ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.04.2017 Справа №905/576/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, , в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа», м.Мирноград Донецької області, ,

до відповідача, Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м.Мирноград Донецької області, ,

про стягнення 484999,61 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа», м.Мирноград Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №07/236 від 03.03.2017р. до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м.Мирноград Донецької області, про стягнення суми збільшення боргів за теплову енергію з урахуванням індексу інфляції за час прострочення у розмірі 445 043,62грн., суми 3% річних у розмірі 39 955,99грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/576/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 13.03.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/576/17.

В подальшому розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання рішень господарського суду Донецької області від 24.02.2006р. по справі №9/448, від 03.07.2007р. по справі №35/115, від 24.06.2008р. по справі №29/210, від 26.08.2010р. по справі №2/189 щодо сплати стягнутої даними процесуальними документами заборгованості станом на дату подання позовної заяви, внаслідок чого керуючись ст.ст.599, 625 Цивільного кодексу України та зважаючи на постанову колегії суддів палати у господарських спорах Верховного суду України від 20.12.2010р. по справі №3-57гс-10 є підстави для донарахування та стягнення інфляційних витрат і 3% річних.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок ціни позову, у копіях: акт звірки розрахунків станом на 01.02.2017р., договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №102 від 01.11.2004р. разом із додатком №1 «Обсяги постачання теплової енергії Споживачу», додатком №2 «Схема теплотраси, що перебуває на балансі Споживача», додатком №3 «Умови припинення подачі теплової енергії», розрахунком вартості опалення, протоколом розбіжностей, протоколом узгодження розбіжностей, додатковими угодами №1 від 01.01.2005р., №2 від 01.07.2005р., №3 від 01.01.2006р. із протоколом розбіжностей від 01.01.2006р., протоколом погодження розбіжностей до неї, №б/н від 03.10.2006р., №б/н від 01.09.2007р., №б/н від 11.02.2008р., №б/н від 01.10.2008р., №б/н від 01.12.2008р., №б/н від 01.04.2009р., №б/н від 19.10.2009р., №б/н від 23.12.2009р., №б/н від 01.06.2010р., №б/н від 01.10.2010р., №б/н від 01.09.2011р., №б/н від 30.09.2011р., №б/н від 01.12.2011р., №б/н від 01.10.2012р. до нього; лист №13-460 від 31.05.2005р., рішення господарського суду Донецької області від 24.02.2006р. по справі №9/448, від 03.07.2007р. по справі №35/115, від 24.06.2008р. по справі №29/210, від 26.08.2010р. по справі №2/189, накази господарського суду Донецької області від 07.03.2006р. по справі №9/448, від 16.07.2007р. по справі №35/115, від 07.07.2008р. по справі №29/120, від 06.09.2010р. по справі №2/189, постанови про відкриття виконавчих проваджень від 13.04.2006р., від 16.08.2007р., від 07.08.2008р. ВП №8759768, від 02.01.2013р. ВП №24882869; документи, що підтверджують правовий статус підприємства відповідача, правоустановчі документи головного підприємства позивача та його відокремленого підрозділу, довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 599, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 54-58 Господарського процесуального кодексу України.

29.03.2017р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №905-576-17 від 20.03.2017р. про долучення до матеріалів справи документів, до якого додано: клопотання №07/б/н від 20.03.2017р. про надання додаткового часу для отримання довідки та представлення господарському суду Донецької області по даній справі, довідки відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» №07 296 від 20.03.2017р. та №07/294 від 20.03.2017р., а також у копіях: позовні заяви із розрахунками інфляційних витрат та 3% річних до них по справам №9/448, №35/115, №29/120, №2/189, довіреність на представника позивача, заява №07/295 від 20.03.2017р., фіскальний чек ДД УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ №8 від 21.03.2017р., акт звірки взаємних розрахунків б/н б/д за надану теплову енергію за договором про постачання теплової енергії на обєкт ПК ім.Артема №102 від 01.11.2004р. між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» та Державним підприємством «Красноармійськвугілля» (ВП «ОСОБА_2») станом на 28.02.2017р.

10.04.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано супровідний лист №4 63 від 07.04.2017р., до якого додано документи, наведені у переліку, зокрема, відзив №4-61 від 07.04.2017р., за змістом якого позовні вимоги не визнає, а також надано клопотання №4-62 від 07.04.2017р. про розгляд справи без участі його представника.

12.04.2017р. від позивача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано клопотання б/н від 12.04.2017р., до якого додано лист територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №03 60/688/17 від 28.03.2017р. на адресу директора Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» щодо зарахування сплаченої суми судового збору в дохід державного бюджету.

Представник позивача у судовому засіданні 18.04.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 18.04.2017р. не зявився.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, клопотання представника відповідача №4 62 від 07.04.2017р. про розгляд справи без участі його представника задоволено судом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно приписів ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.02.2006р. по справі №9/448 з Державного підприємства Красноармійськвугілля, м.Димитров Донецької області, на користь Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго, м.Донецьк, в особі виробничої одиниці Димитровтепломережа, м.Димитров Донецької області, стягнуто, окрім іншого, суму основного боргу за договором №102 від 01.11.2004р. у розмірі 59063,67 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.07.2007р. по справі №35/115 з Державного підприємства Красноармійськвугілля, м.Димитров Донецької області, на користь Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго, м.Донецьк, в особі виробничої одиниці Димитровтепломережа, м.Димитров Донецької області, стягнуто, окрім іншого, суму основного боргу за договором №102 від 01.11.2004р. у розмірі 141884,02 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.06.2008р. по справі №29/210 з Державного підприємства Красноармійськвугілля, м.Димитров Донецької області, на користь Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго, м.Донецьк, в особі виробничої одиниці Димитровтепломережа, м.Димитров Донецької області, стягнуто, окрім іншого, суму основного боргу за договором №102 від 01.11.2004р. у розмірі 222032,23 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.08.2010р. по справі №2/189 з Державного підприємства Красноармійськвугілля, м.Димитров Донецької області, на користь Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго, м.Донецьк, в особі виробничої одиниці Димитровтепломережа, м.Димитров Донецької області, стягнуто, окрім іншого, суму основного боргу за договором №102 від 01.11.2004р. у розмірі 9521,17 грн.

На виконання означених рішень господарського суду видано накази про примусове виконання наведених процесуальних документів, які предявлено на виконання.

Проте, станом на дату подання позовної заяви, ці судові рішення не виконані та борг не погашено.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи встановлений судом по справі №9/448, №35/115, №29/210, №2/189 факт прострочення виконання зобовязання щодо оплати наданої теплової енергії, вбачається прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання в означених сумах за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №102 від 01.11.2004р. на дату, визначену позивачем, а саме по 28.02.2017р.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок за вимогою кредитора сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене та як свідчить розрахунок даних вимог представлений суду, позивачем донараховані:

по справі №9/448 на суму 59063,67 грн. за період з 01.02.2014р. по 28.02.2017р.,

по справі №35/115 на суму 141884,02 грн. за період з 01.02.2014р. по 28.02.2017р.,

по справі №29/210 на суму 222032,23 грн. за період з 01.02.2014р. по 28.02.2017р.,

по справі №2/189 на суму 9521,17 грн. за період з 01.02.2014р. по 28.02.2017р., інфляційні витрати у загальній сумі 445043,62грн., та 3% річних відповідно у загальній сумі 39955,99 грн.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

У п.5.3 наведеної постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

При цьому, відповідач у відзиві №4-61 від 07.04.2017р. кваліфікує передбачені ст.625 Цивільного кодексу України інфляційні складові та 3% річних, як штрафні санкції, які можуть бути застосовані до сторони договору, винної у порушенні своїх зобов'язань за ним.

Виходячи з чого відповідач, з посиланням на приписи ст.232 Господарського кодексу України, вважає строк застосування до стягнутих судом грошових сум санкцій, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, таким що сплинув. Окрім того, за його твердженнями, згідно ст.258 Цивільного кодексу України для стягнення штрафних санкцій застосовується позовна давність у один рік. Таким чином, за висновками відповідача, штрафні санкції на суму, стягнуті судовими рішеннями господарського суду Донецької області від 24.02.2006р. по справі №9/448, від 03.07.2007р. по справі №35/115, від 24.06.2008р. по справі №29/210, від 26.08.2010р. по справі №2/189 могло бути стягнуто на протязі року з цих судових рішень.

Досліджуючи викладені твердження відповідача суд виходить з такого.

3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п.2.).

Означене встановлено Верховним судом України у постанові від 12.12.2011р. (Про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10), та вказано, що інфляційні витрати та 3% річних нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Отже, законодавець не повязує застосування ст.625 Цивільного кодексу України із наявністю чи відсутністю вини боржника, тобто виходячи із правової природи 3% річних та інфляційних витрат, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, останні не є штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України.

Відтак, підстав для застосування приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, як і п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, у спірному випадку суд не вбачає.

Одночасно посилання відповідача у поданому відзиві на строк позовної давності суд розцінює, як вимогу у їх застосуванні до спірних відносин.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено право кредитора вимагати сплати 3% річних та інфляційних витрат за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум. Тобто протягом усього строку існування порушеного права кредитора на отримання належних йому певних сум, вираженого у прострочці сплати боржника. Простроченням, за загальним правилом, є несвоєчасне виконання зобовязання, у спірному випадку грошового, у строк визначений укладеним між сторонами правочином.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Статтею 266 Цивільного кодексу України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За твердженнями позивача, що відображені в протоколі судового зсідання від 30.03.2017р., відсутні оплати з боку відповідача в рахунок сплати заборгованості у справах №9/448, №35/115, №29/120, №2/189, у тому числі у період з 01.02.2014р. по 28.02.2017р.

Натомість матеріали справи містять акти звірки розрахунків, що підписані та скріплені печатками підприємств, за даними яких у бухгалтерському обліку сторін відображено наявність суми боргу за переліченими рішеннями господарського суду.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Доказів відсутності за даними бухгалтерського та податкового обліку відповідача стягнутих сум боргу у справах №9/448, №35/115, №29/120, №2/189 суду не представлено.

При цьому, позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу стосовно основних вимог та щодо яких постановлено зазначені рішення і спливу позовної давності ними не встановлено.

З огляду на таке суд не вбачає відсутніми підстави вважати, що позовна давність спливла до додаткових вимог за ними.

Одночасно виходячи з приведених положень згаданих норм матеріального законодавства, до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України, днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява позивачем надіслана 04.03.2017р., про що свідчить відповідний штамп поштового відправлення на конверті, у якому означений позов надійшов.

Виходячи з викладеного, слідує, що строк позовної давності сплинув у частині вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих за період з 01.02.2014р. по 03.03.2014р..

Відтак, суд застосовує строк позовної давності до цієї частини вимог та відмовляє у їх задоволенні.

Здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних витрат за період з 04.03.2014р. по 28.02.2017р., з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про розмір інфляційних витрат у сумі 448453,54 грн. та 3% річних у загальному розмірі 38854,00грн.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі встановленій судом та інфляційних витрат - у сумі визначеній позивачем, дотримуючись меж заявлених позовних вимог, оскільки за розрахунком суду їх загальний розмір становить суму більшу ніж заявлено до стягнення.

А саме, позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа», м.Мирноград Донецької області, до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м.Мирноград Донецької області, підлягають задоволенню: 3% річних у розмірі 38854,00 грн., інфляційні витрати - 445043,62грн.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 58, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа», м.Мирноград Донецької області, до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м.Мирноград Донецької області, про стягнення суми збільшення боргів за теплову енергію з урахуванням індексу інфляції за час прострочення у розмірі 445043,62грн., суми 3% річних у розмірі 39955,99грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» (85323, Донецька область, м.Мирноград, вул.Соборна, б.1, , р/р №0072 в філії ПАТ КБ «Приватбанк» м.Маріуполь, МФО 335429) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний, буд.2, , рахунок №23 у філії ДОУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 335106), в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» (85327, Донецька область, м.Димитров, мікрорайон Молодіжний, буд.16-А, , банківські реквізити не вказано) 483897,62 грн., у тому числі інфляційні витрати у розмірі 445043,62 грн. та 3% річних в сумі 38854,00 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 7258,46 грн.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 18.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 24.04.2017р.

Суддя О.В. Кротінова