КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа№ 910/15723/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представників:

від позивача - Сербуль О.Ю.,

від відповідача - Шерстюк Ю.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016

у справі № 910/15723/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик",

організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабр"

про стягнення 72 500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" (далі - ТОВ "Умиг Мьюзик") звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабр" (далі - ТОВ "Лабр", відповідач) 72500 грн. компенсації (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) у зв'язку із порушенням майнових прав суб'єкта авторського права - публічним виконанням музичного твору з текстом: "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець "ОСОБА_6"), без відповідного дозволу правовласника та без виплати авторської винагороди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/15723/16 позов задоволено; стягнуто з відповідача на поточний рахунок Організації на користь ТОВ "Умиг Мьюзик" 72500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача та 1378 грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 прийняти нове рішенням, яким відмовити в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач у здійсненні своєї господарської діяльності не використовує музичні твори, зокрема, ті, що вказані у позовній заяві; не володіє технічними засобами для публічного виконання музичних творів; позивач не надав докази на підтвердження використання спірного музичного твору саме відповідачем; акти фіксації та відеозапис не можуть бути належними доказами у справі; з відеозапису неможливо встановити джерело походження звуку, тобто не доведено факт виконання спірного музичного твору.

Скаржник зазначає, що звуковідтворювальне та звукопередавальне обладнання (техніку), призначене для публічного відтворення оголошень, публічного розповсюдження інформації рекламного характеру, музичних творів та ін. в нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Горького, 50, та в якому відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність, перебуває в орендному користуванні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Олімп" на підставі договору оренди обладнання від 12.01.2015 №12-01-15 із Товариством з обмеженою відповідальністю "Нерухомість Плюс". У зв'язку з чим вважає, що належним відповідачем за використання спірного твору без дозволу правовласників є Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіа Олімп".

Також, відповідач вважає, що Організація не надала докази належності йому авторських прав на спірний музичний твір чи права на їх захист, а отже і право на звернення до суду із даним позовом.

Помилковим, на думку апелянта, є висновок суду першої інстанції про повторне вчинення відповідачем порушення майнових прав позивача з огляду на скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/28335/15 про задоволення позову за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Організація є організацією колективного управління відповідно до свідоцтва про облік організації колективного управління від 24.01.2011 №18/2011.

01.01.2014 Організацією (організація) і ТОВ "Умиг Мьюзик" (видавник) укладено договір №АУ003К про управління майновими авторськими правами (далі - Договір №АУ003К), за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії Договору №АУ003К належатимуть видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами відповідно до умов Договору №АУ003К (пункт 2.1 Договору №АУ003К);

- у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень з управління названими правами (пункт 8.3 Договору №АУ003К);

- Договір №АУ003К набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016; при цьому сторони можуть продовжити строк дії Договору №АУ003К, підписавши відповідну угоду про це (пункт 11.1 Договору №АУ003К в редакції додаткової угоди від 22.12.2015 №3).

Відповідно до пункту 3.1 Договору №АУ003К ТОВ "Умиг Мьюзик" надано декларацію щодо переданого в управління музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1"; автори музики та тексту: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; виконавець "ОСОБА_6"; контрольна частка видавника щодо публічного виконання - 50%; контрольована частка видавника щодо публічного сповіщення - 50%.

Із названої декларації вбачається, що позивач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю "Національне музичне видавництво" майнові права на спірний твір на підставі ліцензійного договору від 31.12.2014 №НЛВ-138/15, чинного до 31.12.2016.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підставі Договору №АУ003К від 01.01.2014 Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на спірний музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1".

А відтак, на підставі одержаних повноважень за вказаними договорами, статті 21 ГПК України, статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) до Організації перейшло право на звернення за захистом порушених майнових авторських прав ТОВ "Умиг Мьюзик".

За твердженням Організації, 27.11.2015 відповідач в приміщенні магазину "Мегамаркет" (м. Київ, вул. Горького, 50) здійснив публічне виконання твору, майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні Організації, а саме музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1"; автори музики та тексту: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; виконавець "ОСОБА_6".

Причиною спору у справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Організації в інтересах ТОВ "Умиг Мьюзик" компенсації в сумі 72500,00 грн. у зв'язку з порушенням майнових авторських прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Оскільки, Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, зазначені вище договори про передачу майнових авторських прав є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися (презумпція правомірності правочину за ст. 204 Цивільного кодексу України), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув майнові авторські права на спірний твір та став суб'єктом авторського права в розумінні Закону, а Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на спірний музичний твір на території України.

Відповідно до статті 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Як підтверджено матеріалами справи, 27.11.2015 відповідач в приміщенні магазину "Мегамаркет" (м. Київ, вул. Горького, 50) здійснив бездоговірне (без надання відповідного дозволу) публічне виконання спірного музичного твору, майнові авторські права на які належать ТОВ "Умиг Мьюзик" та знаходяться в колективному управлінні Організації.

Вказані обставини підтверджуються актом №32/11/15 від 27.11.2015, складений представником Організації Чередніченком Є.І. у м. Києві на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 71 "Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань", якою надано право представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Перебування Чередніченка Є.І. у магазині "Мегамаркет" підтверджується також фіскальним чеком від 27.11.2015 №, а факт публічного виконання спірного музичного твору засвідчується також відеозаписом на диску Printab1e, яким підтверджено час і місце використання саме у торговельному закладі відповідача спірного музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Заперечуючи проти позову та в основу доводів апеляційної скарги відповідач вказав, що не використовує у власній господарській діяльності звукове обладнання, змонтоване в торговельному закладі, оскільки вказане обладнання перебуває в орендному користуванні ТОВ "Медіа Олімп" на підставі договору від 12.01.2015, укладеного із ТОВ "Нерухомість плюс". Таким чином, на думку відповідача, відповідачем за вимогами про стягнення компенсації за публічне виконання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у приміщенні, де здійснює господарську діяльність відповідач, має бути ТОВ "Медіа Олімп".

На підтвердження вказаних доводів, відповідач посилається на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 у справі № 910/28335/15 прийняту за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 про задоволення позову щодо стягнення компенсації із ТОВ "Лабр" за порушення виключних майнових авторських прав ТОВ "Умиг Мьюзик" та ТОВ "Юніверс Медіа Груп".

Київський апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 за нововиявленими обставинами та відмовляючи в позові, дійшов висновку, що саме ТОВ "Медіа Олімп" має нести відповідальність та має сплачувати позивачам суму компенсації за неправомірне використання спірних музичних творів у випадку доведення останніми неправомірності такого використання з огляду на існування договору оренди обладнання від 12.01.2015 №12-01-015, укладений між ТОВ "Нерухомість Плюс" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Медіа Олімп".

Втім, колегією суддів відхиляються доводи про неналежність відповідача у даних спірних правовідносинах з огляду на передачу звуковідтворювального обладнання в орендне користування Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Олімп", оскільки постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 у справі № 910/28335/15, залишено без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 за нововиявленими обставинами.

Отже, відповідач не надав будь-які беззаперечні докази на підтвердження правомірного використання спірного музичного твору.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Згідно з частинами другою - третьою статті 17 Закону:

- якщо інше не передбачено у договорі про створення аудіовізуального твору, автори, які зробили внесок або зобов'язалися зробити внесок у створення аудіовізуального твору і передали майнові права організації, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи продюсеру аудіовізуального твору, не мають права заперечувати проти виконання цього твору, його відтворення, розповсюдження, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення, а також субтитрування і дублювання його тексту, крім права на окреме публічне виконання музичних творів, включених до аудіовізуального твору. За оприлюднення і кожне публічне виконання, показ, демонстрацію чи сповіщення аудіовізуального твору, його здавання у майновий найм і (або) комерційний прокат його примірників за всіма авторами аудіовізуального твору зберігається право на справедливу винагороду, що розподіляється і виплачується організаціями колективного управління або іншим способом;

- автори, твори яких увійшли як складова частина до аудіовізуального твору (як тих, що існували раніше, так і створених у процесі роботи над аудіовізуальним твором), зберігають авторське право кожний на свій твір і можуть самостійно використовувати його незалежно від аудіовізуального твору в цілому, якщо договором з організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи з продюсером аудіовізуального твору не передбачено інше.

Тобто, за змістом вказаних норм законодавства, публічне виконання або публічне сповіщення аудіовізуального твору може відбуватись, а автор не може заперечувати проти цього, лише за умов отримання організацією, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, від автора використаного твору відповідних майнових прав.

Тобто, відповідач мав право здійснити публічне виконання спірних творів лише за умов укладання відповідних ліцензійних договорів із правовласниками.

Втім, матеріали справи не містять докази на підтвердження набуття майнових прав відповідачем.

Тобто, відповідач здійснив використання шляхом публічного виконання спірного музичного твору без згоди правоволодільця, тим самим порушивши авторські права.

Матеріалами справи підтверджується, що виключні майнові авторські права на спірний музичний твір належать позивачу, в свою чергу відповідач не надав докази укладення угод із правовласниками, які б дозволяли публічне виконання таких творів, тобто використання відповідачем спірного творів відбулося без дозволу правовласників та без сплати авторської винагороди.

У свою чергу, використання твору без дозволу суб'єкта авторського права є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього ж Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Організацією у зверненні до господарського суду з даним позовом визначено компенсацію в сумі 72500 грн. із розрахунку 50 мінімальних заробітних плат (1450 грн. х 50) за публічне сповіщення музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" із посиланням на повторне вчинення відповідачем порушення авторських прав ТОВ "Умиг Мьюзик", що підтверджене рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/28335/15.

Місцевий господарський суд задовольняючи повністю позов, погодився з доводами Організації про повторне правопорушення вчинене відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що у визначенні розміру такої компенсації слід виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Колегія суддів погоджуючись з висновком суду першої інстанції, зазначає, що об'єктами порушених прав правовласників (в тому числі і ТОВ "Умиг Мьюзик") були музичні твори (твір "Перемирие"; виконавець - Виа Гра; твір "Цунами"; виконавець - Нюша), тобто, неправомірне використання спірного твору ("ІНФОРМАЦІЯ_1") може вважатись повторним порушенням прав ТОВ "Умиг Мьюзик", а отже може бути підставою для визначення розміру компенсації із урахуванням вказаних обставин.

Також, колегія суддів окремо враховує, що відповідач вчинивши правопорушення у сфері права інтелектуальної власності, шляхом бездоговірного публічного виконання музичних творів при здійсненні своєї підприємницької діяльності (роздрібний продаж товарів), що встановлено судовими рішеннями у справі Господарського суду міста Києва № 910/28335/15, не вжив будь-яких заходів з припинення вчинення аналогічних порушень прав правовласників в майбутньому, як-то укладення відповідних ліцензійних договорів із правовласниками або з організацією колективного управління. При цьому, дії з оскарження та намагання переглянути остаточне судове рішення зі спору у справі про встановлене правопорушення лише свідчать про недобросовісність відповідача у спірних правовідносинах.

Отже, на переконання апеляційного суду застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі 50 мінімальних заробітних плат (72500 грн.) буде вважатись обґрунтованим з огляду на принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідач не надав беззаперечних доказів на підтвердження доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабр" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/15723/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко