ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" квітня 2017 р.Справа № 916/1783/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від заявника (стягувача, Компанії S.F. Collezione S.R.L): Самойленко О.С., адвокат;

від боржника (ФОП ОСОБА_2): не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву (вх. ГСОО № 2-2128/17) Компанії S.F. Collezione S.R.L про розстрочку виконання ухвали господарського суду Одеської області від 19.09.2016 р. в порядку ст.121 ГПК України по справі № 916/1783/16:

За позовом: Компанії S.F. Collezione S.R.L;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

про стягнення 12665202,75 грн

в с т а н о в и в :

19 вересня 2016 року ухвалою господарського суду Одеської області затверджено мирову угоду від 19.09.2016р. на стадії розгляду справи № 916/1783/16 укладену та підписану Компанією S.F. Collezione S.R.L та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та припинено провадження у справі.

В апеляційному та касаційному порядку дана ухвала не переглядалась

14.04.2017р. до господарського суду надійшла заява (вх. ГСОО № 2-2128/17) Компанії S.F. Collezione S.R.L про розстрочку виконання ухвали господарського суду Одеської області від 19.09.2016 р. по справі № 916/1783/16 в порядку ст.121 ГПК України.

У своїй заяві Компанія S.F. Collezione S.R.L,у зв'язку із невиконанням боржником умов мирової угоди, просить суд вирішити питання про розстрочку виконання ухвали суду від 19.09.2016р. за графіком, відображеним у заяві.

Крім того, заявник просить вжити заходів до забезпечення виконання розстроченої ухвали у вигляді, з урахуванням уточнень, заборони боржнику розпоряджатися, визначати предметом обтяження, передавати в управління, оренду, заставу, передавати в якості майнового внеску до статутного капіталу господарського товариства, відчуджувати на користь третіх осіб або будь-яким іншим чином змінювати правовий титул власності щодо майна, переліченого в уточненні до заяви про розстрочку від 25.04.2017р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника заявника, проаналізувавши надані заявником докази, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими і речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно вимог ч.1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, господарський суд може, зокрема, розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012р. господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі, зокрема, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до п. 7.2. вказаної постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 3.19. постанови Пленуму вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема, одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК).

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Суддя має роз'яснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі.

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Отже, чинним законодавством не передбачена можливість внесення змін до затвердженої судом мирової угоди, проте у разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди, передбачена можливість подання позовної заяви про спонукання до виконання мирової угоди.

Крім того, відповідно до п.п. 1, 3, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011р. № 16 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Проте, заявником не надано жодного доказу, який свідчить про те, що майно, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення шляхом заборони боржнику розпоряджатися, визначати предметом обтяження, передавати в управління, оренду, заставу, передавати в якості майнового внеску до статутного капіталу господарського товариства, відчуджувати на користь третіх осіб або будь-яким іншим чином змінювати правовий титул власності що майна, переліченого в уточненні до заяви про розстрочку від 25.04.2017р. може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Таким чином, на думку суду, вимога заявника про забезпечення виконання ухвали є безпідставною, а тому суд відмовляє у її задоволенні.

Враховуючи викладене та припинення провадження у справі № 916/1783/16, у задоволенні заяви Компанії S.F. Collezione S.R.L слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

у х в а л и в :

1. У задоволенні заяви (вх. ГСОО № 2-2128/17) Компанії S.F. Collezione S.R.L про розстрочку виконання ухвали господарського суду Одеської області від 19.09.2016 р. в порядку ст.121 ГПК України по справі № 916/1783/16 - відмовити повністю.

Повний текст ухвали складено та підписано 26 квітня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук