РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017Справа №910/2006/17

За позовом Українського державного концерну по матеріально-технічному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс»

до Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України

про стягнення 1 287 487,30 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Земляк В.С. - представник за довіреністю № 07-1/88 від 14.09.16

Кирик В.К. - представник за довіреністю № 07-1/6 від 13.01.17

від відповідача Опенько Д.А. - представник за довіреністю № 14/20-67-16 від 26.04.16

від третьої особи не з'явився

В судовому засіданні 19.04.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Українського державного концерну по матеріально-технічному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» до Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» про стягнення 1 287 487,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем та ПП «Меліса» укладено договір поставки двох тракторів «Джон Дір 8400» № 99/07-100 від 27.05.1999. Проте, підприємство не сплатило кошти позивачу за поставку тракторів. Крім того, 03.05.2001р. Господарським судом м. Києва порушено справу про банкрутство Українського державного концерну по матеріально-технічному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс». За твердженням позивача, на підставі погашення боргу ПП «Меліса» перед позивачем, Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» вилучив у ПП «Меліса» трактори «Джон Дір 8400», чим спричинив збитки позивачу у розмірі 1 287 487,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2006/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.02.2017.

22.02.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву відповідно до якого проти вимог заперечував з наступних підстав. Так, відповідача зазначає, що позивач ніколи не набував у власність майно (трактори) а виконував лише функції державного агента при укладенні договору поставки з ПП «Меліса». Крім цього, відповідач зазначив, що Рахунковою палатою України у 2002 році було проведено перевірку боржника (позивача) і встановлено, що КМУ постановою від 23.05.1997 № 489 прийняв необґрунтовані у правовому, організаційному та фінансовому аспектах пропозиції Мінсільгосппроду України щодо здійснення концерном забезпечення погашення іноземного кредиту в сумі 95,6 млн. дол. США.

Також відповідач зазнає, що техніка була вилучена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №414 «Про порядок зарахування коштів до державного бюджету у рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017р. у зв'язку з неявкою у судове засідання повноважених представників сторін, розгляд справи відкладено на 22.03.17.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.03.2017 суд залучив до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державну казначейська службу України та відклав розгляд справи на 05.04.2017.

Ухвалою суду від 05.04.2017 розгляд справи було відкладено на 19.04.2017.

14.04.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суд подав пояснення щодо вилучення та знищення документів, згідно з актом № 1 від 19.06.2012. А також заяву про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача повні вимоги підтримав та заявив клопотання про витребування документів у відповідача та інших осіб та залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерство фінансів України. Представник відповідача заперечував щодо заявлених клопотань.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотань позивача у заявку з не дотриманням приписів ст. 38 ГПК України та необґрунтованості таких клопотань.

Представник відповідача проти вимог заперечував з підстав наведених у відзиві.

Тертя особа у судові засіданні не являлася про причини неявки суд не повідомляла.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.11.1996 між Українським державним концерном по матеріально-технічному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс» в особі голови правління концерну Олійника Є.Ф. та його першого заступника Мушко В.Н. (покупець), та компанією «Дір енд Компані» (продавець) було укладено контракт купівлі-продажу № 10-5, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати покупцю товар фірми «Дір енд Компані», а покупець зобов'язався купити і оплатити вартість згідно з додатком № 3 (Умови платежу) тракторів і іншого обладнання, згідно з додатком 1, що є невід'ємною частиною контракту, на суму 85 130 000 доларів США.

У Специфікації № 1 (додаток № 1 до контракту) визначено перелік та вартість товарів, зокрема: 601 нових тракторів моделі Джон ДІР 8400,200 нових дискових борон моделі Джон ДІР 630, 103 нових 12-рядних сіялок моделі Джон ДІР 1710та 50 нових 35 -футових зернових сіялок моделі Джон ДІР 455.

Відповідно до додатку 3 до контракту (Умови платежу) платежі здійснюються наступним чином:

15% загальної вартості контракту сплачується шляхом кредиту, який надається продавцем покупцю строком на 5 років з фіксованою ставкою 6,5 %, проти виставлення покупцем боргового зобов'язання (Promissory Note), під гарантією Міністерства фінансів України. Погашення боргового зобов'язання буде здійснюватися в строки, які відповідають строкам погашення кредиту, який надається для фінансування 85 % вартості контракту.

85% загальної вартості контракту оплачується на умовах і в рамках Гарантійної структурної угоди від 10.05.95, укладеної між Міністерством фінансів, яке виступило від імені уряду України і Ексімбанком США, який виступив від імені уряду США, шляхом виставлення Державним експортно-імпортним банком України безвідзивного документарного акредитиву.

17 травня 1996 року між Українським державним концерном по матеріально-технічному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротехсервіс», який виконує функції державного агента, в особі голови правління Мушка Василя Никоновича (надалі - позивач/постачальник) та Приватним підприємством «Меліса» (покупець) укладено договір на поставку концерном «Украгротехсервіс» державним машинно-технологічним станціям, сільськогосподарським товаровиробникам та іншим суб'єктам господарювання усіх форм власності тракторів, сільськогосподарської техніки фірми «Дір енд Компані», запасних частин і технічних рідин та проведення розрахунків за них № 99/07-100 (надалі - договір поставки).

Відповідно до п. 2.1. договору поставки постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти товар та оплатити вартість на умовах розстрочення кінцевого розрахунку та під процент.

Товар переходить в розпорядження покупця після підписання сторонами акту передачі-приймання.

На виконання умов договору поставки 27.05.2017 постачальник передав, а покупець прийняв техніку, а саме трактори Джон Дір 8400 номер шасі 22239, номер двигуна 060040 та Джон Дір 8400 номер шасі 22254, номер двигуна 60208, що підтверджується актом передачі-приймання техніки фірми «Дір енд Компані» на виконання договору про поставку.

За доводами позивача, зобов'язання за контрактом купівлі-продажу № 10-5 виконано гарантом, у зв'язку з чим у позивача утворилась заборгованість перед гарантом (Кабінетом Міністрів України). В подальшому 03.05.2001 року Господарським судом м. Києва відносно позивача порушено справу про банкрутство № 23/267-50/360-2012 та введено мораторій на задоволення вимог його кредиторів. Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та без відома позивача приступив до протиправного вилучення активів у позивача у своє володіння. Зокрема, відповідачем було вилучено у ПП «Меліса» трактори Джон Дір 8400 номер шасі 22239, номер двигуна 060040 та Джон Дір 8400 номер шасі 22254, номер двигуна 60208, які за твердженням позивача перебували у власності останнього, чим завдано збитків позивачу на суму 1 287 487,30 грн. В обґрунтування правової позиції позивач посилається на положення ст.ст. 12,17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 20,147,224,225,226 ГК України та ст.ст. 11,509,1212 ЦК України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №414«Про порядок зарахування коштів до державного бюджету у рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва» доручено Національній акціонерній компанії "Украгролізинг", Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Київській міській державним адміністраціям вжити заходів відповідно до законодавства для проведення сільгосптоваровиробниками та іншими суб'єктами господарювання розрахунків за сільськогосподарську техніку іноземного виробництва, закуплену за рахунок іноземних кредитів, залучених державою або під державні гарантії.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №414 постановлено: «Державній податковій адміністрації разом з Національною акціонерною компанією «Украгролізинг» застосовувати від імені Кабінету Міністрів України заходи щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, згідно з додатками 1 і 2.

Так, у п. 2 Порядку проведення розрахунків з державним бюджетом у негрошовій формі за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, переданої сільгосптоваровиробникам та іншим суб'єктам господарювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 р. № 414, визначено, що у разі коли сільгосптоваровиробники та інші суб'єкти господарювання не в змозі погасити заборгованість за кредитами перед державним бюджетом коштами, ця процедура здійснюється відповідно до законодавства шляхом передачі НАК «Украгролізинг» для реалізації сільськогосподарської продукції та іншого ліквідного майна за узгодженими цінами та передачі НАК «Украгролізинг» у державну власність техніки, придбаної за рахунок кредитів, для її подальшої передачі у фінансовий лізинг на умовах, визначених законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи 11.06.2003 року між ПП «Меліса» (боржник) та Національною акціонерною компанією «Украгролізинг», правонаступником якого є Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (надалі - відповідач) було укладено договір №120-п від 11 червня 2006 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №414 «Про порядок зарахування коштів до державного бюджету у рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва».

Відповідно до п. 1.1. договору №120-п від 11.06.2006 боржник визнає і підтверджує свій борг за договором № 99/07-100 від 27.05.1999.

У п.1.2. договору №120-п від 11.06.2006 визначено, що на погашення боргу ПП «Меліса» передає Національній акціонерній компанії «Украгролізинг» сільськогосподарську техніку іноземного виробництва, за переліком вказаним в акті приймання-передачі, а Компанія приймає техніку і здійснює необхідні дії, передбачені Порядком проведення розрахунків державним бюджетом у не грошовій формі за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва товаровиробниками та іншими суб'єктами господарювання, затвердженими Постановою, з метою зарахування вартості техніки в рахунок погашення заборгованості Боржника за Кредитором.

На виконання умов договору №120-п від 11.06.2006 та постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року боржник передав, а відповідач прийняв трактор «Джон Дір» 8400 номер двигуна 060040 за актом приймання-передачі техніки від 11.06.2003 та трактор «Джон Дір» 8400 номер двигуна 60208 за актом приймання-передачі техніки від 06.05.2004.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами відповідача, що не відповідають дійсності твердження позивача, що Державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» самовільно забрав техніку, оскільки дана техніка була вилучена на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року №414 «Про порядок зарахування коштів до державного бюджету у рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва».

Крім цього, суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами щодо завдання йому відповідачем збитків у заявленому розмірі.

Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком невиконання зобов'язань, а не причиною.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, та на спростування заперечень відповідача проти позову, у зв'язку з чим на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Представником відповідача у поданій до суду заяві заявлено про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Пунктами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.04.2017

Суддя Пукшин Л.Г.

008400