ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2017р. Справа № 910/435/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м.Добропілля, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», м.Павлоград, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 2: Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго», м. Львів

про стягнення 10042,99 грн. вартості нестачі вантажу

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: ОСОБА_1

Від третіх осіб: н/з

Суть спору:

Позов заявлено Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля, Донецька область до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград, Дніпропетровська область та Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», м. Львів про стягнення 10042,99 грн. вартості нестачі вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. матеріали справи №910/435/17 було скеровано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

23.02.2017р. ухвалою Господарського суду Львівської області порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 28.03.2017р.

Для всебічного та обєктивного вирішення спору, дослідження та зясування всіх обставин справи, 28.03.2017р. розгляд справи відкладався з підстав, зазначених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 18.04.2017р. представник позивача не зявився. Згідно заяви від 16.03.2017р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання зявився, надав усні пояснення, проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву від 27.03.2017р. Зазначив, що жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, позивачем суду не надано, відтак, реально завданої шкоди позивач не поніс. Згідно з даними комерційного акта РА №014928 від 20.08.2016р. станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці не виявлено пошкодження захисних пломб (ЗПП), вагон у технічному відношенні справний, відомостей щодо опису обставин про незбережене перевезення немає. Посилається на відсутність причинного звязку між дією перевізника і втратою вантажу, відтак, відсутність вини відповідача. В задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

31.12.2013 між ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля (замовник) та ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ (позивач, за договором - виконавець) укладено договір №13-15/75-У, відповідно до якого замовник зобов'язався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця пов'язані із збагаченням вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобов'язується прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику, в строки та на умовах, обумовлених даним договором і/або Специфікаціями.

30.04.2016р. між ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля (замовник) та ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ (виконавець) укладено додаткову угоду до договору №13-15/75-У від 31.12.2015р., відповідно до якої продовжено строк дії договору до 31.12.2016р.

Відповідно до п.5 Специфікації від 29.04.2016р. до договору, поставка концентрату здійснюється на умовах DDR, місце призначення залізнодорожна станція Ладижин Одеської залізної дороги і/або залізнодорожна станція Бурштин Львівської залізної дороги і/або залізнодорожна станція Енергодар Придніпровської залізної дороги і/або залізнодорожна станція Добротвір Львівської залізної дороги в редакції ІНКОТЕРМС-2010, з врахуванням умов договору та Специфікації.

ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ відповідно до Технічних умов 18.08.2016р. завантажило по накладній №50306901 вугілля камяне марки г-газове, марка Г (Г2) у вагон №68980721 в кількості 71000 кг та передало вказаний вантаж для перевезення відповідачу. Згідно накладної навантаження на рівні бортів, вологість 7%, вантаж розміщено й закріплено згідно з п.3 глави 14 додатку 3 до СМГС.

За вказаною накладною №50306901 відповідач прийняв у позивача на станції Добропілля Донецької залізниці вугілля для перевезення і зобов'язався доставити його на станцію Добротвір Львівської залізниці ДТЕК Добротвірська ТЕС ПАТ ДТЕК Західенерго, яка є структурною одиницею ПАТ ДТЕК Західенерго.

20.08.2016р. на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці був складений комерційний акт РА №014928, згідно якого при контрольному переважуванні вагону №68980721 на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 84400 кг, тара - 20400 кг, нетто - 64000 кг, що менше вантажного документа на 7000 кг. Навантаження вантажу нерівномірне: від рівня бортів до вище бортів на 10 см, вкатане, марковано однією повздовжньою борозною. За рухом поїзду над 4-7 люками маються поглиблення довжиною 550 см, шириною 280 см, глибиною 400 см. В місці поглиблення маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох боків зачинені, течії вантажу немає. При повторному зважуванні вагона вага підтвердилася. Вантаж якого бракує в вагоні уміститися міг. Зав. вантажним двором за штатним розкладом не має. У розділі Є комерційного акта зроблена відмітка станції призначення Добротвір Львівської залізниці, згідно якої, під час перевірки, різниці проти цього акту не виявлено.

Згідно ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На підставі ст.133 Статуту залізниць України, за підписами в.о. генерального директора та головного бухгалтера ПАТ ДТЕК Західенерго на накладній №50306901 вчинено переуступний напис, згідно якого право на предявлення позову до ПАТ «Укрзалізниця» передано ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ.

За захистом своїх прав, ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ звернулося з позовом до Господарського суду про стягнення з відповідача вартості недостачі вантажу.

Позивач здійснив обрахунок позовних вимог з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п.27 Правил видачі вантажів для мінерального палива складає 1%. Відтак, згідно обрахунку позивача, недостача вантажу за мінусом норми природної втрати вантажу, становить 6290 кг. або 6,29 т.

Як вбачається з довідки відправника ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні №68980721 по накладній №50306901 становить 1596,66 грн. разом з ПДВ (довідка наявна в матеріалах справи).

Згідно розрахунку позивача, вартість недостачі виявленої у вагоні №68980721, з врахуванням норми природної втрати, складає 10042,99 грн. із розрахунку: 6,29 т. (нестача з врахуванням норми природної втрати 1%) х 1596,66 грн. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).

Відтак, на підставі складеного Придніпровською залізницею комерційного акта РА №014928 від 20.08.2016р., посилаючись на норми чинного законодавства України, позивач просить стягнути з відповідача 10042,99 грн. вартості нестачі вантажу.

Згідно ст.526 ЦК України в контексті з вимогами ст.193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.908 ЦК України, яка кореспондується з ч.5. ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цими Кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ч. 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно п.2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Як встановлено ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (ст. 23 ЗУ "Про залізничний транспорт").

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Згідно ст. 105 Статуту залізниць України встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

У відповідності до ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно ч.1 ст.31 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Як передбачено п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було заявлено будь-яких зауважень до стану вагону та вантажу. Комерційний акт РА №014928 від 20.08.2016р. містить відомості про те, що вагон №68980721 в технічному відношенні справний, течії вантажу немає.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечуючи проти позову зазначає, що згідно з даними комерційного акта від 20.08.2016р. РА №014928 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, не виявлено пошкодження захисних пломб (ЗПП), вагон у технічному відношенні справний, відомостей щодо опису обставин про не збережене перевезення немає. Таким чином, відповідач посилається на відсутність причинного звязку між дією перевізника і втратою або пошкодженням вантажу, відтак, відсутність вини відповідача. Крім того, відповідач зазначив, що обовязковою підставою для відшкодування збитків є їх реальна наявність, тобто реально завдана шкода. Проте, жодних доказів в підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення суду не надано.

З огляду на викладені заперечення відповідача, суд звертає увагу останнього на вищезазначені правові норми, а саме, п.2 ст. 294 ЦК України, ст.ст. 12, 23 ЗУ "Про залізничний транспорт", ст.ст. 110, 113 Статуту залізниць України, згідно яких передбачено, що перевізник несе відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що втрата, пошкодження чи нестача вантажу сталися не з його вини.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю). Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу (п. 2.7 Розяснення Президії Вищого Господарського суду України від 29.09.2008 N 04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею"»).

Таким чином, викладені відповідачем у відзиві заперечення не спростовують позовних вимог, оскільки останнім не доведено, що частина вантажу була втрачена не з його вини, відтак, відповідальність за незбереження вантажу при його перевезенні, в даному випадку покладається на залізницю.

Також, представник відповідача у своєму відзиві правомірно посилається на ч.2 п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, та стверджує, що при розрахунку кількості нестачі вантажу слід враховувати 2% норми природної втрати вантажу, оскільки вантаж було завантажено у вологому стані.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України, за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

У графі 20 залізничної накладної №50306901 Найменування вантажу зазначено, що спірний вантаж (вугілля камяне, марки г-газовий, Г (Г2)) навантажено з вологістю - 7%.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані, становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Перевіривши розрахунок вартості недостачі вантажу, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки при здійсненні обрахунку позивачем застосовано невірну величину норми природної втрати вантажу.

Таким чином, при розрахунку суми збитків від втрати частини вантажу судом застосовано підп.3 п.27 Правил видачі вантажів, відповідно до якого норма природної втрати вантажу зданого до перевезення у вологому стані складає 2%, оскільки вантаж було відвантажено у стані 7% вологості.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.08.2016 у справі №905/1021/16.

Суд, самостійно здійснивши перерахунок позовних вимог, з урахуванням норм природної втрати на 2%, встановив суму недостачі вантажу за залізничною накладною №50306901 в розмірі 8909,36 грн. При здійсненні перерахунку суд виходив з наступного:

71000 кг х 2%= 1420 кг;

7000 кг 1420 кг = 5580 кг;

5580 кг:1000 = 5,58 т;

5,58 т х 1596,66 грн. = 8909,36 грн.

В розрахунку 71000,00 кг - маса нетто у вагоні; 7000 кг маса недостачі за комерційним актом; 1420 кг норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто; 5580 кг недостача вантажу в кілограмах; 5,58 т недостача вантажу в тонах; 1596,66 грн. - вартість однієї тони вугільної продукції за накладною №50306901 згідно довідки ПАТ ДТЕК Добропільська ЦЗФ.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань зі зберігання вантажу переданого йому до перевезення, а саме, часткової втрати вантажу, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка згідно здійсненого судом перерахунку становить 8909,36 грн. Дана заборгованість підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає стягненню. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку позовні вимоги задоволити частково.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 267, 526, 908, 909, 920, 924 ЦК України, ст.ст. 193, 306, 307, 314 ГК України, ст.ст. 2, 24, 31, 105, 110, 114, 115, 129, 130, 133 Статуту залізниць України, ст.ст. 43, 32, 33, 38, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116, 117 ГПК України, Господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5 () в особі Регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів, вул. Гоголя, 1 () на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1 () 8909,36 грн. вартості недостачі вантажу та 1222,45 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 24.04.2017р.

Суддя Мороз Н.В.