ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р.Справа № 922/769/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" м. Харків
про стягнення 246582,78 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 30.12.2016 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Слобожанський" про стягнення заборгованості за договором поставки з відстроченням платежу № 725 від 02.12.2016 року в сумі 246582,78 грн., з яких 230000,00 грн. основного боргу, 1058,48 грн. 3% річних та 15524,53 грн. пені. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 березня 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 03 квітня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.03.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 10717) про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю останнього бути присутнім в судовому засіданні та у зв'язку з неможливістю надати в дане судове засідання доказів по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.04.2017 року розгляд справи було відкладено на 24.04.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.04.2017 року представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 13425).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 24.04.2017 року відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 13506), у зв`язку з неможливістю бути присутнім представника відповідача у даному судовому засіданні.

Суд, розглянувши вищезазначене клопотання, зазначає наступне.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався для надання можливості ознайомитись із матеріалами справи, надати нові докази тощо). Проте, будь яких доказів відповідачем не надано.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Клопотання позивача є необґрунтованим і таким, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами. До клопотання не додано жодного доказу, який би підтверджував, що представники відповідача не можуть бути присутніми у даному судовому засіданні. Доказів, що підтверджували б обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування відкладення розгляду справи, відповідачем також не надано.

Також суд зазначає, що ухвалою господарського суду Харківської області від 03.04.2017 року розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.

Отже повторна подача клопотання про відкладення розгляду справи спрямована на штучне затягування судового процесу стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що строк розгляду справ спливає 01.05.2017 року, клопотання про продовження строку на 15 днів сторонами не було надано.

Враховуючи вищенаведені обставини, а саме відсутність доказів в обґрунтування поданого клопотання, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 24.04.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 24.04.2017 року не з`явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про, що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

Присутній в судовому засіданні 24 квітня 2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 квітня 2017 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

02.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (позивач) та Публічним акціонерним товариством «Харківський Хлібокомбінат «Слобожанський» (відповідач) було укладено договір поставки з відстроченням платежу № 725, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити цукор білий кристалічний в мішках по 50 кг. (товар), в кількості, асортименті та по цінам, вказаними в узгоджених сторонами специфікаціях та накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, позивач здійснює поставку товару протягом 3 днів з моменту отримання заявки від відповідача. В заявці вказується асортимент, кількість, ціна товару та дата його поставки.

Згідно п. 4.1 договору, ціна товару, що передається по діючому договору, вказується в узгоджених специфікаціях та накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 4.3 договору, розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, через установу банку згідно із правилами передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару відповідачем.

На виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 308000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною Рнк/КН-0023595 від 14.12.2016 року (а.с. 16).

З боку відповідача товар був отриманий на підставі довіреності №70 від 13.12.2016 року (а.с. 22).

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач порушив умови договору та не виконав свого обов`язку в повному обсязі оплатити поставлений позивачем товар.

17.01.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 219, в якій позивач просив погасити заборгованість в сумі 308000,00 грн.

Проте відповідач здійснив лише часткову оплату товару на загальну суму 78000,00 грн ( арк. спр.34).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, у нього виникла заборгованість в сумі 230000,00 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст.1 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду, а саме : Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 725 від 02.12.2016 року у розмірі 230000,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 1058,48 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 1058,48 грн. заявлена позивачем обґрунтовано, доведена матеріалами справи, вірно нарахована та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 15524,53 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.3 договору, відповідач за порушення терміну, визначеного у п. 4.3 договору, зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом перевірено розрахунок пені, наданий позивачем та встановлено, що останнім застосовується облікова ставки НБУ - 22%.

Проте, як вбачається з офіційного сайту Національного банку України у період нарахування позивачем пені діяла облікова ставка - 14%.

Отже позивачем в порушення вимог чинного законодавства при здійсненні нарахування пені перевищено подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок пені у період з 29.12.2016 року по 22.02.2017 року у відповідності до вимог чинного законодавства, судом встановлено до стягнення з відповідача підлягає 9866,57 грн. пені.

В частині стягнення пені в сумі 5657,73 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківський Хлібокомбінат "Слобожанський" (61029, м. Харків, Салтівське Шосе, 129, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (61031, м. Харків, проспект Гагаріна, 352, ) 230000,00 грн. основного боргу, 1058,48 грн. 3% річних, 9866,57 грн. пені та 3613,87 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказі після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 5657,73 грн. в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 27.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_2

922/769/17