ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2017 р. Справа № 917/1882/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 12.12.2016р.,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 12.04.2017р.,

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради (вх.№ 905 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/1882/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Полтава,

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, м. Лубни, Полтавська область,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Фінансове управління виконавчого комітету Лубенської міської ради, м. Лубни,

2) Управління Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області, м. Лубни,

про стягнення 78921,13 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.01.2017 р. у справі №917/1882/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради (проспект Володимирський, буд. 9, м. Лубни, Полтавська область, 37500; ідентифікаційний код 24565327) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (ідентифікаційний код 01186975) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Соборності, буд. 33, м. Полтава, 36000; ) 74466,16 грн. заборгованості за надані послуги звязку на пільгових умовах населенню міста Лубни, 1378 грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору. В іншій частині - у позові відмовлено.

Місцевий господарський суд, зважаючи на доведення позивачем обставини надання у період листопад - грудень 2015 року Полтавською філією ПАТ "Укрателеком" послуг звязку на пільгових умовах населенню м. Лубни Полтавської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги у відповідності до вимоги чинних нормативно-правових актів, дійшов висновку про наявність заборгованості з боку відповідача щодо відшкодування наданих пільговій категорії населення послуг звязку в розмірі 74466,16грн., які в порушення вимог 89, 102 Бюджетного кодексу України, а також ОСОБА_3 фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, ОСОБА_3 перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, виконано з боку відповідача не було.

Разом з тим, зважаючи на відсутність направлення позивачем на адресу відповідача вимог про відшкодування наданих пільг від 30.08.2016р., господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України за березень-серпень 2016 року.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить прийняти рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог відповідач з посиланням на положення ОСОБА_3 фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, зазначає, що Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради не могло у січні 2016 року зареєструвати фінансові зобовязання з відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за грудень 2015 року у звязку з набранням чинності Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", яким відповідні видатки у вигляді субвенцій з Державного бюджету України місцевим бюджетам не передбачені.

З таких обставин, на думку апелянта, оскільки кошти субвенції на відшкодування пільг, наданих у листопаді-грудні 2015 року, на рахунки відповідача не надходили, визначений в зазначеному вище ОСОБА_3 № 256 строк зарахування коштів позивачу порушено не було.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі № 917/1882/16 - без змін (вх.№ 3820 від 06.04.2017р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі позивач зазначає, що обставина надання позивачем послуг звязку в грудні 2015 року пільговим категоріям населення в повному обсязі згідно чинного законодавства України підтверджується наданою Управлінню соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради форми "2-пільга". Разом з тим, зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку, компенсацій громадянам з бюджету, на які у відповідності до вимог закону мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

При цьому апелянт, посилаючись на положення ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України, зазначає, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, не вважається таким випадком, зокрема, відсутність у боржника бюджетних коштів.

Управлінням Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області подано письмові пояснення у справі (вх.№ 3849 від 07.04.2017р.), в яких зазначає, що бюджетні фінансові зобовязання, подані для реєстрації Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради по пільгам окремим категоріям громадян з послуг звязку в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на 2015 рік, Управлінням казначейства були повністю зареєстровані та оплачені у терміни, встановлені чинним законодавством України. Так, 29.12.2015р. Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради було подано до Управління Казначейства платіжні доручення на оплату пільг окремим категорій громадян з послуг звязку на суму 36171,64 грн. за листопад 2015 року, які оплачено 29.12.2015р. За грудень 2015 року Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради в Управлінні Казначейства зареєстровано фінансові зобовязання на суму 36171,64 грн., але не оплачено в звязку з відсутністю залишку коштів на рахунку.

Виконавчим комітетом Лубенської міської ради подано письмові пояснення у справі (вх.№ 3862 від 07.04.2017р.), в яких вказує, що кредиторська заборгованість за послуги, що утворилась в бюджеті станом до 01.01.2016р., не погашена у звязку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України. Разом з тим, на його думку, заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 74466,16 грн. є безпідставними, оскільки дана сума являє собою заборгованість з Державного бюджету перед бюджетом м. Лубни.

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.04.2017р. у звязку з перебуванням судді Камишевої Л.М. у відпустці для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Бородіної Л.І., судді Плахова О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/1882/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/1882/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком є оператором телекомунікації який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. З ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 № 295, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

У період листопад 2015 року - грудень 2015 року (включно) Полтавською філією ПАТ Укртелеком (надалі - позивач) надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Лубни Полтавської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, ч. 5 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України Про охорону дитинства на загальну суму 74 466,16 грн.

На виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. № 117 (надалі - Положення № 117), позивач подавав на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці.

Поіменні списки абонентів за формою 2-пільга щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача: , що підтверджується витягами з електронної пошти позивача щодо відправлення вихідних повідомлень на вищезазначену електрону адресу (витяг додається).

Відповідно до п. 11 Положення № 117 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256, відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, яка міститься в Реєстрі з отриманою від позивача інформацією та здійснювати з ним відповідні розрахунки на підставі поданих позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на пільги.

Згідно з ст.87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 (надалі - Постанова № 256) затверджено ОСОБА_3 фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі - ОСОБА_3 № 256).

ОСОБА_3 № 256 встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України.

В п. 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно п. 3 ОСОБА_3 № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевий держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у м. Лубни Полтавської області є Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню м. Лубни послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

В порушення вищезазначених вимог Бюджетного кодексу України, Постанови № 256, Поряду № 256, а також вимог встановлених ОСОБА_3 перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005р. № 20 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015р. №64 Про внесення змін до ОСОБА_3 перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій), відповідач не здійснив відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в результаті чого станом на 01 січня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 74466,16 грн.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення послуг зв'язку підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги форми 3-пільга, затвердженими наказом Мінпраці України від 28.03.2003р. № 83, а також розрахунком (форма № 2пільга) видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг у листопаді 2015 року на суму 37644,43 грн. та розрахунком (форма № 2пільга) видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг у грудні 2015 року, на суму 36821,74 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зобовязання з відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на суму 37644,43 грн. за листопад 2015 року були зареєстровані відповідачем в органах державного казначейства 25.12.2015р., що підтверджується реєстром бюджетних фінансових зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 25.12.2015р. № 1422 (а.с. 31).

Доказів реєстрації зобовязань з відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на суму 36821,74 грн. за грудень 2015р. відповідач суду не надав.

Заперечення відповідача проти наявності підстав для задоволення позову у звязку з тим, що відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення м. Лубни, був зобов'язаний здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Лубни, за рахунок державних субвенцій правомірно відхилено місцевим господарським судом, оскільки неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення міста Лубни.

Так, згідно з вимогами частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 530 ЦК якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 617 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №3-28гс32 та від 22.03.2017р. у справі № 905/2358/16.

Крім того, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Оскільки, питання погашення існуючої заборгованості за послуги зв'язку, надані на пільгових умовах, відповідачем не вирішено, заборгованість за листопад - грудень 2015 року не сплачена, позовні вимоги в частині стягнення 74466,16 грн. заборгованості з відшкодування витрат надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення 1029,53 грн. 3 % річних, а також 3425,44 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з березня по серпень 2016 року на підставі ст.625 ЦК України, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4 ОСОБА_3 фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4.03.2002 р. N 256 перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя;

Згідно з п. 5 ОСОБА_3 № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення);

Пунктом 7 ОСОБА_3 № 256 визначено, що Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

В п. 8 ОСОБА_3 № 256 також встановлено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Оскільки, вказаним нормативним актом передбачено обовязок відповідача перераховувати кошти субвенції у п'ятиденний строк з дня надходження субвенції на рахунки головних розпорядників коштів, та кошти субвенції на відшкодування пільг, наданих у листопаді грудні 2015 року, на рахунки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради не надходили, відповідачем не було порушено визначеного ОСОБА_3 № 256 строку зарахування цих коштів позивачу.

Частиною 2 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зважаючи на те, що сторонами окремих строків проведення розрахунків не визначено, та позивачем вимоги про відшкодування наданих пільг на адресу відповідача направлено не було, строк виконання зобовязання щодо проведення відповідної оплати до 30.08.2016р. (кінцевий термін нарахування інфляційних та річних) не настав, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних за березень-серпень 2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області 17.01.2017р. у справі №917/1882/16 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/1882/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.04.2017р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов