КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа№ 910/21435/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Мартюк А.І.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

прокурор: Греськів І.І. за посвідченням;

від позивача 1: не з'явився;

від позивача 2: Бережок С.І. за довіреністю;

від відповідача: Кравчик С.М. за довіреністю;

від третьої особи : не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2016

у справі № 910/21435/14 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району м. Києва

в інтересах держави в особі:

1) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України,

2) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про стягнення 253 371 925,41 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року заступник прокурора Деснянського району міста Києва (далі - прокурор) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненергетики, позивач 1), Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач 2) до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго", відповідач), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про стягнення 11312864,97 грн. основного боргу, 16005214,88 грн. пені, 5538283,19 грн. 3% річних та 42758051,54 грн. інфляційних втрат за договором № 13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р.

Рішенням господарського суду міста Києва 22.12.2014р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р., позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено - стягнуто з ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 11312864,97 грн. основного боргу, 16005214,88 грн. пені, 42758 051,54 грн. інфляційних втрат і 5538283,19 грн. 3% річних.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2016 касаційну скаргу ПАТ "Київенерго" задоволено. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016р. та рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2014р. у справі № 910/21435/14 скасовано повністю, а справу передано до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

При новому розгляді справи прокурором було подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій він вказав про сплату відповідачем 11312864,97 грн. основного боргу, тому просив стягнути з ПАТ "Київенерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - 15 108 554,10 грн. пені, 5 257 476,19 грн. 3% річних та 40 611 760,52 грн. інфляційних втрат.

Міненергетики подало клопотання про відмову від позовних вимог, обґрунтоване тим, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2015 № 1002 не здійснює управління корпоративними правами ПАТ "НАК "Нафтогаз України", оскільки 100% акцій останнього належить Міністерству економічного розвитку і торгівлі України.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/21435/14 провадження у справі в частині позовних вимог Міністерства енергетики та вугільної промисловості України припинено. Позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 15 108 554 грн. 10 коп. пені, 5 232 106 грн. 64 коп. 3% річних та 39 722 223 грн. 26 коп. інфляційних втрат. Також стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 204 084 грн. 02 коп. Провадження у справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 11312864,97 грн. основного боргу припинено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Київенерго", подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, оскільки позовні вимоги на користь органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування відсутні, а в силу свого статусу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не може виступати у якості позивача за позовом прокурора. Також відповідач вказав, що судом першої інстанції невірно здійснено розрахунок та розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Коршун Н.М., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 12.12.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.12.2016 р., у зв'язку із припиненням повноважень судді Коршун Н.М., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/21435/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 відкладено розгляд справи на 30.01.2017.

22.12.2016 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Верховного Суду України з правовою позицією щодо повноважень прокурора.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.01.2017 р., у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/21435/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 відкладено розгляд справи на 06.03.2017.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.03.2017 р., у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/21345/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 відкладено розгляд справи на 10.04.2017.

Позивач 1 та третя особа явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

Колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників позивача 1 та третьої особи.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор та представник позивача 2 у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників відповідача, позивача 2 та прокурора, дослідивши наявні у справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", як продавцем, та Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як покупцем, було укладено договір №13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), умовами якого передбачено, що продавець зобов'язується передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Умовами договору (п.п. 2.1., 3.1., 3.4.) було передбачено, що продавець передає покупцеві для СВП "Київські ТЕЦ" ПАТ "Київенерго" з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 342464,0 тис. куб.м., у тому числі для ТЕЦ-5 та ТЕЦ-6. Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/вимикаючий арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 4.1. договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів".

Умовами договору, зокрема пунктами 5.1., 5.2., 6.1. встановлено, що ціна на природний газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м. газу становить 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору він зобов'язується у безспірному порядку сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

При цьому, в п. 9.3. договору сторони погодили, що позовна давність по вимогах щодо стягнення неустойки, пені та штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат встановлена тривалістю у п'ять років.

18.07.2013 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 13/3408-БО-41, в якій вони погодили, що з 01.07.2013 ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20 % - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4588,54 грн.

На виконання умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у листопаді-грудні 2013 року здійснив поставку відповідачу природного газу у обсязі 44 997,457 тис. куб. м. загальною вартістю 206 472 451,35 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Однак, в порушення умов договору, відповідач за поставлений природний газ розрахувався тільки частково, перерахувавши позивачу, після подання позовної заяви, 195 159 586,38 грн., в результаті чого у відповідача на час первісного розгляду справи існувала заборгованість перед позивачем 2 за отриманий та спожитий природний газ у загальному розмірі 11 312 864,97 грн.

В подальшому, 12.12.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (сторона перша), Департаментом фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації (сторона третя), Фінансово-економічним департаментом Дніпропетровської міської ради (сторона четверта), Департаментом комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради (сторона п'ята), Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (сторона шоста), Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (сторона сьома), Державним підприємством "Енергоринок" (сторона восьма), Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (сторона дев'ята) і Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено договір № 1330/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 24 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") (далі - договір №1330/30), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці у тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30. (п. 1).

Як вбачається зі змісту договору № 1330/30, його умовами передбачалось не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості з різниці у тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, але і змінювались порядок та строки виконання грошових зобов'язань, які виникли на підставі договорів купівлі-продажу природного газу, у тому числі і на підставі договору № 13/3408-БО-41 за 2013 рік у сумі 11 312 864,97 грн.

За змістом підпункту 2 п. 15 договору № 1330/30 сторони цієї угоди зобов'язувались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, а в пункті 20 договору сторони встановили, що після його виконання вони (сторони) не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання договору № 1330/30 ПАТ "Київенерго" за рахунок коштів субвенції з державного бюджету погасило основний борг за 2013 рік перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що підтверджується платіжним дорученням від 18.12.2014 № 19504 на суму 11 312 864,97 грн.

Згідно Висновку експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи від 23.02.2016 №6418/15-45/2008/16-45, яка призначалась судом за клопотанням відповідача, станом на 21.10.2014 документально підтверджувалась заборгованість за договором в сумі 11 312 864,97 грн., яка сплачена 18.12.2014, тому станом на 18.12.2014 заборгованість за договором відсутня.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наведеного вбачається, що погашення суми основного боргу в розмірі 11 312 864,97 грн., стягнення якого було предметом даного позову, відбулося під час розгляду справи № 910/21435/14.

Відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, місцевий господарський суд за вказаних обставин правомірно припинив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 11 312 8694,97 грн. основного боргу за відсутності предмету спору.

Щодо позовних вимог про стягнення 15 108 554,10 грн. пені, 5 257 476,19 3% річних та 40 611 760,52 грн. інфляційних втрат, нарахованих за порушення строків оплати поставленого газу, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №13/3408-БО-41 купівлі-продажу природного газу. За правовою природою вказаний договір є господарським договором поставки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2014 у справі №910/13383/14 за позовом Виконувача обов'язків прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 146 819 661,13 грн. заборгованості за договором № 13/3408-БО-41 купівлі - продажу природного газу від 28.12.2012, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2014, позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 113 503 385,24 грн. основного боргу, 19 596 572,75 грн. пені, 5 666 173,99 грн. 3 % річних, 5 876 132,18 грн. 18 коп. та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У вказаному рішенні судом було встановлено, що оплату за природний газ відповідач проводив не вчасно, з порушенням строків оплати, встановлених договором.

Частиною 3 статті 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 23.09.2014 у справі №910/13383/14, не доводяться при розгляді даної справи.

Із наданих прокурором та позивачем 2 розрахунків вбачається, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати були нараховані за порушення строків оплати газу, поставленого відповідачу протягом січня-жовтня 2013 року, факт чого встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2014 у справі №910/13383/14, а також за поставлений газ протягом листопада та грудня 2013 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, пеня та 3 % річних за порушення строків оплати газу, поставленого відповідачу протягом січня-жовтня 2013 року, були нараховані за кожною поставкою газу за загальний період прострочення з 14.02.2013 по 14.05.2014, а інфляційні втрати - за лютий 2013 - квітень 2014 років. Що стосується поставки газу протягом листопада 2013 року, то пеня та 3% річних розраховані позивачем за період з 14.12.2013 по 30.09.2014, а інфляційні втрати за період грудень 2013 року - вересень 2014 року; за прострочення поставки газу протягом грудня 2013 року пеня та 3% річних розраховані за період з 14.01.2014 по 21.10.2014, а інфляційні втрати за період січень 2014 року - вересень 2014 року.

Стаття 611 ЦК України передбачає настання в разі порушення зобов'язання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час здійснення нарахувань при визначенні періодів прострочення відповідача позивачем 2 не було взято до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та пені, а також ним неправомірно нараховано інфляційні втрати на суму боргу з урахуванням попереднього інфляційного збільшення.

Враховуючи викладене, місцевим господарським судом було здійснено власний розрахунок пені, 3% річних, інфляційних, згідно якого сума пені становить 15 108 554,10 грн., 3% річних - 5 232 106,64 грн., інфляційних втрат - 39 722 223,26 грн. Колегія суддів погоджується із розрахунком суду першої інстанції, а тому позовні вимоги правомірно задоволені у вказаному розмірі.

Також місцевим господарським судом обґрунтовано відхилено клопотання відповідача про зменшення нарахованої суми пені до 1,00 грн., оскільки відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення неустойки.

Отже, при прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених прокурором меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для залишення позову прокурора без розгляду, оскільки прокурор у якості позивачів визначив Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а в прохальній частині поданої позовної заяви прокурором висунута вимога про стягнення на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а не на користь держави, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами статті 121 Конституції України (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду - 06.10.2014) на органи прокуратури України покладено здійснення функції представництва інтересів громадян та держави в судах у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 36-1 України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду - 06.10.2014) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Частиною 5 статті 36-1 України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду - 06.10.2014) передбачено, що за наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою вищевказаної статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями).

Згідно з абзацом 4 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду - 06.10.2014) господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначених в частині 2 статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з Указом Президента України від 06.04.2011 № 382/2011 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який формує та забезпечує реалізацію державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" державне управління у сфері функціонування ринку природного газу та державне регулювання діяльності суб'єктів ринку природного газу, в тому числі суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, які діють на суміжних ринках, здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики в нафтогазовому комплексі у межах повноважень, визначених законодавством.

Прокурором, в якості доводів в обґрунтування поданого позову в інтересах держави, вказано, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є єдиним загальноукраїнським постачальником природного газу, а кошти за поставлений природний газ спрямовуються до Державного бюджету України й на подальше погашення боргу за природний газ перед країнами постачальниками природного газу Україні, а несплата коштів відповідачем ПАТ "НАК "Нафтогаз України" може призвести до ускладнення або унеможливлення закупівлі природного газу у країн-постачальників та подальшої реалізації природного газу на території України національним споживачам.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" створена на виконання Указу Президента України "Про реформування нафтогазового комплексу України" від 25.02.1998. Згідно зі статутом Компанії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 25.05.1998, її засновником та акціонером є держава, якій належить 100 % акцій Компанії.

Крім цього, Верховною Радою України 09.04.2015 року було прийнято окремий Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", який засвідчує особливу важливість ефективного функціонування Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в контексті інтересів держави.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №786-р утворено Міжвідомчу робочу групу з питань стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів природного газу та покращення фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", якій доручено розробити та подати Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо внесення необхідних змін до законодавчих актів про усунення перешкод у роботі зі стягнення дебіторської заборгованості та про забезпечення повноцінного функціонування обов'язкових розподільчих рахунків у секторі централізованого теплопостачання.

В пояснювальній записці до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" зазначено, що Компанія, уповноважена Урядом на формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України та визначена гарантованим постачальником природного газу для потреб крупної промисловості та ТЕК, позбавлена дієвих інструментів стягнення заборгованості та впливу на підприємства боржників, що, зокрема, стосується підприємств ТЕК.

З огляду на критичний рівень заборгованості споживачів перед Компанією за спожитий природний газ, зважаючи на необхідність гарантованого забезпечення споживачів України природним газом, необхідно на законодавчому рівні врегулювати питання співвідношення повноважень Компанії, 100 відсотків акцій якої належать державі, щодо захисту економічної та енергетичної безпеки, та важелів впливу для стягнення заборгованості.

Метою закону є стабілізація фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", досягнення якої можливе шляхом надання Компанії дієвих інструментів стягнення заборгованості споживачів за природний газ та ефективних механізмів впливу на підприємства-боржників.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, зокрема, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", а також особливу важливість ефективного функціонування Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в контексті інтересів держави, колегія суддів вважає, що прокурором правомірно пред'явлено позовну заяву та належним чином обґрунтовано підстави для представництва інтересів держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та ПАТ НАК "Нафтогаз України".

Щодо посилань відповідача на постанову Верховного Суду України від 22.02.2005 у справі №33/120-04, то вони відхиляються колегію суддів, оскільки у вказаній справі прокурор звертався в інтересах АТ "Харківобленерго", правовий статус якого суттєво відрізняється від правового статусу ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Також, як зазначалось вище, 16.08.2016 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (позивач 1) було подане клопотання про відмову від позовних вимог, яка мотивована тим, що з 16.12.2015 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1002 "Про деякі питання вдосконалення корпоративного управління ПАТ "НАК "Нафтогаз України" Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не є органом, уповноваженим управляти майном ПАТ "НАК "Нафтогаз України", відтак не є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функції у сфері природного газу.

Відмова прокурора від поданого ним позову не є обов'язковою для позивача, і так само відмова позивача від позову не є обов'язковою для прокурора, оскільки така відмова не означає вибуття позивача з процесу чи зміни його процесуального статусу. У відповідних випадках спір підлягає вирішенню по суті. У разі коли обидва згадані учасники судового процесу - прокурор і позивач - заявили про відмову від позову, суд може припинити провадження зі справи згідно з пунктом 4 частини першої статті 80 ГПК, з урахуванням вимог частини шостої статті 22 ГПК; такі ж наслідки настають, якщо позивач відмовився від позову (повністю або в певній частині), а прокурор, зі свого боку, не підтримує відповідні позовні вимоги та не наполягає на їх задоволенні, про що він письмово або усно (із зазначенням про це в протоколі судового засідання) повідомив суд. Винятком з цих правил є відмова громадянина від позову, який було подано у його інтересах прокурором; у такому разі позов залишається без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 81 ГПК (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляду справ, підвідомчих господарським судам").

Таким чином, оскільки відмова Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (позивача 1) від позову не означає вибуття позивача з процесу чи зміни його процесуального статусу, місцевий суд правомірно вирішив спір по суті, а також припинив провадження у справі в частині позовних вимог Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Також оскаржуваним рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 204 084 грн. 02 коп., однак у мотивувальній частині рішення Господарський суд міста Києва не навів розрахунок судового збору, зазначивши лише, що сума судового збору за результатами розгляду справи відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви прокурор не сплачував судовий збір, оскільки відповідно до п. 11 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду - 06.10.2014), органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільнялись від сплати судового збору.

Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" у зазначеній редакції було встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Станом на 01.01.2014 року мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 1218 грн., отже максимальна ставка судового збору на час подання позову становила 73080 грн.

Також в процесі розгляду справи відповідачем було сплачено 36540 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 49500 грн. за проведення судової експертизи (призначеної за клопотанням відповідача), 87696 грн. за подання касаційної скарги та 80388 грн. за подання апеляційної скарги, яка є предметом даного розгляду.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У пунктах 4.1, 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою. У випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору: у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Отже, оскільки правило щодо пропорційного розподілу судових витрат застосовується у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною ставкою, а у даній справі судовий збір підлягав сплаті за максимальною ставкою, з відповідача в доход Державного бюджету України підлягає стягненню 73080 грн. судового збору.

Пунктом 4.7 зазначеної Постанови також роз'яснено, що частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг, касаційної скарги та на оплату судової експертизи (яка призначалась за клопотанням саме відповідача і підтвердила розмір заборгованості), покладаються на відповідача і не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи наведене, відповідно до п.4 ч.1 ст. 103, п.4 ч.1 ст. 104 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року у справі №910/21435/14 в частині розміру стягнутих з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року у справі №910/21435/14 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року у справі № 910/21435/14 - змінити.

3. Пункт 2.2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/21435/14 викласти у наступній редакції:

"2.2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп."

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/21435/14 - залишити без змін.

5. Матеріали справи № 910/21435/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

А.І. Мартюк