РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017Справа №910/1795/17

За позовом концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

до підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "НБМ"

про визнання договору укладеним

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Гамрецький Є.О. - за довіреністю від 11.01.2017 № 42/9, Панамаренко Д.М. - за довіреністю від 11.01.2017 № 48/9;

відповідача: Грабєжов О.Е. - за довіреністю від 04.01.2017 № б/н, Багрій К.В. - за договором про надання правової допомоги від 06.03.2017 № б/н та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 25.09.2008 № 3744/10.

С У Т Ь С П О Р У:

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "НБМ" про визнання договору укладеним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем з метою врегулювання договірних відносин між сторонами спору направлено відповідачу на розгляд та підписання проект договору від 01.12.2016 № 4-561 про надання телекомунікаційних послуг. У відповідь на вказану пропозицію на адресу позивача надійшов підписаний договір від 01.12.2016 № 4-561 про надання телекомунікаційних послуг, проте, із протоколом розбіжностей від 29.12.2016 до додатку № 1 (вартість послуг). Позивач вказує, що не має можливості надавати визначені в договорі телекомунікаційні послуги за цінами, зазначеними відповідачем в протоколі розбіжностей від 29.12.2016 до додатку № 1, у зв'язку з чим повідомив відповідача листом від 17.01.2017 № 114/9-07 про те, що не приймає умови протоколу розбіжностей та керуючись ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України просив надати згоду на вирішення даного спору в судовому порядку. Однак станом на момент подачі даного позову відповідь на вказаний лист на адресу позивача не надходила. Враховуючи те, що відповідач в межах строків для відповіді, передбачених ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України, свідомо вчинив дії, що свідчать про намір укласти договір з надання послуг з позивачем на умовах останнього та з метою врегулювання розбіжностей, що залишились неврегульованими, позивач звернувся до господарського суду з вимогами про визнання укладеним договору від 01.12.2016 № 4-561 про надання телекомунікаційних послуг за цінами, визначеними в додатку № 1 в редакції позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/1795/17.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з тих підстав, що твердження позивача про прийняття відповідачем пропозиції укласти договір на запропонованих позивачем умовах є безпідставними, оскільки подання сигналу до центру контролю і управління радіомовленням та телебаченням концерну РРТ 01.01.2017 здійснювалось відповідачем вже після підписання ним і направлення позивачу протоколу розбіжностей до додатку № 1 до договору, підписаного з боку відповідача із відповідним застереженням. Відтак, відповідач вважає, що договір від 01.12.2016 № 4-561 є укладеним на умовах та за договірними цінами, запропонованими відповідачем і визначеними у протоколі розбіжностей від 29.12.2016 до додатку № 1 та продовжує діяти до закінчення строку його дії. Також відповідач зазначає про те, що сторонами не було досягнуто згоди щодо суттєвої умови договору, а саме - ціни, запропонованої позивачем, оскільки відповідачем було виражено безумовну незгоду із запропонованою позивачем договірною ціною в письмовому вигляді. Крім того, запропоновані позивачем в додатку № 1 до договору ціни на послуги є економічно необґрунтованими та значно завищеними.

До господарського суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній вказує на те, що відповідно до вимог Закону України "Про телекомунікації" та правил надання телекомунікаційних послуг позивач, як оператор телекомунікацій, не має права відмовити в наданні послуг тим, хто їх замовляє. Позивач не здатний самовільно здійснювати трансляцію телевізійних програм в ефірі, це можливо лише за умови надання вхідного сигналу від відповідача. Так починаючи з 01.01.2017 сигнал від відповідача безперервно поступає до центру контролю і управління радіомовленням та телебаченням позивача, що свідчить про прийняття пропозиції позивача та бажання укласти договір на тих же умовах, що були запропоновані останнім. Крім того, відповідачем здійснена часткова оплата наданих позивачем послуг за договором в січня та лютому 2017, про що свідчать платіжні доручення від 27.02.2017 № 6261 та від 27.03.2017 № 6415.

Представник відповідача звернувся до суду із додатковими запереченнями на позов, відповідно до яких вказує про те, що незалежно від факту укладення або не укладення договору від 01.12.2016 № 4-561 між сторонами спору, відповідач зобов'язаний подавати сигнал на супутниковий ретранслятор "ASTRA 4A" з метою розповсюдження цього сигналу по території, вказаній у ліцензії на мовлення серії НР № 00488-м від 01.12.2013, в тому числі в період з 01.01.2017 по 31.12.2017, але в рамках договору з компанією "SES ASTRA AB".

В судовому засіданні 10.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - позивач/Концерн) є державним господарським об'єднанням підприємств, створеним наказом державного комітету України по зв'язку від 04.10.1991 № 102 "Про створення концерну РРТ", заснованим на державній формі власності і належить до сфери управління адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Концерн включений до реєстру операторів та провайдерів телекомунікацій відповідно до рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 07.12.2007 № 1019 "Про ведення реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій".

Приписами статті 63 Закону України "Про телекомунікації" встановлено, що умовою надання телекомунікаційних послуг є укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Підприємство з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "НБМ" (далі - відповідач) є власником ліцензії на мовлення телевізійних програм під логотипом "5 канал".

Відповідно до частини 2 статті 181 Господарського кодексу України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Так позивачем, з метою врегулювання договірних відносин між сторонами спору, листом від 16.12.2016 № 5789/4-07 направлено на адресу відповідача проект договору від 01.12.2016 № 4-561 про надання телекомунікаційних послуг у 2017 (далі - Договір). Обидва проекти Договору та проекту додатку № 1 до Договору підписані позивачем та скріплені відбитками печатки останнього. Вказаний лист отриманий відповідачем 19.12.2016, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Положеннями частини 3, 4 статті 181 Господарського кодексу України, встановлено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Після отримання проекту Договору та додатку № 1, відповідач підписав та скріпив печаткою два примірники Договору, однак мав заперечення щодо проекту додатку № 1 до Договору, а саме: враховуючи обсяг та зміст послуг, що надаються позивачем, відповідач вважає, що запропоновані у додатку № 1 договірні ціни на послуги значно завищені у зв'язку з чим складено протокол розбіжностей від 29.12.2016 до додатку № 1.

Так відповідач, листом від 30.12.2016 № 302, направив на адресу позивача один примірник Договору, один примірник додатку № 1 до Договору із застереженням та два примірники протоколу розбіжностей від 29.12.2016 до додатку № 1 до Договору, які підписані відповідачем та скріплені відбитками його печаток. Вказаний лист отриманий позивачем 03.01.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Відповідно до частини 5 статті 181 Господарського кодексу України, сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Спірний додаток № 1 до Договору визначає вартість послуги позивача за технічне обслуговування технічного засобу відповідача.

В подальшому позивач листом від 17.01.2017 № 114/9-07 повідомив відповідача, що не приймає умови протоколу розбіжностей та запропонував надати згоду на вирішення спору в судовому порядку. Вказаний лист отриманий відповідачем 23.01.2017 за вх. № 18.

Положеннями статті 66 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком випадків, передбачених у частині другій цієї статті.

Відповідно до статті 67 Закону України "Про телекомунікації",

1. Тарифне регулювання на ринку телекомунікацій України базується на таких принципах:

1) базування розрахунків тарифів на собівартості цих послуг з урахуванням отримання прибутку;

2) залежність рівня тарифів від рівня якості телекомунікаційних послуг;

3) недопущення встановлення демпінгових або дискримінаційних цін з боку окремих операторів, провайдерів телекомунікацій;

4) необхідність уникнення перехресного субсидування одних телекомунікаційних послуг за рахунок інших;

5) стягнення почасової плати за фактичний час отримання споживачем телекомунікаційних послуг.

Концерн стверджує, що при наданні послуг застосовує тарифи, які відповідають вимогам статті 67 вказаного вище закону, згідно яких визначені принципи регулювання тарифів, а саме: базування розрахунків тарифів на собівартості цих послуг з урахуванням отримання прибутку, а також необхідності уникнення перехресного субсидування одних телекомунікаційних послуг за рахунок інших.

Позивач не здатний самовільно здійснювати трансляцію телевізійних програм з логотипом "5 канал" в ефірі. Це можливо лише за умови надання вхідного сигналу від відповідача.

З 01.01.2017 сигнал від відповідача безперервно поступає до центру контролю і управління радіомовленням та телебаченням Концерну. В свою чергу, врегулювання розбіжностей між сторонами за Договором є необхідним з метою недопущення припинення трансляції телевізійного каналу, що суперечить суспільним інтересам.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин між сторонами спору, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник в результаті того, що відповідач, в межах строків для відповіді, передбачених ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України, свідомо вчинив дії, що свідчать про намір укласти договір з надання послуг з позивачем на умовах останнього. Враховуючи факт прийняття відповідачем пропозицій конклюдентними діями та з метою врегулювання розбіжностей, що залишились неврегульованими, позивач звернувся до господарського суду із позовними вимогами про визнання укладеним Договору за цінами, визначеними в додатку № 1 в редакції позивача.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Положеннями статті 646 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Проте, подання сигналу центру контролю і управління радіомовленням та телебаченням Концерну з 01.01.2017 здійснювалось відповідачем вже після підписання останнім та направлення позивачу протоколу розбіжностей від 29.12.2016 до додатку № 1 до Договору, який підписаний з боку відповідача із застереженням.

Таким чином вказана пропозиція відповідача є відмовою від одержаної пропозиції позивача і водночас новою пропозицією в розумінні статті 646 Цивільного кодексу України, яка отримана позивачем 03.01.2017.

Приписами частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Так саме позивач, після отримання листа відповідача від 30.12.2016 № 302 разом із протоколом розбіжностей до додатку № 1 до Договору, підписаним відповідачем із застереженням, вчинив конклюдентні дії - розповсюджував програму відповідача за допомогою технічних засобів мовлення, тобто надавав телекомунікаційні послуги, що є предметом Договору.

Також, крім ліцензії на мовлення, на мовлення ефірне (телебачення) аналогове загальнонаціональне, відповідач має ліцензію на мовлення серії НР № 00488-м, що видана національною радою України з питань телебачення і радіомовлення 01.12.2003, на мовлення супутникове (телебачення).

На виконання умов вказаної ліцензії на мовлення відповідач уклав договір з компанією "SES ASTRA AB". Враховуючи умови ліцензії, відповідач повинен подавати на супутниковий ретранслятор "ASTRA 4A" телевізійний сигнал.

При цьому згадані правовідносини абсолютно не стосуються правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем відповідно до умов ліцензії на мовлення серії НР № 00487-м, що видана національною радою України з питань телебачення і радіомовлення 04.04.2002, на мовне ефірне (телебачення) аналогове загальнонаціональне.

Відтак, незалежно від факту укладання або не укладання Договору між сторонами спору відповідач був зобов'язаний подавати сигнал на супутниковий ретранслятор "ASTRA 4A" з метою розповсюдження сигналу по території, вказаній у ліцензії на мовлення серії НР № 00488-м від 01.12.2003, в тому числі в період з 01.01.2017 по 31.12.2017, але в рамках договору з компанією "SES ASTRA AB".

Таким чином, твердження позивача про наявність з боку відповідача конклюдентних дій в рамках Договору у вигляді безперервного подання останнім сигналу по кабелях до центру контролю і управління радіомовленням та телебаченням позивача є безпідставними.

Виходячи із змісту статей 38, 66 Закону України "Про телекомунікації", тарифи позивача на послуги, визначені в Договорі не підлягають державному регулюванню.

Приписами статті 190 Господарського кодексу України встановлено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Положеннями статті частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи той факт, що відповідачем в письмовій формі було виражено незгоду із запропонованою позивачем договірною ціною на послуги за Договором, визначеною в додатку № 1, сторонами спору не було досягнуто згоди щодо істотної умови Договору, а саме - ціни, запропонованої позивачем.

Відповідно до постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.12.2016 № 2358 "Про встановлення на січень 2017 року роздрібних тарифів на електричну енергію при переході до ринкових роздрібних тарифів на електричну енергію, що відпускається для кожного класу споживачів, крім населення, на території України", на січень 2017 роздрібні тарифи на електричну енергію при переході до ринкових роздрібних тарифів на електричну енергію, що відпускається для кожного класу споживачів публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО", крім населення, на території України становлять 146,87 коп./кВт*год, без ПДВ.

Відтак, прямі затрати Концерну на постачання електричної енергії для роботи телевізійних передавачів відповідача будуть становити без ПДВ:

- TXUP-2000 - 10,28 грн./год. (електрична потужність не більше 7 кВт);

- TXUP-1000 - 5,14 грн./год. (електрична потужність не більше 3,5 кВт);

- TXUP-500 - 2,64 грн./год. (електрична потужність не більше 1,8 кВт);

- TXUP-200 - 1,17 грн./год. (електрична потужність не більше 0,8 кВт);

- TXUP-100 - 0,66 грн./год. (електрична потужність не більше 0,45 кВт).

В порівнянні з договірними цінами на послуги позивача, що були запропоновані останнім в додатку № 1 до Договору є суттєва різниця, а саме:

ПередавачВартість електроенергії (грн../год. без ПДВ) Договірна ціна на послуги (грн../год. (без ПДВ) Підвищення (%)
TXUP-200010,2843,17420
TXUP-10005,1432,79638
TXUP-5002,6426,01985
TXUP-2001,1719,071630
TXUP-1000,668,741324

Враховуючи викладене, запропоновані позивачем ціни в додатку № 1 до Договору є завищеними та економічно необґрунтованими.

Крім того, на даний час, Концерн продовжує забезпечувати приймально-передавальні системи відповідача електроенергією, що свідчить про прийняття Концерном пропозиції відповідача з укладення Договору на тих умовах, що були запропоновані відповідачем в протоколі розбіжностей від 29.12.2016 до додатку № 1 до Договору.

Твердження позивача про те, що відповідачем здійснена часткова оплата наданих позивачем послуг за Договором в редакції позивача відповідно платіжних доручень від 27.02.2017 № 6261 та від 27.03.2017 № 6415 судом відхилені, оскільки призначенням платежу вказаних платіжних доручень є оплата за телекомунікаційні послуги в січні та лютому саме за Договором з протоколом розбіжностей від 29.12.2016. Тобто відповідач за даними платіжними дорученнями здійснював оплату наданих позивачем послуг саме за Договором в редакції відповідача.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14 квітня 2017 року

Суддя С.В. Балац