ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Справа № 915/899/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівГрека Б.М., Студенця В.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від позивача: Безналюк О.Л. від відповідача: Волощук П.Ю.
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 року
у справі№ 915/899/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут"
про стягнення пені та 3% річних у сумі 1 502 660, 84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" (далі відповідач) про стягнення пені в сумі 1 408 709,89 грн. та 3% річних в сумі 93 950,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором на купівлю-продаж природного газу № 15-775-Н від 30.06.2015 року (далі Договір).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 832 106, 66 грн. пені, 93 950, 95 грн. 3% річних та 13 890,86 грн. судового збору.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що подані відповідачем спільні протокольні рішення не змінюють визначений в Договорі порядок оплати поставленого природного газу, і, оскільки, відповідач впродовж дії Договору систематично порушував строки оплати природного газу, він повинен сплатити на користь позивача 3% річних та пеню. При цьому, господарським судом першої інстанції визначено період нарахування пені відповідно до умов п. 7.2 Договору, у зв'язку з чим дану позовну вимогу задоволено частково.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано, в іншій частині рішення залишено без змін.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором, шляхом укладення та підписання спільних протокольних рішень, і позивачем не доведено порушення відповідачем виконання своїх зобов'язань за відповідними спільними протокольними рішеннями.

Не погоджуючись з постановою господарського суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом невірно застосовано діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі. Позивач, зокрема, стверджує, що укладення спільних протокольних рішень не може вважатись правочином, яким сторони внесли зміни до Договору.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

30 червня 2015 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений Договір (т. 1 а.с. 17-22), за умовами якого, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року газ для подальшої реалізації населенню, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору).

Як зазначено в р. ХІ Договору, даний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за договором - до їх повного здійснення.

Сторонами вносились зміни до Договору, шляхом укладення додаткових угод, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 23-26)

В ст. 655 ЦК України закріплено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом липня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв, природний газ на загальну суму 350 565 564,03 грн., що підтверджуються відповідними актами приймання - передачі природного газу (т. 1, а.с. 27-33).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

При цьому, у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (р. ХІ договору), відповідач не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, відповідач зобов'язується, крім суми заборгованості, сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.2 Договору).

Позивач вважає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого йому газу належним чином не виконував, за поставлений газ вчасно не розраховувався, що підтверджується довідками про операції відповідача (т. 1, а.с. 13-16). На час звернення до суду, борг по оплаті газу був відсутній. Однак, несвоєчасна оплата, за твердженнями позивача, є підставою для стягнення з відповідача передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та передбаченої п. 7.2 Договору пені.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

До матеріалів справи (т. 1 а.с. 49-69) залучено Спільні протокольні рішення "Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України" № 1952 від 18.09.2015 року, № 2175 від 20.10.2015 року, № 2452 від 19.11.2015 року, № 2991 від 18.12.2015 року, № 284 від 22.01.2016 року.

Предметом даних рішень є організація взаєморозрахунків сторін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" № 20 від 11.01.2005 року.

Як зазначено в п. 2.5 вищевказаних спільних протокольних рішень, відповідач, отримавши кошти від Департаменту фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації, який отримав їх від Головного Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, перераховує такі кошти позивачу за Договором.

З метою реалізації відповідних спільних протокольних рішень сторони зобов'язались перераховувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України, не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок (р. 3 спільних протокольних рішень).

З наведеного вбачається, що апеляційний господарський суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказаними вище спільними протокольними рішеннями сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Таким чином, оскільки сторонами були змінені умови щодо порядку та строків оплати поставленого природного газу, і позивачем не доведено факту порушення відповідачем нового порядку та строків розрахунків, підстави для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 Договору та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, відсутні.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а постанова апеляційного господарського суду повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 року, прийняту у справі № 915/899/16, залишити без змін.

Головуючий С.В. Бондар

Судді Б.М. Грек

В.І. Студенець