ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.2017 Справа № 920/292/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Технологія», м. Суми,

до відповідача «GOH PRO» Sp. z o. o., м. Варшава, Республіка Польща,

про стягнення 5827,00 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 168 972 грн. 83 коп.

СУДДЯ Резніченко О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 5 від 10.01.2017;

Від відповідача: не зявився;

Секретар судового засідання Сидорук А.І.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5827,00 євро заборгованості за поставлений товар відповідно до укладеного між сторонами контракту № 258 від 3 червня 2015 року, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 04.04.2017 складає 167 875 грн. 87 коп.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Позовна заява подана до суду 06.04.2017 (вх. № 904), відповідно ціна позову (5827,00 євро) в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 06.04.2017 становить 168 972 грн. 83 коп.

Відповідач у судове засідання не зявився.

Позивач подав клопотання (вх. № 3968 від 26.04.2017) про долучення до матеріалів справи відповіді відповідача на позовну заяву від 18.04.2017 з завіреним перекладом на українську мову.

Згідно з відповіддю на позовну заяву від 18.04.2017, відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що прострочений борг утворився внаслідок порушення виконання грошових зобовязань по оплаті продукції з боку контрагентів відповідача. Відповідач просить суд розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі його представника.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі.

Підсудність даної справи Господарському суду Сумської області визначена ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, розділом 3 частини 2 Договору між Україною і ОСОБА_2 про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993, ратифікованого Постановою ВР N 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.1994, ст. 43 Закону України Про міжнародне приватне право та п. 9.2. контракту № 258 від 3 червня 2015 року в редакції угоди до контракту від 21.06.2016, яким передбачено, що при відсутності у сторін взаємного рішення у спорі (розбіжності, вимоги), такий спір передається на розгляд Господарському суду Сумської області (м. Суми, Україна) згідно з чинним законодавством України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Стаття 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" встановлює, що суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

З матеріалів справи вбачається, що 3 червня 2015 року між сторонами укладено контракт № 258 згідно з умовами якого позивач зобовязується поставити відповідачу продукцію виробничо-технічного призначення в асортименті, а відповідач, в свою чергу, зобовязується прийняти та оплатити продукцію на умовах, визначених контрактом.

За умовами п. 10.2. контракту в редакції угоди від 25.12.2015, останній вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2018 року.

Поставка товару здійснюється партіями на підставі специфікації (додаток № 1), що є невідємною частиною контракту (п. 1.2. контракту).

Виходячи з умов розділів 3, 4 контракту, ціна товару, умови оплати та умови поставки товару визначаються сторонами у специфікаціях до контракту.

Згідно з підписаною сторонами специфікацією № 11 від 02.12.2016, позивач зобовязався поставити відповідачу товар загальною вартістю 9398,40 євро. Умови поставки продукції DAP Кожениці, Польща (Інкотермс 2010), строк поставки до 14 грудня 2016 року, умови оплати відстрочка платежу протягом 45 днів від дати поставки продукції.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме митною декларацією № ЕК 10 АА 805130000/2016/016955, міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 024325, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу відповідно до умов контракту та отримання останнім 13.12.2016 товару на загальну суму 9392,00 євро.

Матеріали справи, зокрема акт рекламації від 17.03.2017 до контракту № 258 від 03.06.2015, підписаний сторонами, митна декларація № IM 41 ДЕ UA805180/2017/004484, свідчать про повернення відповідачем позивачу частини товару (товар неналежної якості) на загальну суму 3565,00 євро.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами контракту не оплатив поставлений позивачем та прийнятий відповідачем товар, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 5827, 00 євро.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положення ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію оплатності переданого покупцеві товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України також визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 5827,00 євро підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не розрахувався за отриманий товар, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідачем не подано доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти вимог позивача.

Згідно з відповіддю на позовну заяву від 18.04.2017 відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що прострочений борг утворився внаслідок порушення виконання грошових зобовязань по оплаті продукції з боку контрагентів відповідача.

Разом з цим, як передбачає частина 2 статті 218 Господарського кодексу України, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952p., гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Європейський суд розширено тлумачить поняття майна. Так, в постанові по справі Бейелер проти Італії (5 січня 2000 р.) зазначено, що …поняття майно в ст. 1 має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як майно в контексті цього положення.

Слід враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад права вимоги особи за зобовязаннями, за якими вона є кредитором).

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати отриманого товару, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 5827,00 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 06.04.2017 (день подання позову) складає 168 972 грн. 83 коп.

Абзацом третім частини першої статті 6 Закону України Про судовий збір передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті: для нерезидентів (за їх бажанням) - в іноземній валюті, для інших платників - у гривнях. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац третій частини першої статті 6 Закону).

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2518,22 грн. 00 коп., що станом на 04.04.2017 становить 87,40 євро.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з «GOH PRO» Sp. z o. o. (U1. Sulecinska 1/5, 04-959 Warszawa Poland) на користь Приватного акціонерного товариства Технологія (проспект Курський, 147-А, м. Суми, Україна, 40031; ) 5827,00 євро заборгованості, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 168 972 грн. 83 коп.

3. Стягнути з «GOH PRO» Sp. z o. o. (U1. Sulecinska 1/5, 04-959 Warszawa Poland) на користь Приватного акціонерного товариства Технологія (проспект Курський, 147-А, м. Суми, Україна, 40031; ) 2518 грн. 22 коп. судового збору, що становить 87,40 євро.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.04.2017.

Суддя О.Ю. Резніченко