ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"24" квітня 2017 р. Справа № Б-48/103-10

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І. В.

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "ВіЕйБі Банк" (вх.№ 1320 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від "24" жовтня 2012 р у справі № Б-48/103-10

за заявою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний, м.Київ, Банк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Ізюм,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.10.2012 (суддя Дзюба О.А.) затверджено наданий суду звіт ліквідатора. Визнано вимоги кредиторів: ПАТ "ВіЕйБі Банк" на суму 1149300,86 грн., Ізюмської ОДПІ на суму 1332,21 грн., ФОП ОСОБА_2 на суму 81054,35, що були заявлені до ФОП ОСОБА_1 після визнання боржника банкрутом та незадоволені за недостатністю майна банкрута, погашеними. Зобов`язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та передати органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про знаття фізичної особи підприємця з обліку. Провадження у справі №Б-48/103-10 припинено.

ПАТ "ВіЕйБі Банк" з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Також апелянт просить відновити пропущений строк подання апеляційної скарги та відстрочити сплату судового збору до вирішення справи по суті.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 93 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у прийнятті апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм як матеріального, так і процесуального права.

За змістом ст. 91 ГПК України сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації встановленого законом права на судовий захист.

Однак, наявність права на оскарження не позбавляє особу обов'язку виконати вимоги процесуального закону, яким встановлено порядок такого оскарження, і не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття судом апеляційної скарги, поданої з порушенням закону.

Так, відповідно до частини 1 статті 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала була винесена місцевим господарським судом 24.10.2012.

Відповідно до статті 50 ГПК України процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом. У тих випадках, коли процесуальні строки не встановлено, вони призначаються господарським судом. Строки для вчинення процесуальних дій визначаються точною календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу. В останньому випадку дію може бути вчинено протягом всього періоду. Перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Отже, останнім днем строку на подання апеляційної скарги на вказану ухвалу, відповідно до вимог статті 93ГПК України, є 29.10.2012.

Між тим, апеляційна скарга подана 11.04.2017, що підтверджується відбитком штемпелю "Укрпошти" на поштовому конверті, тобто, майже через 4,5 роки після закінчення встановленого ч. 1 ст. 93 ГПК України строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду.

Одночасно, з поданням апеляційної скарги, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з клопотанням про відновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області, посилаючись на те, що кошторисом, який був затверджений на момент винесення оскаржуваної ухвали, не було передбачено витрати на сплату судового збору, що і стало причиною пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною 1 статті 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статті 53 ГПК України поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги, з огляду на приписи ст. 53 ГПК, повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Крім того, відновлення пропущеного процесуального строку є правом, а не обов'язком господарського суду, яке він використовує, виходячи із оцінки доводів, що наведені на обґрунтування клопотання про відновлення процесуального строку щодо поважності причин його пропуску.

Колегією суддів враховано, що представник апелянта у судове засідання 24.10.2012, в якому було прийнято оскаржену ухвалу, не з'явився. Однак, оскаржувану ухвалу суду банк отримав 05.11.2012, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, а апеляційну скаргу подав тільки 11.04.2017.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У справі Мушта проти України по справі №8863/06 від 18.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм, змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У справі Пономарьов проти України по справі №3236/03 від 03.04.2008 Європейський суд з прав людини зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Проте, далі Суд зазначає, що навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип геs judicata (принцип юридичної визначеності),

Таким чином, з огляду на вищенаведене слід зазначити, що оскільки у скаржника була наявна інформація про хід та результат розгляду справи, колегія суддів вважає, що можливість вчасного подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Колегія суддів зазначає, що подання стороною клопотання про відновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку для подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку з наданням відповідних доказів.

При цьому, скаржником зазначено, що кошторисом не було передбачено витрати на сплату судового збору, однак доказів на підтвердження зазначених посилань до суду не додано.

Також, встановлені законом строки вчинення процесуальних дій мають своїм завданням забезпечення ефективного захисту порушених прав особи. При цьому, норма про можливість відновлення процесуальних строків є по суті пільгою, що може використовуватися лише, як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного із процесуальних строків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, оцінивши доводи, наведені апелянтом в обґрунтування клопотання про відновлення процесуального строку, дійшов висновку, що відсутність належних доказів поважності пропуску процесуального строку унеможливлює його відновлення, відтак клопотання про відновлення пропуску строку подання апеляційної скарги не може бути задоволено судом.

Згідно з п.4 ч.1 ст.97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Крім того, частиною 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно положень ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіркою матеріалів апеляційної скарги встановлено, що апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Харківської області від 24.10.2012 подано з порушенням вимог частини 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України, а саме до скарги взагалі не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі та не додано доказів надсилання її копії іншій стороні, а саме кредиторам у справі (до скарги додано список згрупованих поштових відправлень про направлення копії скарги лише ліквідатору та боржнику).

При цьому, колегія суддів зазначає, що апелянтом направлено рекомендований лист боржнику на адресу: АДРЕСА_1, тоді як адреса боржника: АДРЕСА_1,

Апелянт, звертаючись до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, зазначив, що не може надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у зв'язку з важким фінансовим становищем та відсутністю можливості сплатити судовий збір.

Відповідно до пункта 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" та 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.07.2012 N 01-06/869/2012 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У статті 5 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями станом на момент подання апеляційної скарги) визначено перелік осіб, звільнених від сплати судового збору. До вказаного переліку апелянт не відноситься.

За таких обставин, нормами чинного законодавства України не звільнено заявника апеляційної скарги від сплати судового збору у встановленому законом порядку, а отже посилання апелянта лише на важке фінансове становище не можє вважатися підставою для звільнення його від сплати судового збору до прийняття судового рішення по справі.

В пункті 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 N 7 зазначено, що у разі відстрочення або розстрочення сплати судового збору господарський суд повинен зазначити в ухвалі (про прийняття заяви чи скарги до провадження або в іншій) конкретний строк (строки) сплати судового збору, який (які) не може бути пізнішим за дату, на яку судом призначено розгляд заяви чи скарги.

Апелянт просить відстрочити сплату судових витрат до ухвалення рішення у справі, однак ним не доведено, що він зможе сплатити судовий збір у визначений законом строк.

Вимогами статті 102 ГПК Україна встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Таким чином, клопотання скаржника є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства щодо можливого строку відстрочення судового збору, а отже у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для його задоволення, у зв'язку з чим дане клопотання підлягає відхиленню.

Відповідно до п.п.2, 3 ст.97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом в разі, якщо до скарги не додано доказів надсилання її копії іншій стороні; документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Керуючись ст. 53, 86, ст. 94, п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

1. Відхилити клопотання ПАТ "ВіЕйБі Банк" про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

2. Відмовити у прийнятті апеляційної скарги ПАТ "ВіЕйБі Банк" .

3. Повернути заявнику матеріали скарги разом з доданими до неї документами - всього на 10 аркушах та поштовий конверт на 1 арк.

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Тарасова І. В.