КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/2072/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Галдецький Я.А. - представник за дов. №794/03 від 30.01.2017 року;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від ВДВС: Поліщук В.В. - представник за дов. №781/20.3-03 від 29.12.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року

у справі № 910/2072/15-г (суддя: Пукшин Л.Г.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК"

на дії головного державного виконавця рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ"

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора"

про стягнення 927 340 152,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора" (далі - відповідач 2) про солідарне стягнення з відповідачів 927340152,97 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" заборгованість за кредитом у сумі 644 000 281,12 грн; заборгованість за процентами у сумі 137311 975,54 грн; пеню за прострочення кредиту у сумі 100 499 331,54 грн; пеню за прострочення сплати процентів у сумі 13998 894,24 грн; 3 % річних у розмірі 12502 262,94 грн; інфляційні втрати у сумі 109 584 363,32 грн та штраф у розмірі 41000,00 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" 16 949716,20 грн - заборгованості за договором застави № 13-13-980-Z від 02.08.2013 року та 20 232 155,68 грн - заборгованості за договором застави № 13-13-980-Z1 від 02.08.2013 року; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора" судового збору у розмірі 73080,00 грн до Державного бюджету України.

12.05.2016 року на виконання зазначеного рішення видано відповідні накази.

17.11.2016 року Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С.

У поданій скарзі скаржник просив суд першої інстанції визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання № 758/20.1/10 від 19.10.2016 року та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/2072/15-г.

У поданій скарзі Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" також просило суд першої інстанції визнати причину пропуску строку для подання скарги поважною та відновити його, у зв'язку з тим, що ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" отримало оскаржуване повідомлення № 758/20.1/10 від 19.10.2016 року лише 03.11.2016 року, про що свідчить реєстраційний номер № 10497 та дата вх. штемпелю АТ "Брокбізнесбанк" на вхідній кореспонденції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року у справі № 910/2072/15-г скаргу Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича задоволено. Визнано незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання від 19.10.2016 року № 758/20.1/10.

Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання від 19.10.2016 року № 758/20.1/10, яке винесене головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимою Іваном Сергійовичем.

Зобов'язано головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича відкрити виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року № 910/2072/15-г.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Так, скаржник зазначив, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 09.03.2017 року апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було прийнято до провадження.

21.03.2017 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року по справі №910/2072/15-г залишити без змін а апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України без задоволення.

Представники відповідачів 1, 2 у судове засідання 21.03.017 року не з'явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 09.03.2017 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідачі 1, 2 не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 21.03.2017 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача 1, 2 за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2015 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року у справі № 910/2072/15-г було видано наказ про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ ТАЙМ" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гатіора" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" заборгованість за кредитом у сумі 644 000 281,12 грн; заборгованість за процентами у сумі 137 311 975,54 грн; пеню за прострочення кредиту у сумі 100 499 331,54 грн; пеню за прострочення сплати процентів у сумі 13998894,24 грн; 3 % річних у розмірі 12502262,94 грн; інфляційні втрати у сумі 109 584 363,32 грн та штраф у розмірі 41000,00 грн.

04.10.2016 року заявою про відкриття виконавчого провадження Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про що свідчать наявні в матеріалах скарги копія реєстру відправки рекомендованих листів від 04.10.2016 року та копія поштової квитанції №2131 від 04.10.2016 року, з проханням винести постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2072/15-г від 15.04.2015 року, винести постанову про накладення арешту на рухому та нерухому майно, грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Гатіора", внести інформацію про накладення арешту та примусово стягнуті з боржника грошові кошти перерахувати на рахунок стягувача.

19.10.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем, на підставі ч. 2 ст. 4, п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

Державний виконавець у постанові від 19.10.2016 року посилається на те, що пред'явлений на виконання виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме якщо рішення ухвалено на користь кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Позивач з вказаною постановою виконавчої служби не погодився та подав скаргу до суду, в якій просив суд визнати незаконними дії головного державного виконавця, скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язати головного державного виконавця відкрити виконавче провадження.

Подана скарга була мотивована тим, що 04.10.2016 року стягувач подав до відділення зв'язку заяву про відкриття виконавчого провадження до вступу в законну силу Закону України "Про виконавче провадження", в редакції з 05.10.2016 року. Проте, на думку скаржника, головним державним виконавцем не врахованого даного факту та винесено незаконне повідомлення про повернення виконавчого документу з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент звернення стягувача) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент звернення стягувача), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент звернення стягувача), державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент звернення стягувача) передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, заява про відкриття виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відправлена 04.10.2016 року, тобто до набрання чинності (05.10.2016 року) Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 02.06.2016 року, а тому державний виконавець здійснює виконавчі дії відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 21.09.1999 року.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, винесення повідомлення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. про повернення виконавчого документу № 910/2072/15-г стягувачу без прийняття до виконання є неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з ч.3 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене та враховуючи, що відсутні будь-які підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві з посиланням на Закон України "Про виконавче провадження" (у редакції 02.06.2016 року), дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. щодо повернення виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року по справі № 910/2072/15-г є такими, що вчинені з порушенням норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви в частині визнання незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/2072/15-г.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийнята господарським судом ухвала відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни ухвали, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, ухвала Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року у справі №910/2072/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року у справі №910/2072/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2072/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк

дата підписання повного текту постанови 18.04.2017 року у зв'язку з перебуванням судді Гончарова А.Г. у відпустці