ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Справа № 905/1151/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Данилової М.В., Сибіги О.М.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
у справі № 905/1151/16 Господарського суду Донецької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційний кредитний альянс"
до1. Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", 2. Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу"
за участюПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
простягнення коштів
в судовому засіданні взяли участь представники :
- - позивачаПетренко Я.О., Гребьонкін А.Л.
- - відповідача -1не з'явився
- - відповідача -2Печена І.В.
- - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" Семеняка В.В.

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" та Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу", в якому просило суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 1 256 457 912, 19 японських єн, пеню за порушення строків сплати кредиту (акредитив) в розмірі 16 43 72785,49 грн., пеню за порушення строків сплати процентів (комісії) в розмірі 18 376 438, 71 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята та розглянута судом, т.3., 154-156).

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачами зобов'язань за договорами про надання акредитиву № 019/01-12/453 та поруки № 019/01-12/453/1 від 19.01.2009.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.07.2016 (головуючий Курило Г.Є., судді: Кучерява О.О., Левшина Г.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.11.2016 (головуючий Мартюхіна Н.О., судді: Малашкевич С.А., М'ясищев А.М.) у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі ,19 японських єн та судовий збір в розмірі 206700,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.02.2017 замінено позивача у даній справі - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-кредитний альянс".

Частково не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями попередніх інстанцій, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Корпорації "Індустріальна спілка Донбасу" та прийняти нове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів ,19 японських єн заборгованості за тілом кредиту.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційний кредитний альянс", Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" не надіслали свої відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень статті 1112 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Корпорацією "Індустріальна спілка Донбасу" подані письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи та враховані судом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 19.01.2009 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" (ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", підприємство) укладено договір про надання акредитиву № 019/01-12/453, за умовами якого, банк на умовах цього договору відкриває по розпорядженню підприємства підтверджений першокласним світовим банком документальний резервний акредитив у розмірі ,00 японських єн для виконання зобов'язань підприємства по контракту № SC-АМК-070802 від 02.08.2007, підписаному між підприємством, що виступає по ньому покупцем та Sumitomo Corporation, 1-8-11, Harumi Chuo-ku,Tokyo, Japan (надалі бенефіціар) терміном дії до 30.11.2009 включно.

В п.п. 4.1., 4.2. зазначеного договору сторони узгодили, що в разі порушення строків виплати комісії за надання акредитиву, передбаченої п.2.1 даного договору, підприємство виплачує банку пеню в розмірі 0, 1% від невиплаченої суми за кожен день прострочення. Сторони договору встановлюють, що в разі порушення підприємством строків повернення банку сум, списаних по акредитиву, передбачених п.3.4 а) даного договору, підприємство виплачує банку пеню із розрахунку 0, 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

30.10.2009 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання акредитиву, відповідно до якої:

- п. 1.1 Договору доповнено третім абзацом наступного змісту: "Акредитив, що відкривається банком на підставі цього договору є непокритим";

- п. 2.7 Договору викладений в наступній редакції: "Сторони договору визначають, що підприємство зобов'язане сплатити банку комісію за обслуговування та супроводження заборгованості у розмірі 13,0% річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п.3.3 "в" цього договору. Комісія нараховується в дату підписання цієї угоди та розраховується за період з 03.09.2009 року до дати закінчення строку дії договору, та сплачується підприємством не пізніше 30.11.2009 року шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом Національного Банку України, встановленим на дату нарахування комісії, на рахунок №35787272 у Луганській ОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 304007. При цьому банк не нараховує будь-які пені, штрафи та неустойки з 03.09.2009 року до дати підписання цієї угоди";

- п. 3.3 Договору доповнений підпунктом в), який викладений в наступній редакції: "По настанні дати платежу сплатити суму, зазначену в документах представлених для отримання платежу по акредитиву, а також усі технічні комісії, що виникають внаслідок платежу по акредитиву, та направити клієнту відповідне повідомлення із зазначенням сум платежу. Внаслідок сплати банком власних грошових коштів на виконання акредитиву, підприємство вважається таким, що отримало кредит у сумі сплачених банком за акредитивом коштів";

- пункт б) пункту 3.4 розділу "Права та обов'язки сторін договору" викладений в наступній редакції: "У строк до 30.11.2009 року повністю відшкодувати банку сплачені по акредитиву (заборгованість підприємства, згідно п. 3.3 "в" цього Договору), шляхом перерахування коштів на рахунок №206292984 у Луганській ОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 304007;

- пункт 4.2 розділу 4 "Відповідальність сторін" викладений у наступній редакції: "При порушенні строку відшкодування заборгованості по виплачених сумах по акредитиву, вказаних в підпункті б) пункту 3.4 Договору, підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення (шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом Національного Банку України, встановленим на день здійснення оплати)";

- доповнено розділ 4 "Відповідальність сторін" п. 4.6, який викладений в наступній редакції: "При порушенні строку сплати комісії, зазначеної в п. 2.7 Договору, підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення".

Додатковими угодами № 2 - № 38 за період з 30.11.2009 по 01.02.2013 до договору про надання акредитиву сторони вносили зміни до п.п. 2.7, 3.4.

У відповідності до додаткової угоди № 39 від 01.03.2013 п. 2.7 розділ 2 договору "Умови надання акредитиву" викладений в наступній редакції: "а) Сторони договору визначають, що підприємство зобов'язане сплатити банку комісію за обслуговування та супроводження заборгованості у розмірі 13,0% річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п. 3.3 "в" цього договору; б) Комісія нараховується в дату підписання цієї угоди та розраховується за період з 02.03.2013 року до дати повного погашення заборгованості підприємства перед банком, та сплачується підприємством щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця за повний календарний місяць шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату нарахування комісії на рахунок №3648825 у Луганській ОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 304007. Підпункт б) пункту 3.4 розділу "Права та обов'язки сторін договору" викладений в наступній редакції: "У строк до 01.04.2013 року включно повністю відшкодувати банку сплачені по акредитиву суми (заборгованість підприємства, згідно п.3.3 "в" цього договору), шляхом перерахування коштів на рахунок №206292984 у Луганській ОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 304007.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання акредитиву № 019/01-12/453 від 19.01.2009 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (в подальшому перейменовано на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та Корпорацією "Індустріальна Спілка Донбасу" (поручителем) було укладено договір поруки №019/01-12/453/1 від 19.01.2009, за яким поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника - ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", які виникають з умов договору про надання акредитиву.

30.10.2009 між банком та поручителем укладена додаткова угода № 1 до договору поруки №019/01-12/453/1 від 19.01.2009 року, відповідно до якої п. 1.2 договору поруки викладений в наступній редакції: "Сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", які виникають з умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року: сума акредитиву - ,00 японських єн, бенефіціар - Sumitomo Cоrporation, 1-8-11, Harumi, Chuo-ku, Tokyo, Japan за контрактом №SC - АМК-070802 від 02.08.2007 року; строк дії акредитиву - по 30.11.2009 року, сплатити комісійну винагороду в розмірі 13 % річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п. 3.3 "в" договору акредитива. Комісія нараховується в дату підписання цієї додаткової угоди та розраховується за період з 03.09.2009 року до дати закінчення строку дії договору акредитива, та сплачується поручителем не пізніше 30.11.2009 року шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату нарахування комісії на рахунок №35787272 у Луганській ОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 304007. При цьому банк не нараховує будь-які пені, штрафи та неустойки з 03.09.2009 року до дати підписання цієї додаткової угоди".

За період з 30.11.2009 по 01.03.2013 між банком та поручителем укладались додаткові угоди №№ 2 - 39, в яких сторони змінювали п. 1.2 Договору поруки.

Згідно додаткової угоди № 39 від 01.03.2013 п. 1.2 Договору поруки викладений в наступній редакції: "Сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника - ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", які виникають з умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року: сума акредитиву - ,00 японських єн, бенефіціар - Sumitomo Cоrporation, 1-8-11, Harumi, Chuo-ku, Tokyo, Japan за контрактом №SC - АМК-070802 від 02.08.2007 року; строк дії акредитиву - по 01.04.2013 року, сплатити комісію за обслуговування та супроводження заборгованості в розмірі 13 % річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п. 3.3 "в" договору акредитива. Комісія нараховується щомісячно до дати повного погашення заборгованості підприємства перед банком на залишок заборгованості підприємства за кредитом відповідно до п. в) 3.3 протягом всього строку користування кредитом. Комісія сплачується підприємством щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця за повний календарний місяць шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату нарахування комісії на рахунок №3648825 у Луганській ОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 304007".

Спір виник в зв'язку з тим, що позичальник не виконав свої зобов'язання за договором про надання акредитиву, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Направлені на адресу відповідачів претензії про погашення заборгованості залишені відповідачами без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом про солідарне стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за тілом кредиту, процентами (комісією) та пені за прострочення сплати цих сум.

Відмовляючи у задоволенні позову до поручителя, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припинилася, оскільки збільшення розміру неустойки за кредитним договором відбулось без додаткового повідомлення та згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього. При цьому, судами визнані обґрунтованими та задоволені позовні вимоги до позичальника, оскільки доказів погашення заборгованості суду не надано. Судами застосовано ст.2 ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та відмовлено у стягненні штрафних санкцій (пені).

Колегія суддів вважає, що прийняті у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних підстав.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Дійшовши до висновку про відсутність згоди поручителя на збільшення розміру неустойки, суди не звернули уваги та не надали ніякої оцінки тому, що за період з 30.10.2009 по 01.03.2013 між банком та поручителем укладались додаткові угоди №№ 1 - 39, в яких сторони змінювали п. 1.2 договору поруки ("предмет договору"), тобто обсяг відповідальності поручителя за виконання грошових зобов'язань боржника.

Згода поручителя може бути виражена у будь-якій формі, зокрема письмового повідомлення, додаткової угоди тощо. У даному випадку, сторони договору поруки 39 разів вносили зміни до договору поруки.

Погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, виражене шляхом підписання додаткових угод до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності. Така правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 у справі № 6-152цс13.

Суди попередній інстанцій залишили поза увагою деякі умови договору поруки. Так, в п.п.1.4., 2.1. договору поруки, які залишилися незмінними, зазначено, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань до договором акредитиву, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи погашення основного зобов'язання за договором акредитиву, нарахованих комісій та неустойки. Разом з підписанням цього договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положенням договору акредитиву, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за зобов'язаннями боржника за договором акредитиву.

Надавши висновок про те, що зміни до договору акредитиву не були погоджені з поручителем, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що божник і поручитель є пов'язаними особами.

Відповідно до пункту 14.1.159. Податкового кодексу України пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють.

Відповідно до Спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які залучені до матеріалів справи, станом на 16.03.2016 засновниками та "власниками істотної участі" ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" (боржника) та Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу" (поручителя) є ті ж самі фізичні особи - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (т.1, а.с.167-170). Цим обставинам судами попередніх інстанцій не надано ніякої правової оцінки і в текстах судових рішень відсутні висновки про те, чи впливають вони на вирішення даного судового спору.

Крім того, в своїх рішеннях суди попередніх інстанцій відхилили доводи позивача про те, що обсяг відповідальності поручителя забезпечується частково, пославшись на те, що в договорі поруки та в додатках до нього відсутні умови щодо часткової відповідальності поручителя (без нарахованої пені) за договором про надання акредитиву. Такі висновки судів не можна визнати достатньо обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а ч.2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, з наведеного випливає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов'язався відповідати за виконання зобов'язання частково.

Судами обох інстанцій не враховано, що додатковими угодами №№ 1 - 39 до договору поруки за період з 30.10.2009 по 01.03.2013, укладеними між банком та поручителем, встановлювався чіткий обсяг відповідальності останнього за виконання грошових зобов'язань боржника, а саме в частині акредитиву та комісії за обслуговування та супроводження заборгованості.

Отже, судам обох інстанцій слід було надати оцінку зазначеним обставинам та виходячи з них і умов договорів про надання акредитиву та поруки ретельніше з'ясувати обставини, пов'язані з відповідальністю поручителя, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, і наявності підстав для солідарного стягнення сум з поручителя та позичальника.

У зв'язку з визначеними ГПК України повноваженнями Вищого господарського суду України як суду касаційної інстанції слід враховувати, що згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, прийняті судові рішення обох інстанцій не можна вважати обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 статті 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати все вищевикладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін. В залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.11.2016 та рішення Господарського суду Донецької області від 13.07.2016 у справі № 905/1151/16 скасувати. Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя В. А. Корсак

Судді М. В. Данилова

О. М. Сибіга