РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017Справа №910/4438/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж»
доПублічного акціонерного товариства «Фідобанк»
провизнання договору недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Приліпко А.Д. - представник за довіреністю № 10 від 20.07.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.03.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 недійсним.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» не мав достатнього обсягу повноважень на укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, оскільки, відповідно до Статуту позивача, право щодо прийняття рішень про відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства, належить до компетенції Загальних зборів учасників товариства. Позивач зазначив, що станом на дату укладення кредитного договору розмір майна товариства не перевищував 5000000 грн. 00 коп., в той час як умовами Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 передбачено, що за користування кредитом товариство сплачує проценти у розмірі 20% річних від суми кредиту, що становить 21500000 грн. 00 коп. Тобто, як стверджує позивач, оскільки розмір процентів за користування кредитом (відчуження майна товариства) перевищує розмір майна товариства, рішення щодо укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 повинно було прийматися Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж». Однак, відповідного рішення Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» не приймалось.

Крім того, позивач зазначив, що на Кредитному договорі № 142014К від 29.08.2014 відсутня печатка Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та підпис з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» не належить директору, який мав повноваження на підписання відповідних договорів, що свідчить про порушення вимог щодо письмової форми правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4438/17, розгляд справи призначено на 11.04.2017.

06.04.2017 відповідачем через канцелярію суду долучено до матеріалів справи документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи, та письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що Загальними Зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» було уповноважено директора позивача ОСОБА_2 на укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, у підтвердження чого відповідач долучив до матеріалів справи копію Протоколу № 5 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж». Крім того, відповідач вказав на відсутність підстав вважати, що підпис з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» на кредитному договорі не належить його директору, оскільки підпис директора на кредитному договорі ідентичний підпису директора на картці зі зразками підписів (копія долучена відповідачем до матеріалів справи).

06.04.2017 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про виклик у судове засідання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» - ОСОБА_2 для дачі пояснень, чи підписувався ним Кредитний договір № 142014К від 29.08.2014.

Розглянувши у судовому засіданні 11.04.2017 вказане клопотання відповідача, суд відмовив в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 30 Господарського процесуального кодексу України в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів. Зазначені особи зобов'язані з'явитись до господарського суду на його виклик, сповістити про знані їм відомості та обставини у справі, подати на вимогу господарського суду пояснення в письмовій формі.

Суд зазначає, що виклик у судове засідання посадових осіб, інших працівників підприємств є необхідним, коли, наприклад, наявні в матеріалах справи докази є суперечливими чи недостатніми для прийняття рішення у справі, та надані пояснення такими особами з питань, що виникають під час розгляду справи, призведуть до правильного вирішення спору.

Натомість, наявні в матеріалах справи докази є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, з огляду на що суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про виклик у судове засідання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж».

Представник відповідача у судовому засіданні 11.04.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача у судове засідання 11.04.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 858.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, враховуючи відсутність клопотань сторін про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 11.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» (позичальник) укладено Кредитний договір № 142014К, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитної лінії, терміном погашення кредитної лінії з урахуванням графіку, на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитною лінією, комісії та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки/терміни, передбачені цим договором.

Розділом 1 Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 сторони погодили, що ліміт кредитної лінії становить 460000000 грн. 00 коп., термін погашення кредитної лінії - 28.08.2015; графік не застосовується; процента ставка - 20% річних (за відсутності порушень виконання позичальником зобов'язань) та 22% річних (при порушенні виконання позичальником зобов'язань).

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 кредитна лінія надається позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку та вказаний у заяві на отримання кредитних коштів, для використання згідно з цільовим признанням кредитної лінії.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить визнати недійсним Кредитний договір № 142014К від 29.08.2014, зазначаючи, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» не мав достатнього обсягу повноважень на укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, оскільки, відповідно до Статуту позивача, право щодо прийняття рішень про відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства, належить до компетенції Загальних зборів учасників товариства. Позивач зазначив, що станом на дату укладення кредитного договору розмір майна товариства не перевищував 5000000 грн. 00 коп., в той час як умовами Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 передбачено, що за користування кредитом товариство сплачує проценти у розмірі 20% річних від суми кредиту, що становить 21500000 грн. 00 коп. Тобто, як стверджує позивач, оскільки розмір процентів за користування кредитом (відчуження майна товариства) перевищує розмір майна товариства, рішення щодо укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 повинно було прийматися Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж». Однак, відповідного рішення Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» не приймалось.

Крім того, позивач зазначив, що на Кредитному договорі № 142014К від 29.08.2014 відсутня печатка Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та підпис з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» не належить директору, який мав повноваження на підписання відповідних договорів, що свідчить про порушення вимог щодо письмової форми правочину.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Згідно зі статтею 143 Цивільного кодексу України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі. Статут товариства з обмеженою відповідальністю зі всіма наступними змінами зберігається в органі, що здійснив державну реєстрацію товариства, і є відкритим для ознайомлення.

Статтею 145 Цивільного кодексу України визначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Згідно з п. 9.6 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор.

Судом встановлено, що Кредитний договір № 142014К від 29.08.2014 укладено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» в особі директора товариства ОСОБА_2, який діє на підставі Статуту.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був призначений на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» з 09.08.2014, що підтверджується протоколом № 3 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» (копія долучена відповідачем до матеріалів справи).

Згідно з п. 9.1 Статуту вищим органом товариства є Загальні збори учасників товариства.

Відповідно до п. 9.9 Статуту повноваження директора полягають у вирішенні всіх питань діяльності товариства крім тих, що віднесено до компетенції Загальних зборів та Ревізійної комісії товариства.

Відповідно до п. 9.3.4 Статуту до компетенції Загальних зборів товариства належить відчуження майна товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 6.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» для забезпечення діяльності товариства формується статутний капітал, який складається з вартості вкладів його учасників.

Відповідно до п. 6.2 Статуту статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» становить 5000000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 6.3 Статуту статутний капітал утворюється за рахунок грошових коштів.

Згідно з п. 7.2 Статуту товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність; одержаних товариством доходів; іншого майна, придбаного на законних підставах.

Відповідно до п. 7.3 Статуту джерелом формування майна товариства є: грошові та інші матеріальні вклади (внески), передані йому учасниками у власність; доходи від реалізації послуг, отримані товариством в результаті діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; безоплатні та благодійні внески, пожертвування організацій, підприємств та громадян; інші джерела, не заборонені чинним законодавством України.

Таким чином, у випадку відчуження майна товариства на суму, що перевищує 50 відсотків майна товариства, рішення щодо такого відчуження повинно прийматися Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж».

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що фактично він отримав від відповідача кредит у розмірі 430000000 грн. 00 коп., з огляду на що розмір процентів за користування кредитом, які повинен сплатити позивача (розмір відчуженого майна товариства) становить не менше 21500000 грн. 00 коп., в той час як розмір майна товариства не перевищує 5000000 грн. 00 коп.

Втім, суд вважає недоведеними твердження позивача, викладені у позовній заяві, що вартість майна товариства станом на дату укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 не перевищувало 5000000 грн. 00 коп. (розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» відповідно до п. 6.2 Статуту), оскільки майно товариства складається не лише з вкладів учасників (5000000 грн. 00 коп. є вкладом учасника товариства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авераж Груп»), а й доходів від реалізації послуг, доходів від цінних паперів; кредитів банків та інших кредиторів; безоплатних та благодійних внесків, пожертвувань організацій, підприємств та громадян; інших джерела, не заборонених чинним законодавством України (відповідно до ч. 1 ст. 115 Цивільного кодексу України та п. 7.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж»).

При цьому, відповідно до п. 7.1 Статуту майно товариства становлять основні фонди і оборотні засоби, а також належні йому на правах власності цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі товариства.

Такого балансу позивачем суду не надано.

Водночас, відповідачем долучено до матеріалів справи копію Протоколу № 5 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» від 28.08.2014, з якого вбачається, що 28.08.2014 були проведені загальні збори учасників позивача, на яких були прийняті рішення: укласти з Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» кредитний договір на отримання кредитної лінії у розмірі 460000000 грн. 00 коп.; уповноважити директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» на визначення решти умов кредитного договору та на підписання всіх додаткових угод до нього; зазначено, що не застосовуються будь-які обмеження повноважень представника товариства (директора), в тому числі встановлені статутом, внутрішніми документами, рішеннями органів управління товариства, на укладання кредитного договору та внесенню змін до нього, та такий договір та додаткові угоди до нього не підлягають будь-яким затвердженням, узгодженням/схваленням Зборами товариства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» ОСОБА_2 Святославивич у будь-якому випадку був уповноважений на укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Так, судом встановлено, що між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, якими сторони вносили зміни та доповнення до вказаного кредитного договору, зокрема, Додаткова угода № 1 від 29.09.2014, Додаткова угода № 2 від 27.11.2014, Додаткова угода № 3 від 23.01.2015, Додаткова угода № 4 від 27.01.2015, Додаткова угода № 5 від 25.02.2015, Додаткова угода № 6 від 26.02.2015, Додаткова угода № 7 від 25.03.2015, Додаткова угода № 8 від 26.03.2015, Додаткова угода № 9 від 27.03.2015, Додаткова угода № 10 від 17.04.2015, Додаткова угода № 11 від 29.04.2015, Додаткова угода № 12 від 28.07.2015, Додаткова угода № 13 від 28.08.2015 (належним чином засвідчені копії долучено відповідачем до матеріалів справи).

Вказані додаткові угоди підписані зі сторони позивача, в тому числі, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» ОСОБА_2, та їх дійсність позивачем не заперечується.

Крім того, судом встановлено, що позивач здійснював повернення частин кредитних коштів та сплачував відповідачу проценти за користування кредитом, що підтверджується банківськими виписками, долученими відповідачем до матеріалів справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що навіть у випадку перевищення повноважень директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» ОСОБА_2 Святославовивчем на укладення Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, вказаний кредитний договір є схваленим позивачем (шляхом укладення додаткових угод, в тому числі новим директором, та здійсненням часткових оплат).

Що стосується тверджень позивача, що сторонами при укладенні Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 не було дотримано письмової форми правочину, оскільки на вказаному кредитному договорі відсутня печатка банку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 203 Цивільного кодексу України (в редакції станом на дату укладення оспорюваного договору) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (в редакції станом на дату укладення оспорюваного договору) правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (в редакції станом на дату укладення оспорюваного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Позивачем долучено до позовної заяви копію Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, який підписано уповноваженим представником відповідача (Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»), однак не містить відбитку печатки Публічного акціонерного товариства «Фідобанк».

Разом з тим, відповідачем долучено до матеріалів справи копію Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, який містить відбиток печатки Публічного акціонерного товариства «Фідобанк».

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості тверджень позивача про недотримання сторонами при укладенні Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 письмової форми правочину.

В будь-якому випадку відсутність на екземплярі Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, який знаходиться у позивача, відбитку печатки банку не свідчить про порушення будь-яких прав позивача як позичальника за кредитним договором.

Що стосується тверджень позивача, що підпис з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» на Кредитному договорі № 142014К від 29.08.2014 не належить директору, який мав повноваження підписувати відповідні договори, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, Кредитний договір № 142014К від 29.08.2014 було укладено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» в особі директора ОСОБА_2, який як встановлено судом, мав достатній обсяг повноважень до укладення вказаного договору.

Судом встановлено, що у розділі 13 Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 міститься підпис особи та вказані ініціали особи, яка поставила підпис ОСОБА_2).

При цьому, аналогічний підпис та ініціали особи, яка його вчинила ОСОБА_2) містяться на додаткових угодах до Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014, які було укладено між сторонами, та які позивачем не оскаржуються (Додаткова угода № 1 від 29.09.2014, Додаткова угода № 2 від 27.11.2014, Додаткова угода № 3 від 23.01.2015, Додаткова угода № 4 від 27.01.2015, Додаткова угода № 5 від 25.02.2015, Додаткова угода № 6 від 26.02.2015).

При цьому, підписання додаткових угод до Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 (по суті внесення змін до договору) свідчить про обізнаність сторони про наявність основного договору (при підписанні додаткової угоди), до якого вносяться зміни.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи копію картки зі зразками підписів уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» та відбитка печатки позивача, з якої вбачається, що підпис ОСОБА_2, що міститься у вказаній картці, ідентичний підпису, що міститься у Кредитному договорі № 142014К від 29.08.2014.

При цьому, Кредитний договір № 142014К від 29.08.2014 скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж», відбиток якої ідентичний відбитку печатки на всіх додаткових угодах, що в подальшому були укладені між сторонами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку в необґрунтованості тверджень позивача, що підпис з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» на Кредитному договорі № 142014К від 29.08.2014 не належить директору, який мав повноваження підписувати відповідні договори.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 недійсним, з огляду на що суд відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 недійним.

При цьому, судом встановлено, що згідно з п. 12.5 Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 всі спори, які виникають при виконанні даного договору, припиненні, зміні, визнання недійсним повністю або частково,або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають вибору позивача у: - постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків згідно з Регламентом третейського суду; - судах загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Згідно з п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18 провадження у справі підлягає припиненню, якщо є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

З огляду на те, що відповідач не заперечував щодо розгляду даної справи господарським судом, та враховуючи, що пунктом 12.5 Кредитного договору № 142014К від 29.08.2014 передбачено право позивача обрати, до якого суду звертатися при виникненні між сторонами спорів (до постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків згідно з Регламентом третейського суду; до суду загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України) підстави для припинення провадження у даній справі відсутні (з вказаних підстав).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 18.04.2017

Суддя І.М. Отрош