КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Справа№ 910/10916/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Агрикової О.В.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Мостепанюк В.І. - дов. б/н від 08.02.2017

від відповідача Карпінський С.В. - дов. № 19/3-02/191 від 14.11.2016

від третьої особи-1 Сотнікова І.В. - дов. № 27-6890/17 від 30.03.2017

від третьої особи-2 Шевчук П.О. - дов. № 18-011/16512 від 02.03.2017

розглянувши матеріали справи

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.07.2016 (суддя Ярмак О.М.)

у справі № 910/10916/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний

банк України»

треті особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2) Національний банк України

про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10916/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак суд дійшов неправильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. За твердженнями апелянта, оспорюваний Іпотечний договір, всупереч імперативних вимог постанови Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ, був укладений банком в період існування у відповідача заборон та обмежень, зокрема щодо передачі в забезпечення третім особам майна та активів банку без погодження з куратором НБУ. Крім цього, укладений між сторонами Іпотечний договір не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», оскільки не визначає конкретного строку виконання зобов'язань та містить положення щодо розміру основного зобов'язання лише у описовому вигляді тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/10916/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 22.09.2016.

В зв'язку з припиненням повноважень судді Федорчука Р.В., 21.09.2016 системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2016 заяву про самовідвід судді Суліма В.В. від розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10916/16 задоволено.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 № 09-52/5098/16 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10916/16, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 24.10.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний Банк України, розгляд справи № 910/10916/16 відкладено на 14.11.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 розгляд справи № 910/10916/16 відкладено на 28.11.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на п'ятнадцять днів, розгляд справи № 910/10916/16 відкладено на 08.12.2016.

На підставі розпорядження Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 № 09-52/6428/16 в зв'язку із перебуванням головуючого судді Коротун О.М. у відпустці, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10916/16 , за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді: Мальченко А.О., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 12.01.2017.

В зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному, 11.01.2017 системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 розгляд справи № 910/10916/16 відкладено на 16.02.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 розгляд справи № 910/10916/16 відкладено на 13.03.2017.

На підставі розпорядження Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 № 09-52/173/17 в зв'язку із перебуванням головуючого судді Калатай Н.Ф. на лікарняному, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10916/16, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 04.04.2017.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 04.04.2017 було оголошено перерву на 18.04.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції з'явились представники сторін, представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представники третіх осіб 1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу позивача, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним іпотечного договору від 29.12.2014 та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що Іпотечний договір від 29.12.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі № 1871, згідно рішення Уповноваженої особи, оформленого протоколом від 24.09.2015 № 56, є нікчемним на підстав пунктів 1, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Оспорюваний договір, за твердженнями позивача, було укладено без отримання на це згоди куратора, яка була обов'язковою, що порушує приписи ст. 3, 47, 49, 66 Закону України «Про банківську діяльність». Всупереч імперативним вимогам постанови Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ, яка отримана АТ «Дельта Банк» у встановленому законом порядку та була обов'язковою для виконання, позивач та відповідач уклали Іпотечний договір в період існування у Банку відповідних заборон, зокрема, щодо передачі в забезпечення третім особам майна та активів банку без погодження з куратором НБУ. Згаданий Іпотечний договір взагалі не обліковувався та був відсутній на балансі Банку, що є грубим порушенням Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 30.12.1998 № 466 (Положенням № 566), та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 № 254 (Положення № 254). Крім цього, укладений між сторонами Іпотечний договір не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», оскільки не визначає конкретного строку виконання зобов'язання та містить положення щодо розміру основного зобов'язання лише в описовому вигляді тощо.

З огляду на наведене та приписи ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 203, 215, 216 ЦК України, ст. 3, 47, 49, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» позивач просив визнати недійсним Іпотечний договір від 29.12.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі № 1871, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», а також зобов'язати відповідача повернути позивачу оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором, що передані згідно Акту приймання-передачі документів на зберігання від 29.12.2014.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що в отриманому ним повідомленні про нікчемність оспорюваного правочину від 29.09.2015 (вих. №9310 ) жодним чином не відображено, не наведено відповідного аналізу та не доведено фактів (не підтверджено їх належними та допустимими доказами, окрім власної думки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) підстав нікчемності Іпотечного договору на підставі п. п. 1, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згадане рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оскаржено відповідачем в порядку адміністративного судочинства. За наслідками розгляду справи №826/24298/15 постановою Окружного адміністративного суду України від 26.01.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016, позов АТ «Ощадбанк» задоволено й визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації AT «Дельта Банк» Кадирова В.В. про нікчемність правочинів, а саме іпотечного договору від 29.12.2014, договору застави майнових прав від 25.02.2015 (№ 293), договору застави майнових прав від 25.02.2015 (№ 294), договору застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 та договору про звернення стягнення № 1/ЦП/ЗС від 26.02.2015. Визнано протиправним та скасовано повідомлення № 9310 від 29.09.2015 про нікчемність правочинів. Таким чином, на думку відповідача, судами встановлено відсутнім факт невідповідності Іпотечного договору вимогам чинного законодавства України та спростовано всі аргументи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації AT «Дельта Банк», які є ідентичними підставам позову у даній справі, відповідно спірний договір є дійсним, а позов АТ «Дельта Банк» безпідставним та необґрунтованим, тим більше, що позивачем у своїй позовній заяві не наведено жодної фактичної обставини, з якою закон пов'язує визнання оспорюваного правочину недійсним на момент його укладення тощо.

Як встановлено матеріалами справи, 15.12.2010 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позивачем, Банком) та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (відповідачем, кореспондентом) укладено Договір № 151210-Л1 про відкриття та ведення кореспондентського рахунку (Договір 1), за умовами п. 1.1 якого для проведення розрахунків Банк відкриває кореспонденту мультивалютний кореспондентський рахунок типу «Лоро» № 3 у валютах згідно заяви кореспондента та виконує за дорученням і за кошти кореспондента розрахунки, здійснює його обслуговування.

15.12.2010 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позивачем, Банком) та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (відповідачем, кореспондентом) укладено Договір № 151210-Л2 (Договір 2) про відкриття та ведення кореспондентського рахунку, за умовами п. 1.1 якого для проведення розрахунків Банк відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок типу «Лоро» у українських гривнях (980) та виконує за дорученням і за кошти кореспондента розрахунки, здійснює його обслуговування.

29.12.2014 в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за Договорами 1 та 2 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (іпотекодавцем) та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (іпотекодержателем) укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі № 1871 (далі - Іпотечний договір).

Пунктом 1.1 Іпотечного договору сторони погодили, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах Іпотечного договору предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності.

За умовами п.п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.1.4, 1.1.5, 1.1.6, 1.1.7, 1.1.8, 1.1.9, 1.1.10 та 1.1.11 Іпотечного договору предметами іпотеки є відповідно 11 земельних ділянок, загальна вартість яких згідно п. 1.3 Іпотечного договору за взаємною згодою сторін становить 117 689 026,00 грн.

Іпотековдавець передав, а іпотекодержатель прийняв на зберігання правовстановлюючі документи на предмет іпотеки згідно Акту приймання-передачі документів на зберігання, оформленого за формою, наведеною в додатку № 1 до Іпотечного договору, на строк його дії (п. 7.1 Іпотечного договору).

Сторони Іпотечного договору ( п. 9.1) погодили, що з його укладенням вони досягли згоди з усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов'язання за кожним договором кореспондентського рахунку в повному обсязі (п. 11.1 Іпотечного договору).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», відповідно до якого з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ «Дельта Банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі ч. 4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду 03.08.2015 прийняла рішення № 147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬТА БАНК» до 02.10.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до 02.10.2015 включно.

У відповідності до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» згідно статей 37, 38, 51, ч.1 і 2 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Вищезгадана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі Інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому згідно ст. 35 ГПК України не потребує доказування.

За приписами ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Як встановлено матеріали справи, 11.03.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадировим В.В. видано наказ №67, згідно якого вирішено здійснити в АТ «Дельта Банк» перевірку правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) АТ «Дельта Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Протоколом засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями №56 від 24.09.2015 виявлено, що нікчемним правочином згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є, зокрема, Іпотечний договір від 29.12.2014, укладений з ПАТ «Державний ощадний банк України» й посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі № 1871, (згідно з п. 5, 7 ч.3 ст. 38).

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Повідомленням № 9310 від 29.09.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. було повідомлено Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про нікчемність правочинів (в тому числі оспорюваних у даній справі) згідно п.п. 1, 5, 7, ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За приписами ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Положеннями ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За матеріалами справи, відповідач в порядку, передбаченому ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», звернувся до АТ «Дельта Банк» з вимогою від 22.10.2015 № 55/2-06/1447-11020 про визнання кредитором на суму 3 909 642 460,29 грн., яку Банк отримав 22.10.2015 за вх. № 31454.

Відповідно до Витягу з Переліку (Реєстру) вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», затвердженого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.01.2016, вимоги відповідача акцептовані на загальну суму 3 279 666 104,29 грн.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі Постанова пленуму № 11) правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, визначені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абз. 2 ч. 6 ст. 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», ч. 2 ст. 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ч. 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», ст. 12 Закону України «Про іпотеку», ч. 2 ст. 29 Закону України «Про страхування», ст. 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 7-1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину ( п. 2.9 Постанови пленуму № 11).

За змістом п. 2.5.2 згаданої Постанови пленуму № 11 необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони «Крим» та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України»), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України).

За приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин на відміну від оспорюваного є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Таким чином, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову. Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним).

Поряд з цим законом не виключається можливість вирішення судом спорів, пов'язаних з визнанням нікчемних правочинів дійсними у випадках, встановлених законом (частина друга статті 218, частина друга статті 220 ЦК України).

Відповідно до ст. 207 ГК України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

З огляду на наведене й вищезазначені положення цивільного та господарського законодавства позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що в ході перевірки Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правочинів (інших договорів) за кредитними операціями на балансі позивача було виявлено Іпотечний договір від 29.12.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі № 1871, який укладений з численними порушеннями чинного законодавства та встановлених Національним банком України заборон та обмежень, відповідно є нікчемним згідно пунктів 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Посилаючись на приписи п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач стверджував, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» всупереч імперативним вимогам постанови Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ в період існування відповідних заборон, зокрема, щодо передачі в забезпечення третім особам майна та активів банку, без погодження з куратором НБУ уклало оспорюваний Іпотечний договір.

Так, 11.09.2014 Правлінням Національного банку України винесено постанову №560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю АТ «Дельта Банк» шляхом призначення куратора». Куратором призначено ОСОБА_10

30.10.2014 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою для стабілізації діяльності позивача та відновлення його фінансового стану з дня прийняття цієї постанови до кінця строку, який визначено п.1 цієї постанови (до 180 днів), для позивача запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, не передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором.

Відповідно до ч. 6 ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку.

Згідно п. 5.1 Глави 5 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902 (далі -Положення № 346), Національний банк має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку.

За приписами п. 5.4 цього Положення № 346 куратор банку призначається з числа службовців Національного банку, які мають вищу економічну або юридичну освіту. Службовець Національного банку, який призначається куратором банку, надає письмове запевнення про відсутність конфлікту інтересів з цим банком у нього, в асоційованих з ним осіб та юридичних осіб, у яких такі асоційовані особи є керівниками або контролерами.

Відповідно до п. 5.6 Положення № 346 куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку, перебуваючи безпосередньо в банку та/або шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації щодо діяльності банку.

На куратора банку згідно п. 5.7 Положення № 346 можуть покладатися такі повноваження: здійснювати постійний контроль за проведенням банком операцій; отримувати інформацію та ознайомлюватися з документами щодо проведення банком операцій і визначення рівня ризиків, на які він може наражатися.

З метою ефективного виконання покладених на нього завдань куратор за наявності обґрунтованих підстав має право на отримання необхідної інформації від структурних підрозділів Національного банку та залучення до роботи за погодженням з керівництвом Національного банку службовців Національного банку (п. п. 5.9. 5.10 Положення № 346 ). Банк на вимогу куратора зобов'язаний надавати інформацію щодо його діяльності, у тому числі пояснення щодо проведення ним окремих операцій. Інформація надається у формі відповідних документів та їх копій (у тому числі виготовлених методом сканування або створення фотокопій) чи інших носіїв відповідної інформації.

За таких обставин, куратор НБУ в контексті здійснення постійного посиленого контролю за діяльністю банку, в тому числі за проведенням банком операцій, можливості отримання відповідної інформації, ознайомлення з документами щодо проведення банком операцій та визначення рівня ризиків, на які він може наражатися, мав вагому роль при прийнятті АТ «Дельта Банк» рішень щодо укладання Договорів забезпечення та, відповідно, у разі незгоди проти вчинення таких правочинів мав можливість, зокрема, вимагати від АТ «Дельта Банк» пояснень щодо проведення таких операцій, проте будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивачем (апелянтом) суду не надано, що може свідчити про обізнаність куратора про вчинення спірних правочинів та відсутність заперечень з його боку на їх вчинення.

Крім цього, жодним нормативно-правовим актом України не встановлено форми/порядку/строку/умов, у яких має бути виражене погодження куратора НБУ на укладення тих чи інших правочинів, відтак посилання апелянта (позивача) на відсутність такого погодження куратора НБУ при укладенні банком договорів забезпечення як підстави для визнання цих договорів недійсними не заслуговують на увагу, адже останнім не доведено відсутності такого погодження, мало місце ненадання позивачем суду такого погодження куратора, позивач (апелянт) в даному випадку є зацікавленою особою, яка звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним саме з вищенаведених підстав.

Більше того, невідповідність укладеного договору положенням постанови Національного банку України не визначено як підставу його нікчемності на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім цього, за твердженнями позивача (апелянта), укладений з відповідачем Іпотечний договір ставить інших кредиторів з аналогічними вимогами у невигідне становище, оскільки умови Іпотечного договору прямо передбачають передачу відповідачу як кредитору та іпотекодержателю предметів іпотеки (земельних ділянок), що свідчить про надання переваг відповідачу перед іншими кредиторами, прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку, що згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» також є підставою нікчемності оспорюваного договору.

Проте, вказані доводи позивача обмежуються лише поясненнями останнього та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, адже позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що інші кредитори банку виявили бажання укласти аналогічні спірному договори й саме відповідачу було надано перевагу в його укладенні, як і не доведено, яким чином укладення спірних договорів ставить у невигідне становище інших кредиторів позивача.

Необґрунтованими та безпідставними є твердження позивача про те, що Іпотечний договір взагалі не обліковувався на бухгалтерському обліку та був відсутній на балансі Банку, що є грубим порушенням вимог Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, оскільки відповідальність за ведення бухгалтерського обліку лежить на відповідних працівниках банку й відсутність будь-якої інформації в системі банку є внутрішньою проблемою позивача (апелянта).

Посилання позивача (апелянта) на невідповідність укладеного між сторонами Іпотечного договору вимогам Закону України «Про іпотеку» за не визначення у ньому конкретного строку виконання зобов'язання та наявні положення щодо розміру основного зобов'язання лише в описовому вигляді, не заслуговують на увагу, адже позивачем помилково трактуються приписи чинного законодавства, зокрема значення поняття «строк», та розуміння правової природи іпотеки як способу забезпечення виконання зобов'язань.

Крім цього, недотримання форми договору не є підставою нікчемності правочину відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на який посилається позивач.

Доводи позивача з приводу неправомірності дій відповідача, що фактично спрямовані на подвійне стягнення кошів з неплатоспроможного Банку жодним чином не обґрунтовують підстав, з якими цивільне й господарське законодавство, як і Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов'язують можливість визнання нікчемного правочину недійсним.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

Таким чином, з урахуванням вимог ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В зв»язку з цим, доводи позивача про нікчемність Іпотечного договору за наявності підстав, визначених п. п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім цього, вважаючи Повідомлення №9310 від 29.09.2015 Уповноваженої особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про нікчемність оспорюваного Іпотечного договору таким, що не відповідає дійсності, нормам чинного законодавства, протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси АТ «Ощадбанк» (відповідача), останнім було подано відповідний адміністративний позов до Окружного адміністративного суду м. Києва.

За наслідками розгляду в порядку адміністративного судочинства справи № 826/24298/15 (щодо оскарження нікчемності правочинів) Окружним адміністративним судом м. Києва 26.01.2016 було прийнято постанову, якою адміністративний позов АТ «Ощадбанк» задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про нікчемність правочинів, а саме іпотечного договору від 29.12.2014, договору застави майнових прав від 25.02.2015 (№ 293), договору застави майнових прав від 25.02.2015 (№ 294), договору застави цінних паперів № 1/ЦП від 26.02.2015 та договору про звернення стягнення № 1/ЦП/ЗС від 26.02.2015. Визнано протиправним та скасовано повідомлення № 9310 від 29.09.2015 про нікчемність правочинів.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 по справі № 826/24298/15 вищезгадану постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2016 у цій справі залишено без змін.

За висновками Київського апеляційного адміністративного суду ( ухвала від 26.05.2016 у цій справі, на момент укладення договорів забезпечення взагалі не встановлено форми погодження куратором НБУ укладення тих чи інших правочинів, а тому твердження скаржника про відсутність погодження куратора НБУ на укладення договорів забезпечення розцінюється адміністративним судом апеляційної інстанції критично, оскільки не зважаючи на неодноразові витребування судом відповідних доказів, учасниками процесу не доведено відсутності такого погодження.

Крім цього, в Повідомленні про нікчемність жодним чином не відображено, не наведено відповідного аналізу та не доведено фактів (не підтверджено їх належними та допустимими доказами, окрім власної думки Уповноваженої особи Фонду) щодо ймовірного допущення порушень, передбачених п. п. 1, 5, 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідачем не визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного Банку, які передбачено ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та не наведено, що Договори забезпечення (всі разом та/або кожен з них окремо) мають ознаки нікчемного правочину».

У відповідності до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вище згадувалось, всі доводи позивача, які викладено у даному позові, є аналогічними його позиції щодо нікчемності Договорів забезпечення, які вже розглядались і оцінювались в порядку адміністративного судочинства і були відхилені судами першої та апеляційної інстанцій, дії Уповноваженої особи були визнані незаконними, рішення Уповноваженої особи та Повідомлення про нікчемність - скасовані.

Таким чином, вищезгаданими судами було встановлено відсутність факту невідповідності Іпотечного договору вимогам чинного законодавства України, спростовано аргументи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк», які є ідентичними правовій позиції по даному позову щодо визнання Іпотечного договору недійсним, відповідно договір є дійсним.

Оскільки жодна з підстав нікчемності правочину, передбачена ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за Іпотечним договором не настала, враховуючи неподання позивачем (апелянтом) незважаючи на численні письмові та усні пояснення належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, місцевий суд правомірно відмовив в задоволенні позову про визнання Іпотечного договору недійсним.

Таким чином, Іпотечний договір залишається чинним, відповідно вимоги про повернення позивачу як заставодавцю оригіналів правовстановлюючих документів на виконання умов договору, також не підлягають задоволенню як похідні.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10916/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/10916/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

О.В. Агрикова