Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" квітня 2017 р. Справа № 906/114/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Пантєлєєв Є.М.- дов. № 32 від 02.03.2017;

ОСОБА_2- дов. № 36 від 15.03.2017

від відповідача-1: Дзінгілевський М.А. - директор

третя особа - ОСОБА_2- пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 06.05.2014

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельна-збутова база"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто Україна"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія"

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - громадянина ОСОБА_2

про стягнення 98741,63 грн.

Позивач подав позов про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 48741,63 грн. матеріальної шкоди; 50000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою господарського суду від 06.02.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.03.2017.

Ухвалою господарського суду від 14.03.2017 відкладено розгляд справи на 27.03.2017.

Ухвалою від 27.03.2017 суд відклав розгляд справи на 18.04.2017.

14.04.2017 від КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на виконання вимог суду надійшли письмові пояснення з додатками (а.с. 228-243).

18.04.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 24741,53 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 246-247).

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що вищевказаною заявою позивач зменшив позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

За абз. 4 п. 4.6 цієї ж постанови, зменшення позивачем суми позову не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Таким чином, оскільки подана позивачем заява не суперечить приписам ч.4 ст. 22 ГПК України, а також правам та інтересам відповідачів, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та вирішує спір в межах зменшених позовних вимог.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. ).

Представник відповідача - 1 проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 101-104).

Третя особа - гр. ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених позивачем та відповідно до поданих письмових пояснень (а.с.215-216).

Відповідач -2 повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 225).

Згідно письмового відзиву від 14.03.2017, проти позову заперечив (а.с. 147)

В судових засіданнях, в порядку ст. 30 ГПК України, надали пояснення представники КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з приводу монтажу теплотраси.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що являється власником об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 (а.с. 86-87).

Вказує, що 17 жовтня 2012 року між Підприємством облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельно-збутова база" (позивач) та Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (виконавець) був укладений договір № 575 про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води, який є чинним .

Об'єкт споживача теплової енергії знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В тому числі, судом встановлено, що 23.03.2015 між Підприємством облспоживспілки "Житомирська міжрайонна заготівельно-збутова база" (позивач) та Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» був укладений договір № 575 на постачання теплової енергії на об'єкт за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 197-212) .

Позивач зазначає, що в квітні 2016 року відповідачем-1 та відповідачем -2 незаконно самоправно демонтовано частину діючої теплової мережі за адресою: АДРЕСА_3 по якій подавалась теплоенергія до об'єктів позивача, за адресою: АДРЕСА_1 та до об'єктів , які на праві власності належать третій особі - ФОП ОСОБА_2, що розташовані за адресою : АДРЕСА_2.

Позивач вказує, що демонтовані труби відповідачами були продані.

Обгрунтовуючи факт демонтажу теплової мережі за адресою АДРЕСА_3 саме відповідачами, позивач посилається на листи ТОВ "Фіто Україна" від 05.05.2016, адресовані КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, Управління ДСНС України у Житомирській області та Житомирської міської ради, в яких відповідач-1 наголошував про те, що в разі, якщо адресатами листів не буде вжито заходів щодо капітального ремонту аварійної тепломережі, відповідач змушений буде власними силами демонтувати аварійну теплотрасу (а.с. 59-61).

Крім того, листами від 25.08.2016 відповідачем -1 було повідомлено позивача та третю особу - ОСОБА_2 про те, що у зв'язку з запобіганням техногенної катастрофи буде проведено демонтаж знищених туб теплотраси, що проходить по несучій стіні виробничого підприємства "Фіто Україна" (а.с. 117-119).

Пояснює, що внаслідок незаконних дій відповідачів підприємство позивача з квітня 2015 року по листопад 2016 залишилися без постачання централізованого опалення та гарячої води, що завдало підприємству значних збитків.

Позивач вказує, що зазначені збитки полягають в тому, що підприємство забезпечує харчуванням значну кількість лікувальних, шкільних та дошкільних закладів в м. Житомирі та області, які потребують якісного і своєчасного забезпечення продуктами харчування.

Претензіями № 2/25.08. від 25.08.2016 позивач надсилав відповідачам претензії з вимогою про відновлення до початку опалювального сезону тепломережі, яка забезпечує теплоенергією об'єкт позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51,52).

Позивач своїми листами від 02.12.2016 звертався до відповідачів з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с. 40-41). Проте відповідачі вимоги претензій позивача не виконали та не відновили демонтовану тепломережу.

Позивач зазначає, що 31.10.2016 року між позивачем (замовник) та Комунальним підприємством " Житомиртеплокомунерго" Житомирської міської ради (підрядник) було укладено договір підряду № 433/7-16 (а.с. 161), відповідно до якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати роботи по поточному ремонту теплової мережі по АДРЕСА_3.

Згідно п. 2.1 вищевказаного договору, договірна ціна за виконані роботи складає 24741,53 грн.

На виконання умов вказаного договору Комунальним підприємством "Житомиртеплокомунерго" Житомирської міської ради було виконано підрядні роботи по ремонту теплової мережі на загальну суму 24741,53 грн., що підтверджується підписаним між позивачем та КП " Житомиртеплокомунерго" Житомирської міської ради актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2016 року (а.с. 164,163).

Враховуючи вищевикладене позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, що полягають у незаконному демонтажу тепломереж, які обслуговували в тому числі об'єкти позивача, останньому спричинено збитки, які полягають у понесених витратах на відновлення тепломережі в сумі 24741,53 грн.

Крім цього, позивач заявив до стягнення в солідарному порядку з відповідачів 5000,00 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи дану вимогу позивач вказує, що моральна шкода полягає в тому, що внаслідок довгострокового відключення підприємства від тепла та гарячої води в зимовий період працівники підприємства перемерзали на роботі, часто хворіли перебуваючи на лікарняних, щоденно хвилювалися за збереження продукції харчування, яка знаходилася в складських приміщеннях підприємства, оскільки зазначена продукція видавалася на харчування як лікувальним установам так і шкільним і дошкільним закладам, самостійно вишукували шляхи обігріву приміщень, зверненнях з питань підключення тепла до державних установ, органів місцевого самоврядування їх посадових осіб.

Перший відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами вказав, що ТОВ "Фіто Україна" не має з позивачем жодних договірних відносин та не порушував перед позивачем будь-яких зобов'язань.

Вказує, що відповідач-1 на підставі договору оренди № 80 від 01.07.2016, укладеного з ТОВ "Житомир-Бакалія" (відповідач-2) орендує частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 105-107).

На орендованій території по несучій стіні проходила теплотраса, яка знаходилась в аварійному стані, на підтвердження чого додав фотознімки (а.с. 108-110). Вказує, що дана теплотраса на балансі ні орендаря, ні орендодавця не перебувала.

Проте відповідач заперечує, що самоправно, без погоджень, здійснював демонтаж металевих труб тепломережі за адресою АДРЕСА_3.

Більше того вказав, що ТОВ "Фіто Україна" в травні 2016 року, з метою запобігання техногенної катастрофи, загибелі людей, знищення майна, будівель зверталось до КП "Житомиртеплокомуненерго" , Житомирської міської ради, ДСНС України Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, позивача та ФОП ОСОБА_2 з метою вирішення питання щодо теплотраси, яка проходить по несучій стіні будівлі, яку орендує ТОВ "Фіто Україна" та знаходиться в аварійному стані (а.с. 111-118).

У відповідь на зазначені листи, відповідач від КП "Житомиртеплокомуненерго" отримав лист від 23.05.2016, в якому повідомлено, що теплова мережа, яка проходить по стіні підприємства ТОВ "Фіто Україна" не знаходиться на балансі КП "Житомиртеплокомуненерго" (а.с. 114).

Виконавчий комітет Житомирської міської ради листом від 30.05.2016 повідомив відповідача-1, що з урахуванням відсутності потреби щодо подальшої технічної експлуатації надземної частини мережі теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3, не заперечує спільно з КП "Житомиртеплокомуненерго" оптимізувати систему теплозабезпечення споживачів та виконати її ремонт або демонтаж окремої ділянки тепломережі. Питання демонтажу запропоновано погодити з іншими споживачами послуг теплопостачання та власниками сусідніх будівель (а.с. 116).

Відповідач -1 не зрізав труби теплотраси та жодних дій, які б завдали збитку позивачу не вчиняв.

Зауважив, що події, про які йдеться мова, відбувались не у квітні 2015 року, а в травні 2016 року.

Крім того, звертає увагу суду на те, що ремонт тепломережі проводився в період, коли теплопостачання відсутнє. Опалювальний сезон в 2016 році закінчився на початку квітня, а початок опалювального сезону розпочався в листопаді 2016 року (а.с. 101-104).

Другий відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомир-Бакалія» є власником майнового комплексу та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Тепломережі про, які йдеться у позовній заяві дійсно проходили по несучій стіні ТОВ "Житомир-Баклія", яке в свою чергу орендувало ТОВ "Фіто Україна".

Вказав, що 05.05.2016 року до відповідача-2 з листом звернулося ТОВ «Фіто Україна», в якому йшлось про здійснення демонтажу частини теплотраси, а також повідомлено, що у випадку відмови від здійснення демонтажу - ТОВ «Фіто Україна» самостійно проведе демонтаж теплотраси.

У відповідь TOB «Житомир-Бакалія» повідомило, що проводити демонтаж теплотраси за адресою: АДРЕСА_3, товариство не буде, оскільки дана теплотраса не знаходиться на балансі Товариства і Товариство не має жодного відношення до останньої.

Вказує, що TOB «Житомир-Бакалія» не здійснювало жодних дій, направлених на демонтаж теплотраси за адресою: АДРЕСА_3.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги вважає безпідставним та необґрунтованими.

Третя особа - ФОП ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав та пояснив, що влітку 2016 року, працівниками ТзОВ " Фіто-Україна", які орендують господарські приміщення в ТзОВ " Житомир-Бакалія" за адресою АДРЕСА_3, самоправно без будь якого погодження з компетентними органами та споживачами, які отримують послуги теплопостачання та гарячої води демонтували частину тепломережі, в результаті чого приміщення третьої особи та позивача залишились на опалювальний період без тепла.

Зазначає, що згідно договору купівлі-продажу приміщень від 01.11.2011 третій особа на праві власності належать комунікації тепло-, енерго-, газо-, водопостачання розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа також зазначає, що своїми листами звертався до компетентних органів з метою вирішення питання щодо відновлення демонтованої теплотраси (а.с. 241-243).

В судовому засіданні в порядку ст. 30 ГПК України надали пояснення представники КП "Житомиртеплокомуненерго", згідно яких теплотраса, яка проходить по АДРЕСА_2, згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 08.12.2016 № 1099 "Про надання згоди КП "Житомиртеплокомуненерго" на прийняття для утримання та обслуговування інженерних мереж теплопостачання" була прийнята на баланс підприємства лише з 02.03.2017.

Підтвердила, що згідно договору підряду, укладеного між КП "Житомиртеплокомуненерго" та позивачем, вартість виконаних робіт за проведення поточного ремонту теплової мережі по АДРЕСА_3 склала 24741,53 грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд дійшов висновку про відмову у позові з огляду на наступне.

Згідно із статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту порушеного цивільного права є, зокрема, відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не встановлено більший або менший розмір відшкодування. Відповідно до положень цієї статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було порушено (упущена вигода)..

Згідно вимог ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 2. ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з нормами ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

В процесі доказування засобами встановлення обставин, які мають значення для справи, є судові докази. Судові докази - поняття, яке поєднує в собі два тісно взаємозв'язаних елементи: фактичні дані як зміст доказів і засоби доказування як процесуальна форма.

Фактичні дані відображають факти реальної дійсності. Особливістю судових доказів є наявність процесуальної форми, встановлені вимоги щодо порядку отримання відомостей про обставини. Відомості про факти можуть бути отримані судом лише за допомогою передбачених законом засобів доказування (письмові, речові докази та інші).

Таким чином, судовими доказами в господарському процесі є відомості, які можуть підтвердити наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи та отримані у встановленому законом порядку передбаченими засобами доказування.

Згідно з ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Належність доказів залежить від правильного визначення предмета доказування.

Належність доказів - це властивість, пов'язана зі змістом судових доказів. Докази, які підтверджують або спростовують існування обставин предмета доказування, є належними.

Вимоги щодо належності доказів полягають у тому, що суд повинен приймати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати юридичні факти, що мають відношення до даної справи. Це правило дозволяє суду позбутися зайвих доказів, не захаращувати справу, зосередитися на тих доказах, які мають суттєве значення для вирішення спору. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами (фактами), які повинні бути встановлені як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачами цивільних правовідносин, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв'язку між ними.

В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

В обґрунтування понесених збитків позивач посилається на те, що відповідачами незаконно здійснено демонтаж 88 метрів тепломережи за адресою АДРЕСА_3, внаслідок чого позивач поніс витрати на монтаж та ремонт пошкодженої теплотраси в сумі 24741,53 грн.

Доказом проведення такого демонтажу позивач вважає листи першого відповідача, які містяться в матеріалах справи, в яких йшлось про можливий демонтажу теплової траси у зв'язку з тим, що остання перебувала в аварійному стані.

Проте суд не розцінює вказані листи як належні та допустимі докази, що вказують що саме відповідачами було здійснено демонтаж теплотраси за адресою: АДРЕСА_3. Вказані листи першого відповідача можуть свідчити лише про наміри, однак не є доказом протиправних дій останнього.

Крім того відповідач-1 й не заперечує про надсилання листів до компетентних органів, однак зазначає, що останні надсилались з метою проведення робіт щодо запобігання можливої техногенної катастрофи, оскільки теплова мережа, яка проходила у приміщенні відповідача - 2, яке в свою чергу орендується відповідачем-1, знаходилась в аварійному стані.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме незаконними діями відповідачів здійснено демонтаж 88 метрів теплотраси, за адресою АДРЕСА_3, яка забезпечувала теплоенергією, в тому числі, об'єкти позивача.

Доводи позивача про те, що такий демонтаж здійснено саме внаслідок самоправних дій відповідачів є лише припущенням позивача та не підтверджується документально.

За таких обставин, позивачем належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 32, 33,34 Господарського процесуального кодексу України не доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідачів та понесеними позивачем збитками.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення в солідарному порядку з відповідачів 24741,53 грн. завданої шкоди не підтверджені належними да допустимими доказами, позивачем не доведено вини відповідачів у заподіянні такої шкоди, відтак суд відмовляє в задоволення такої вимоги як безпідставної.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів 5000,00грн. моральної шкоди суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Статтею 94 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України закріплено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р.

Так, моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Юридична особа - неживий суб'єкт, який не може страждати, переживати. Це підтверджено тим, що в Цивільному кодексі України стосовно юридичної особи не вживаються поняття «честь і гідність», а лише «ділова репутація». При цьому під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.

У ч. 2 п. 5 інформаційного листа «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» № 01-8/184 від 28 березня 2007 р. Вищий господарський суд України (ВГСУ) роз'яснив, що діловою репутацією юридичної особи є престиж її фірмового (комерційного) найменування, торгових марок та інших належних їй нематеріальних активів серед споживачів її товарів і послуг.

Приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб'єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами ст. 1166, 1167 ЦК України.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства вказують на те, що юридична особа може захистити своє немайнове право, пов'язане із відшкодуванням моральної шкоди, пов'язаної лише із приниженням ділової репутації юридичної особи.

Підстави для відшкодування моральної шкоди, на які посилається позивач не можуть бути застосовані до юридичної особи, оскільки такі стосуються лише фізичних осіб.

Разом з тим, позивачем не зазначено та не додано відповідних доказів, що діями відповідачів було принижено ділову репутацію позивача як юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене дана вимога є безпідставною та не підлягає задоволенню.

В порядку ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.04.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу 2 (рек. з повід.)