат (збитків) у вигляді не отриманого податкового кредиту.

23.01.2017 до господарського суду від Товариства надійшов відзив, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити та стягнути витрати повязанні з наданням правової допомоги, обґрунтовуючи тим, що відповідачем не допущено жодного порушення діючого податкового законодавства України у час здійснення між сторонами господарських операцій у грудні 2015 року, до відносин слід застосувати діючу у грудні 2015 редакцію пунктів 201.1 та 201.10 ПК України. Дії відповідача щодо складання податкових накладних, їх реєстрація в Єдиному реєстрі повністю відповідають вимогам вище зазначених пунктів. Крім того, згідно декларації з ПДВ за грудень 2015 року відповідач суми податку на додану вартість включив до своїх зобов'язань.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.02.2017 (суддя С.М. Коваль) у задоволенні позовних вимог Підприємству відмовлено, стягнуто з позивача на користь Товариства грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд посилався на недоведеність позивачем наявності у діях відповідача всіх складових елементів цивільного правопорушення, необхідних для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Порт звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, в ході судового розгляду не доведено обставини, які місцевий суд визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.04.2017.

05.04.2017 в судовому засіданні представники позивача надали пояснення, якими підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили суд, задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.04.2017 надав пояснення, в яких заперечував щодо апеляційної скарги та просив суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія оголосила перерву в судовому засіданні до 19.04.2017.

19.04.2017 в судовому засіданні представники сторін надали доповнення, якими підтримали пояснення надані на минулому судовому засіданні.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи , 07.12.2015 між Підприємством (Замовник) та Товариством (Підрядкник) укладено договори №КД-19750, №КД-19751, №КД-19752, №КД-19753 (далі - Договори), за умовами яких Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати на умовах Договору роботи з модернізації індивідуального теплового пункту Будівлі блоку службово-побутових приміщень, будівлі АБК Автобази, будівлі Заводоуправління, будівлі Управління №4 (п. 1.1. Договорів).

08.12.2015 між сторонами були підписані Акти прийому передачі виконаних робіт, а саме: №1/19750 по договору №КД-19750; №1/19751 по договору №КД-19751; №1/19752 по договору №КД-19752; №1/19752/1 по договору №КД-19572; №1/19753 по договору №КД-19753.

На виконання пункту 2.4.1. договорів позивач перерахував відповідачу попередню оплату (авансування) вартості обладнання та матеріалів, необхідних для виконання робіт, що підтверджуються платіжними дорученнями, а саме:

№92 від 18.12.2015 на суму 905 724, 56 грн., в т.ч. ПДВ 20 % -150 954,09 грн.; №93 від 18.12.2015 на суму 883 260,32 грн., в т.ч. ПДВ 20 % -147 210,05 грн.;

№94 від 18.12.2015 на суму 910 591,52 грн., в т.ч. ПДВ 20 % -151 765,25 грн.;

№95 від 18.12.2015 на суму 864 186,32 грн., в т.ч. ПДВ 20 % -144 031,05 грн.

Пунктами 4.7, 4.8 договорів сторонами узгоджено, що виконавець зобов'язується здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі видаткових та отриманих податкових накладних в термін, встановлений чинним законодавством України. У разі невиконання підрядником п. 4.7 Договорів, а також у випадку порушення встановленого законодавством порядку заповнення податкових накладних, підрядник компенсує замовнику суму ПДВ, зазначену у такій податковій накладній та/або витрати, пов'язані із сплатою штрафних санкцій та пені, нарахованих Державною фіскальною службою України та її територіальними органами.

На підставі отриманих коштів за платіжним дорученнями відповідачем було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні від 25.12.2015 №9, від 28.12.2015 №10, від 28.12.2015 №11, від 30.12.2015 №12. Реєстрація вказаних податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи (а.с. 120, 122, 124, 126, 128).

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Таким чином, оскільки позивачем було проведено передоплату за надані послуги, то відповідно до ст. 187.1 ПК України дана операція зумовила виникнення у відповідача податкового зобов'язання та стала підставою для складання ним податкової накладної.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 201.10 ст 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви господарський суд встановив факт складання відповідачем накладної та її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних та дійшов висновку, що порушення відповідачем порядку заповнення накладної, не позбавляло замовника права на включення спірної суми до податкового кредиту, а зумовлювало її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою на такого постачальника. Оскільки законом визначений конкретний механізм захисту прав замовника на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, реалізація якого виключала б необхідність визначення останнім спірної суми як збитків. Втім, позивачем не подано суду доказів такого звернення до податкового органу, у зв'язку з чим суд вважає, що позивач не скористався своїм правом оскаржити неправильне, на думку позивача, заповнення відповідачем податкової накладної до податкового органу.

Проте, судова колегія не погоджується з вищевказаними висновками господарського суду та вважає їх помилковими, у звязку з наступним.

Відповідно до пункту 201.2. статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політики.

Пунктом 4 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Мінфіну від 22.09.2014 № 957 (чинний станом на дату заповнення спірних податкових накладних, втратив чинність згідно наказу Мінфіну від 31.12.2015 №1307) (далі - Порядок) встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань постачальника (продавця).

Відповідно до пункту 15 Порядку до розділу І податкової накладної вносяться дані у розрізі номенклатури постачання товарів/послуг, зокрема, до графи 2 - дата виникнення податкового зобов'язання у постачальника (продавця), тобто здійснення будь-якої з подій, що сталася раніше, відповідно до вимог пункту 187.1 статті 187 розділу V Податкового кодексу України.

Так, підпунктом (а) частини першої пункту 187.1. статті 187 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення податкового зобов'язання у відповідача) визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні виписані відповідачем по факту отримання від позивача попередньої оплати (авансування) вартості обладнання та матеріалів, необхідних для виконання робіт. Датою виникнення податкових зобов'язань відповідача за спірними операціями є, відповідно, дата отримання грошових коштів за відповідними платіжними дорученнями, тобто 18.12.2015 (за всіма платежами), однак, графи «Дата складання податкової накладної» та «Дата виникнення податкового зобов'язання» містять неправильне відображення відповідних дат, а саме:

податкова накладна № 9 на суму 905 724,56 грн., в т.ч. ПДВ 150 954,09 грн., отриманих платіжним дорученням № 92 від 18.12.2015 (фактична дата виникнення податкового зобов'язання), виписана лише 25.12.2015 (дата виникнення податкового зобов'язання, зазначена у податковій накладній),

податкова накладна № 10 на суму 883 260,32 грн., в т.ч. ПДВ 147 210,05 грн., отриманих платіжним дорученням № 93 від 18.12. виписана 28.12.2015;

податкова накладна № 11 на суму 910 591,52 грн., в т.ч. ПДВ 151 765,25 грн., отриманих платіжним дорученням № 94 від 18.12.2015 виписана 28.12.2015;

податкова накладна № 12 на суму 864 186,32 грн., в т.ч. ПДВ 144 031,05 грн., отриманих платіжним дорученням № 95 від 18.12.2015, виписана 30.12.2015 (а.с. 122-129).

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України (в редакції яка діяла станом на дату заповнення спірних податкових накладних) встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкового зобовязання продавця, тобто, зазначені податкові накладні виписані з порушенням визначеного законом порядку заповнення податкової накладної в частині визначення обов'язкових реквізитів - дати виникнення податкових зобов'язань та дати складання податкової накладної, які не співпадають з фактичною датою виникнення податкових зобов'язань, у звязку з чим, судова колегія не приймає до уваги пояснення відповідача, що відповідно до абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України, останній протягом 15 календарних днів з дати складання податкової накладної зареєстрував їх у Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки це не спростовує допущених відповідачем помилок.

Відповідно до абзацу сімнадцятого пункту 201.10. статті 201 ПК України у разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до податкового органу з питання не включення позивачем спірної суми до податкового кредиту, що підтверджується додатком № 8 до податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року та копії квитанції про доставку додатку № 8 до СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС (а.с. 105-109).

Отже, висновок суду першої інстанції щодо неподання позивачем доказів звернення до податкового органу як доказу реалізації Портом права на оскарження неправильного заповнення Товариством податкової накладної, що призвело до неможливості відображення відповідної суми у складі податкового кредиту з урахуванням прямої заборони на таке відображення, встановленої ПК України, не відповідає обставинам справи, та зроблений на підставі неправильного застосування судом норм матеріального права.

Крім цього, судова колегія зазначає, що закон не пов'язує право покупця щодо звернення із скаргою до податкового органу із виникненням, у зв'язку із таким зверненням, права покупця на податковий кредит, оскільки таке право на податковий кредит виникає виключно на підставі належним чином оформленої податкової накладної, в тому числі - в результаті виправлення продавцем (Товариством) допущених помилок та повторної реєстрації правильно оформленої податкової накладної. А проведення позапланової перевірки передбачено не для встановлення вини продавця, а для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним/ зобов'язань з податку за такою операцією.

Також, судова колегія не погоджується з висновком господарського суду, що Порт не надав доказів понесення збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 593 960,44 грн.

Так, пунктами 4.7., 4.8. договорів укладених між сторонами встановлено, що Товариство (підрядник) зобов'язується здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі виданих та отриманих податкових накладних в терміни, встановлені чинним законодавством України. У разі невиконання Товариством (підрядником) пункту 4.7. договору, а також у випадках порушення встановленого законодавством порядку заповнення податкових накладних, підрядник компенсує замовнику суму ПДВ, зазначену у такій податковій накладній та/або витрати, пов'язані зі сплатою штрафних санкцій та пені, нарахованих Державною фіскальною службою (її територіальними органами).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 16 ЦК України).

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст. 623 ЦК України).

Згідно із статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ст. 225 ГК України).

Дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

Товариством порушено зобов'язання, що випливають з договору, а також установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, зокрема пункт 4.8. договору, пунктів 201.1, 201.2, 201.4 статті 201 ПК України, пункти 4, 15 Порядку заповнення податкової накладної;

сума збитку Порту дорівнює повній сумі невідображеного податкового кредиту з ПДВ за грудень 2015 року в розмірі 593 960,44 грн., оскільки до сплати податкового зобов'язання з ПДВ, нарахована та сплачена Портом за грудень 2015 року склала 10 449 063 грн., тобто могла бути зменшена саме на 593 960,44 грн. неврахованого податкового кредиту;

причинний зв'язок між порушенням Товариства умов договору, установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності та спричиненням Порту збитку у вигляді неврахованої суми податкового кредиту з ПДВ визначено відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України, яка прямо не дає права покупцю (Позивачу) на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в разі порушення порядку заповнення обов'язкових реквізитів податкової накладної продавцем (Відповідачем);

вина Товариства щодо спричинення збитків Позивачу підтверджується фактом прямого порушення ним положень Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної.

Таким чином, матеріалами справи в повній мірі підтверджено склад цивільного правопорушення Товариства, яке призвело до спричинення Порту прямих збитків у вигляді суми втраченого податкового кредиту в розмірі 593 690,44 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд не погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Порту.

З огляду на викладене судова колегія дійшла до висновку, що місцевий суд неповністю встановив та не дослідив фактичні обставини справи, дав неповну та не всебічну оцінку наявним у ній доказам і невмотивовано відмовив у задоволенні позову.

Приймаючи до уваги вище встановлене, колегія суддів вважає, що господарським судом не надано належної оцінки всім зазначеним вище обставинам, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задовольню, на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 104 ГПК України рішення господарського суду - скасуванню, позовні вимоги Порту такими, що підлягають задоволенню, у звязку з їх доведеністю.

Крім цього, судова колегія зазначає, що у звязку із задоволенням позовної заяви Порту, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, отже судова колегія відмовляє відповідачу у задоволенні вимог, щодо стягнення з позивача 5 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 08.02.2017 скасувати.

3. Позов Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» - задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТ-КОМПЛЕКТ» на користь Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» 593 960, 44 грн. втраченого податкового кредиту та 8 909,41 грн. судового збору.

5. Доручити господарському суду Миколаївської області видати наказ із зазначенням у ньому всіх необхідних реквізитів сторін

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3