ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2017 р.Справа № 916/3054/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А.,

ОСОБА_1

(склад колегії суддів змінено згідно з протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів від 28.03.2017р.)

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго

на рішення господарського суду Одеської області від 06.02.2017 року

у справі № 916/3054/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго

про стягнення 1 554 562,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго про стягання 1 554 562,76 грн., з яких 841 459,42 грн. пені, 43 911,85 грн. 3 % річних та 669 191,49 грн. втрат від інфляції, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу природного газу від 17.12.2014р. №4030/15-БО-23.

КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго не визнало позов посилаючись на відсутність своєї вини у неналежному виконанні зобовязання щодо своєчасної оплати спожитого природного газу; на проведення неправильного розрахунку сум заявлених до стягнення, а також на те, що згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016р. № 1730 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються з дня набрання чинності цим Законом.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06 лютого 2017 року (суддя Смелянець) позов задоволено частково. Стягнуто з КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго на користь ПАТ „НАК „Нафтогаз України пеню в сумі 59029 грн. 20 коп., 3% річних в сумі 34670 грн. 66 коп., інфляційні втрати в сумі 598095 грн. 71 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 18344 грн. 61 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано встановленими по справі обставинами наявності порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленого позивачем у січні квітні 2015 року природного газу. При цьому, в частині стягнення пені розмір заявленої до стягнення неустойки зменшено судом у 10 разів до 59029,20 грн. (від суми пені у розмірі 590 291,98 грн., згідно з обчисленим відповідачем контррозрахунком, нарахування якої визнано судом обґрунтованим і правильним). У розрахунках 3% річних та втрат від інфляції, обчислених сторонами, судом виявлені помилки у періодах нарахування, у звязку з чим судом здійснено власні розрахунки та змінено вищевказані суми.

В апеляційній скарзі КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго просить зазначене рішення в частині задоволення позову скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити, а в решті рішення залишити без змін. Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, скаржник посилається на неповне зясування та дослідження всіх обставин справи і неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції задоволено заявлене відповідачем клопотання та відповідно до ст. 101 ГПК України з метою забезпечення всебічного, повного і обєктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності залучено до матеріалів справи копії листів Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 17.12.2014 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як продавцем та КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго як покупцем було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4030/15-БО-23, за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Умовами пунктів 3.3, 3.4 договору сторони узгодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.4.1 договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховуються як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погодили, що перерахування коштів в призначені платежу посилання на номер договору є обовязковим. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного газу, покупець зобовязується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання п.6.1 договору (п.6.3 договору).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 9.3 договору сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років;

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11 Договору).

У наступному, додатковими угодами №1 № 10 до даного договору сторони вносили зміни до договору в частині ціни на газ, порядку та умов проведення розрахунків, порядку та умов передачі газу.

На виконання умов договору продавець передав у власність покупця протягом січня - квітня 2015 року та жовтня грудня 2015 року природний газ на загальну суму 13 135 258,33 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу та відповідачем не заперечується, проте за поставлений природний газ протягом січня - квітня 2015 року покупець розрахувався з простроченням виконання грошового зобовязання, а саме: по акту від 31.01.2015р. відповідач фактично розрахувався 01.04.2015р.; по акту від 28.02.2015р. відповідач фактично розрахувався 19.05.2015р.; по акту від 31.03.2015р. відповідач фактично розрахувався 20.10.2015р.; по акту від 31.04.2015р. відповідач фактично розрахувався 20.10.2015р.

По актам від 31.10.2015р., 30.11.2015р. 31.12.2015р. розрахунки здійснені відповідачем у вставлені договором строки.

У зв'язку з тим, що зобов'язання з оплати поставленого протягом січня - квітня 2015 року природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 841459,42 грн., 3% річних в сумі 43911,85 грн. та втрати від інфляції в сумі 669191,49 грн., стягнення яких з останнього є предметом позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Отже, обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості стали підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобовязання з оплати поставленого природного газу, суд першої інстанції користуючись своїм правом, передбаченим ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, зменшив розмір нарахованої відповідачу пені у 10 разів до 59029,20 грн. (від суми пені у розмірі 590 291,98 грн., згідно з обчисленим відповідачем контррозрахунком, нарахування якої визнано судом обґрунтованим і правильним). Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції, у розрахунках обчислених сторонами, судом виявлені помилки у періодах нарахування, у звязку з чим судом здійснено власні розрахунки та змінено вищевказані суми, а саме стягнуто з відповідача 3% річних в сумі 34 670,66 грн. та інфляційні втрати в сумі 598 095,71 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» частково, суд першої інстанції послався на те, що на відповідача не розповсюджується дія Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016р. №1730-VІІІ, який набрав чинності 30.11.2016р., вимогами ч .3 ст. 7 якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, місцевий господарський суд виходив із того, що відповідно до ч.1 ст. 1 Закону списання заборгованості є одним із заходів, який входить до процедури врегулювання заборгованості та передбачає ведення реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. В силу вимог ч. 4 ст. 3 Закону порядок ведення та користування реєстром затверджується КМУ.

Нарахування відповідачу пені, 3% річних, інфляційних та звернення до суду з даним позовом про їх стягнення здійснено позивачем 03.11.2016р., тобто до набрання чинності вказаним Законом, а тому суд дійшов висновку, що в даному випадку пеня, 3% річних та інфляційних можуть бути списані за відповідною процедурою врегулювання заборгованості, яка передбачає включення відповідача до відповідного реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості та передбачає ведення відповідного реєстру підприємств, однак порядок ведення та користування відповідним Реєстром на теперішній час Кабінетом міністрів України не затверджено.

ОСОБА_2, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.

Як вбачається з п. 2.1 статуту Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго, підприємство створено з метою виробництва, транспортування, розподілення та постачання теплової енергії.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 07.04.2015р. основним видом економічної діяльності відповідача є постачання пари та гарячої води.

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу природного газу № 4030/15-БО-23 від 17.12.2014р., газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що поставлений за цим договором природний газ був використаний відповідачем у повному обсязі для виробництва теплової енергії, що сторонами не заперечується.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, позовна заява у даній справі була подана до суду першої інстанції 04.11.2016 року, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.

Тобто, предметом спору є стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий протягом січня - квітня 2015 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена відповідачем 20.10.2015 року (останній платіж).

Отже, хоча на момент звернення до суду із даним позовом у позивача було право вимагати у відповідача сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого природного газу, однак, у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" правові підстави для проведення нарахування 841 459,42 грн. пені, 43 911,85 грн. 3 % річних та 669 191,49 грн. втрат від інфляції було скасовано під час розгляду даної справи в силу даного Закону.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача та висновки місцевого господарського суду стосовно того, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки на теперішній час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, на час розгляду справи як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відповідний реєстр не сформований. Однак, виходячи із системного аналізу положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", формування відповідного реєстру здійснюється відносно підприємств, які мають заборгованість.

Як встановлено під час розгляду даної справи, відповідач не має заборгованості, оскільки вона була погашена на час подання позову, тобто до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які імперативно встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, додаткові умови для списання сум пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються. Тобто, вищевказаний Закон не передбачає подання будь яких додаткових документів для списання чи не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та проценти річних, а лише визначає одну підставу, зокрема погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмета спору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору між сторонами заявник обґрунтовує тим, що 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відповідно до якого нараховані позивачем пеня, інфляційні нарахування та 3% річних підлягають списанню.

Колегія суддів враховує, що відповідно до вказаного Закону визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Як вже було зазначено вище, згідно з ч. 3 ст. 7 Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не встановлює порядку та строків такого списання, як і не містить норм які б передбачали автоматичне списання нарахованих пені, інфляційних втрат та річних з дня набрання чинності Законом, або встановлювали процесуальні наслідки набрання ним чинності.

З обставин справи вбачається, що предметом спору є стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий в період з січня по квітень 2015 року природний газ. Сама ж заборгованість була у повному обсязі погашена відповідачем 20.10.2015р. (останній платіж). Тобто, нараховані на цю заборгованість пеня, інфляційні втрат та 3% річних підлягають списанню.

ОСОБА_2, на момент розгляду справи судом право відповідача на списання передбачених Законом сум не було реалізовано, в матеріалах справи відсутні докази списання позивачем нарахованих пені, інфляційних втрат та 3% річних, які заявлені до стягнення. За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача про відсутність предмета спору між сторонами щодо стягнення зазначених сум, а тому його клопотання відхиляє як необґрунтоване.

Колегія суддів зазначає, що оскільки у відповідача на час набрання чинності вищевказаним Законом відсутня основна заборгованість за спожитий природний газ, то нараховані пеня, інфляційні та річні мають бути списані в силу норми Закону, а отже, відсутні правові підстави для їх стягнення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що між сторонами існує предмет спору, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі у звязку з необґрунтованістю позовних вимог.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області у даній справі в частині задоволення позову прийнято при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та прийняття нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст. ст. 44, 49 ГПК України за рахунок позивача відповідачеві підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 25650,28 грн.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 06 лютого 2017 року у справі № 916/3054/17 скасувати в частині задоволення позову та стягнення з Комунального підприємства „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України пені в сумі 59029,20 грн., 3% річних в сумі 34670,66 грн., інфляційних втрат в сумі 598095,71 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 18344,61 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 06 лютого 2017 року у справі № 916/3054/17 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Комунального підприємства „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго (68600, Одеська область, вул. Клушина, 5-а, ідентифікаційний код 05514413) судові витрати в сумі 25 650,28грн.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням правильних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_1