ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.04.2017 Справа № 904/3652/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс ПРО", м. Дніпро

до Приватного підприємства "Гранд ТСМ", м. Павлоград Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 25 809, 65 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 09.12.2016 року;

від відповідача - не зявився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс ПРО" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Приватного підприємства "Гранд ТСМ" (далі - відповідач) суму 25 809, 65 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань в частині оплати поставленого товару за договором поставки №СП/П-01/09/16 від 01.01.2016р.

Відповідач проти позову заперечує, вказує, що у зв'язку із закриттям магазинів роздрібної торгівлі та не переданням до центральної бухгалтерії документів для здійснення бухгалтерського обліку, ПП «ГРАНД ТСМ» не може підтвердити наявність заборгованості перед ТОВ «СЕРВІС ПРО», оскільки у відповідача відсутні первинні документи за господарською операцією з позивачем.

Згідно ст. 75 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

01.09.2016 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (замовником) укладено договір на поставку товару №СП/П-01/09/16 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобовязується поставити, а покупець зобовязується прийняти продукцію згідно видаткових накладних і товарно-транспортних накладних (далі товар) та оплатити на умовах Договору (п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1.2 Договору номенклатура та/або асортимент, найменування, країна виробника, штрих-код, одиниця виміру, кількість одиниць в упаковці, ціна товару уточнюється та погоджується сторонами у Специфікації, яка є невідємною частиною Договору.

Загальна вартість Договору складається із загальної вартості товарів, зазначених у накладних (п.4.1 Договору).

Покупець здійснює оплату реалізованого товару шляхом перерахування грошових коштів, платіжним дорученням на розрахунковий рахунок постачальника 1 раз в 7 днів, але не пізніше 60 днів з поставки. Всі партії товару, що поставлені до дня відкриття нового магазину мережі, покупець сплачує з моменту відкриття магазину у вищевказані строки (п.4.3 Договору).

Передача (здавання-приймання) товару здійснюється відповідно до видаткової накладної постачальника, що оформлена на підставі даних замовлення-заявки. Перехід права власності та ризиків на товар відбувається в момент отримання покупцем товару та підписання накладних (п.3.1 Договору).

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що на виконання умов Договору, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 115 952, 34 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи двосторонніми видатковими накладними з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін, проте відповідачем порушено зобовязання перед позивачем в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 25 809, 65 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Гранд ТСМ" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Терьошкіна, буд.2-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс ПРО" (49126, м. Дніпро, бульвар Слави, буд.40; ) суму 25 809, 65 грн. заборгованості, 1 600, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 26.04.2017