номер провадження справи 18/43/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2017 справа № 908/641/17

за позовом державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

до відповідача комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1)

про стягнення 5085,67 грн. основного боргу за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 р., 451,62 грн. пені, 48,41 грн. 3% річних, 195,60 грн. інфляційних втрат

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 3194 від 08.12.2016 р.;

від відповідача: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 29.03.2017 року звернулось державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція до комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради про стягнення 5085,67 грн. основного боргу за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 р., 451,62 грн. пені, 48,41 грн. 3% річних, 195,60 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 30.03.2017 р. порушено провадження у справі № 908/641/17, присвоєно справі номер провадження 18/43/17, судове засідання призначене на 20.04.2017 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними документами та закінчений 20.04.2017 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав вимоги з підстав, викладених в позові, відповідно до ст.ст. 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 198, 218, 230, 231 ГК України. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 06.02.2012 р. з відповідачем укладено договір № 1ВС-12 про надання послуг з водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКВ» ЕМР). Відповідно до умов договору сторонами підписані акти № 31/09 від 30.09.2016 р. про надання послуг з питного водопостачання на суму 3183,07 грн. та № 32/09 від 30.09.2016 р. про надання послуг з водовідведення на суму 1902,60 грн., на загальну суму 5085,67 грн. Враховуючи умови договору щодо строків оплати, відповідач мав сплатити вартість наданих послуг за вересень 2016 р. до 31.10.2016 р. Відповідачем зобовязання по сплаті наданих послуг з водозабезпечення та водовідведення за вересень 2016 року не виконано. За прострочення виконання грошових зобовязань позивач просив стягнути з відповідача 451,62 грн. пені, нарахованої за період з 31.10.2016 р. по 23.02.2017 р. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 195,60 втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період прострочення з 31.10.2016 р. по 23.02.2017 р., та 48,41 грн. 3% річних, нарахованих за період з 31.10.2016 р. по 23.02.2017 р.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом не зявився, правом надати відзив на позов не скористався. Згідно п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. Ухвалу від 30.03.2017 р. про порушення провадження у справі відповідач отримав 05.04.2017 р., про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштової кореспонденції, та мав достатньо часу на підготовку до розгляду справи та обґрунтування своїх заперечень за їх наявності.

Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 20.04.2017 року за відсутності представника відповідача.

Згідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом ВП Запорізька АЕС (виробник, позивач у справі) та комунальне підприємство Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (споживач, відповідач у справі) 06.02.2012 р. уклали договір № 1ВС-12 на водозабезпечення (питна вода з насосної станції 3-го підйому) та водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКВ» ЕМР) (далі договір), за умовами якого виробник зобовязався надати послуги споживачу по водозабезпеченню з насосної станції 3-го підйому з 01.06.2013 р. у кількості 6000 м куб. на рік (ООС, ОС ХБС, Промзона база РЕП) згідно розрахунку річного водоспоживання, що є Додатком № 1 до договору та забезпечити водовідведення (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) в розмірі 100% від спожитої питної води по приладам обліку за місяць на обєкти, що орендуються споживачем у відповідності до договору оренди № 22/10 від 01.06.2010 р. (назва договору та п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 08.07.2013 р.).

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 08.07.2013 р.) виробник зобовязаний надавати споживачу послуги по відпущенню питної води від насосної станції 3-го підйому згідно розрахунку річного водоспоживання, виробник зобовязаний забезпечувати споживачу водовідведення за виключенням обєктів - ООС, ОС ХБС, Промзона база РЕП (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) в розмірі 100% від спожитої питної води по приладам обліку за місяць.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що по закінченню звітного місяця споживач зобовязаний підписати надані нарочно з боку виробника акти про надання послуг з водопостачання та водовідведення в 3-х екземплярах напротязі 2-х робочих днів з моменту отримання з обовязковим зазначенням дати підписання акту та по 2 екземпляри актів повернути представнику виробника, який передає споживачу податкову накладну.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за надані послуги по водозабезпеченню та водовідведенню здійснюються споживачем по факту наданих послуг на підставі оформлених двохсторонніх актів про надані послуги по водозабезпеченню та водовідведенню, згідно діючим тарифам на послуги по водозабезпеченню (питна вода з насосної станції 3-го підйому) у розмірі 3,35 грн. за 1 м куб. (без урахування ПДВ) та водовідведенню (транспортування та очищення господарсько-побутових стоків на обєднаних очисних спорудах КП «ПКС» ЕМР) у розмірі 8,71 грн. за м куб., які затверджуються, переглядаються та набирають сили у встановленому діючим законодавством порядку.

Згідно п. 4.4 договору розрахунки за надані послуги по водозабезпеченню та водовідведенню здійснюються споживачем щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виробника.

Згідно із п. 7.1 договору № 1ВС-12, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання споживачем та виробником. Строк дії цього договору - до 31.03.2012 р. Договір вважається пролонгованим до 31.12.2012 р. у разі, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку його дії не заявить про закінчення строку дії договору. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Доказів припинення дії договору сторонами не надано.

На виконання умов договору № 1ВС-12 від 06.02.2012 р. сторонами підписано ОСОБА_1 про надання послуг за вересень 2016 року № 31/09 від 30.09.2016 р. (питна вода) на суму 3183,07 грн. та № 32/09 від 30.09.2016 р. (водовідведення) на суму 1902,60 грн.

З зазначених актів вбачається, що позивачем надано послуги на загальну суму в розмірі 5085,67 грн. у вересні 2016 року, а відповідачем прийнято відповідні послуги.

Відповідач оплату за надані послуги у встановлені договором строки та розмірі не вносив, чим порушив умови договору.

Позивачем на адресу відповідача направлена претензія № 2823/27645/2982 від 28.11.2016 р. з вимогою сплатити суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення у вересні 2016 року у розмірі 5085,67 грн., яку відповідач отримав 02.12.2016 р. Відповідь на претензію позивач не одержував.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати наданих послуг у розмірі 5085,67 грн., позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 5085,67 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своєю правовою природою, договір про водопостачання та водовідведення є договором про надання послуг.

У відповідності до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Обставини справи свідчать, що позивачем виконані, а відповідачем прийняті без зауважень передбачені договором послуги з водопостачання та водовідведення, що підтверджується підписаними обома сторонами ОСОБА_1 про надання послуг за договором № 1ВС-12 від 06.02.2012 р. за вересень 2016 року. Жодних зауважень щодо обємів наданих послуг від відповідача на адресу позивача не надходило.

Враховуючи умови договору № 1ВС-12 щодо оплати до останнього числа місця, наступного за розрахунковим (п. 4.4 договору), граничним строком оплати наданих послуг за вересень 2016 р. є 30.10.2016 р.

Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення у вересні 2016 року не здійснив, чим порушив умови договору, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за договором у сумі 5085,67 грн.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані позивачем послуги не здійснив, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі 5085,67 грн. задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків внесення платежів позивач, обґрунтовуючи п. 4.5 договору № 1ВС-12 від 06.02.2012 р., просив стягнути 451,62 грн. пені за 116 днів прострочення за період з 31.10.2016 р. по 23.02.2017 р. включно по актам № 31/09 від 30.09.2016 р. та № 32/09 від 30.09.2016 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату споживачем послуг по водозабезпеченню та водовідведенню, споживач сплачує виробнику пеню у розмірі 0,1% від належної до оплати суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент нарахування пені (згідно п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на наведене судом встановлено підстави щодо стягнення пені за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання. Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав виконаним вірно, тому вимога про стягнення 451,62 грн. пені підлягає задоволенню.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати наданих послуг позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 48,41 грн. за період з 31.10.2016 р. по 23.02.2017 р. та 195,60 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2016 р. по січень 2017 р. (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірено та визнано виконаним вірно. Суд визнав вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 48,41 грн. за період з 31.10.2016 р. по 23.02.2017 р. (включно) та 195,60 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2016 р. по січень 2017 р. (включно) такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав, підстав в обґрунтування заперечень не зазначив.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1, а/с 376, ідентифікаційний код 32166551) на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ідентифікаційний код 19355964) 5085,67 грн. (пять тисяч вісімдесят пять грн. 67 коп.) основного боргу, 451,62 грн. (чотириста пятдесят одну грн. 62 коп.) пені, 48,41 грн. (сорок вісім грн. 41 коп.) 3% річних, 195,60 грн. (сто девяносто пять грн. 60 коп.) інфляційних втрат та 1600,00 грн. (одну тисячу шістсот грн. 00 грн.) судового збору. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 25 квітня 2017 р.

Суддя В.В. Носівець