КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа№ 5011-28/15641-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.

за участю представників сторін:

ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Куліченко М.В. - свідоцтво № 1375 від 11.07.2013.

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року

у справі № 5011-28/15641-2012 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Передмістя 2000"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року у справі № 5011-28/15641-2012, серед іншого, визнано ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області кредитором боржника на суму 301 014,20 грн., з яких 2 756,00 грн. першої черги та 298 258,20 грн. третьої черги. Відмовлено ДПІ у визнанні кредитором боржника на суму 257 458,81 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ДПІ звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року у даній справі в частині відмови у визнанні вимог кредитора та прийняти нове рішення, яким визнати вимоги ДПІ у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2017 року вказану апеляційну скаргу повернуто скаржнику без розгляду на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

07.03.2017 року апеляційна скарга ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, вище вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.03.2017 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Дикунська С.Я., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.03.2017 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на періодичному навчанні протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.03.2017 року для розгляду справи № 5011-28/15641-2012 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Дикунська С.Я., Жук Г.А.

Ухвалою суду від 27.03.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято до провадження.

У поданому в судовому засіданні 27.03.2017 року відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор банкрута просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині визнання ДПІ кредитором боржника на суму 301 014,20 грн., з яких 2 756,00 грн. першої черги та 298 258,20 грн. третьої черги, визнавши її кредитором боржника на суму 298 258,20 грн., які не є конкурсними та погашаються у шосту чергу.

Ухвалою суду від 27.03.2017 року відкладено розгляд справи на 10.04.2017 року на підставі ст. 77 ГПК України.

Представники скаржника в судове засідання 10.04.2017 року не з'явились, надіславши до його початку клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 10.04.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Розглянувши заявлене клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, скаржник, як юридична особа, не був позбавлений права забезпечити явку іншого свого представника в судове засідання.

За викладених обставин, оскільки явка учасників сторін обов'язковою не визнавалась, матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті та беручи до уваги те, що відкладення є правом суду, а не обов'язком, з метою безпідставного затягування розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у відсутність представників скаржника та інших учасників провадження у справі, які не з'явились у судове засідання.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Куліченко М.В. в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року в частині визнання вимог ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області у розмірі 301 014,20 грн., серед яких 2 756,00 грн. - вимоги першої черги, 298 258,20 грн. - вимоги третьої черги, змінити, включивши вказані вимоги у шосту чергу.

10.04.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року - змінити в частині, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа про банкрутство ТОВ „Передмістя 2000", провадження у якій порушене ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2012 року.

За результатами розгляду вимог кредиторів, в тому числі в апеляційному та касаційному порядку, судом визнано та включено до реєстру вимог кредиторів боржника грошові вимоги на загальну суму 98 604 036,99 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 13.06.2013 року боржника визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Лінкевича О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.05.2014 року замінено ліквідатора боржника на арбітражного керуючого Куліченка М.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року продовжено строк ліквідаційної процедури у справі та повноваження ліквідатора боржника до 17.05.2016 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.06.2016 року продовжено строк ліквідаційної процедури у справі та повноваження ліквідатора боржника до 07.12.2016 року.

03.10.2016 року в межах ліквідаційної процедури до суду надійшла заява ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області про визнання грошових вимог до ТОВ „Передмістя 2000" на загальну суму 555 717,01 грн.

На підтвердження пред'явлених заявником вимог до заяви додані копії документів, а саме: довідка про борг за платежами по ТОВ „Передмістя 2000" від 12.09.2016 року; податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для земельного податку за 2012 року № від 30.01.2012 року; податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для земельного податку за 2012 року № від 30.01.2012 року; податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для земельного податку за 2013 року № від 20.02.2013 року; податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2013 року № від 09.10.2014 року податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2014 року № від 09.10.2014 року; акт про результати камеральної перевірки №8309/15-03/22187849 від 10.10.2014 року; податкове повідомлення-рішення № від 10.10.2014 року

28.11.2016 року до Господарського суду м. Києва та ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області ліквідатором направлено повідомлення про результати розгляду заяви про грошові (кредиторські), яким повідомлено про обґрунтованість кредиторських вимог у розмірі 298 258,20 грн. з віднесенням до шостої черги задоволення та необґрунтованість заявлених вимог у розмірі 249 888,89 грн. по основному боргу, штрафних санкцій у розмірі 5 332,07 грн. та пені у розмірі 2 2237,85 грн.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою Господарського суду міста Києва №5011-28/15641-2012 від 29.11.2016 року, серед іншого, визнано вимоги ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області у розмірі 301 014,20 грн., серед яких 2 756,00 грн. - вимоги першої черги, 298 258,20 грн. - вимоги третьої черги, та відмовлено у визнанні кредиторських вимог на суму 257 458,81 грн.

ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області, не погоджується з прийнятою ухвалою та в апеляційній скарзі просить скасувати її та винести постанову про визнання заявлених вимог у повному обсязі.

Переглядаючи законність та обґрунтованість вимог ДПІ, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення з огляду наступне.

Як вбачається з поданої заяви та доданих документів, заявник обґрунтовує заявлені вимоги наступними обставинами.

ТОВ „Передмістя 2000" подало ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області, як до контролюючого органу щодо сплати податків, зборів, обов'язкових платежів за місцезнаходженням земельної ділянки, податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для земельного податку за 2012 року № від 30.01.2012 року, податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для земельного податку за 2012 року № від 30.01.2012 року, та податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для земельного податку за 2013 року № від 20.02.2013 року з розбивкою річної суми рівними частками по місяцям за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 Податкового кодексу України, згідно яких ТОВ „Передмістя 2000" самостійно нараховано та сплачено земельного податку у розмірі 11 713,84 грн.

Сума нарахованого та несплаченого податку по Декларації з земельного податку № від 30.01.2012 року, Декларації з земельного податку № від 30.01.2012 року, та Декларації з земельного податку № від 20.02.2013 року складає суму у розмірі 298 258,20 грн.

Також ТОВ „Передмістя 2000" подало до ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області, як до контролюючого органу, податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2013 рік № від 09.10.2014 року та податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) для орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2014 року № від 09.10.2014 року, згідно яких ТОВ „Передмістя 2000" самостійно нараховано та сплачено орендної плати за землі державної або комунальної власності у розмірі 11 713,84 грн.

Сума нарахованої та не сплаченої орендної плати за землю по Декларації з орендної плати № від 09.10.2014 року та Декларація з орендної плати № від 09.10.2014 року складає 249 888,89 грн.

Також ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області встановлено факт несвоєчасного подання податкових декларацій з плати за землю, про що відповідно до актів перевірки та податкового повідомлення-рішення боржнику нараховано штрафні санкції, а саме:

- згідно акта про результати камеральної перевірки №8309/15-03/22187849 від 10.10.2014 року та податкового повідомлення-рішення № від 10.10.2014 року нараховано штрафні санкції у розмірі 340,00 грн.;

- згідно акта перевірки №5867/15-03 від 01.08.2012 року та податкового повідомлення-рішення № від 12.09.2012 року нараховано штрафні санкції у розмірі 2 952,07 грн. та пеня у розмірі 2 237,85 грн.

Податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника, виник внаслідок несплати донарахованої суми штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення № від 12.11.2012 року та становить суму у розмірі 2040,0 грн.

Відтак, загальний розмір кредиторських вимог ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області у даній справі згідно довідки про борг за платежами по ТОВ „Передмістя 2000" від 12.09.2016 року становить суму у розмірі 555 717,01 грн., з яких розмір основних грошових вимог складає 548 147,09 грн., розмір штрафних санкцій складає 5 332,07 грн., розмір нарахованої пені 2 237,85 грн.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши додані до заяви докази, здійснивши перерахунок заявлених сум, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають включенню вимоги у сумі основного боргу по земельному податку у загальному розмірі 298 258,20 грн., що складаються з вимог по Декларації з земельного податку № від 30.01.2012 року у розмірі 34 212,10 грн., з вимог по Декларації з земельного податку № від 30.01.2012 року у розмірі 113 631,59 грн., вимог по Декларації з земельного податку № від 20.02.2013 року у розмірі 150 414,51 грн., як вимоги, що виникли до 13.06.2013 року - дати винесення постанови у справі №5011-28/15643-2012 про банкрутство ТОВ „Передмістя 2000" про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Вказані вимоги визнані судом першої інстанції визнані та включені до реєстру вимог кредиторів у третю чергу задоволення, як такі, що виникли в процедурі розпорядження майном боржника у справі про банкрутство.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду в частині черговості задоволення зазначених вимог з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, провадження у справі про банкрутство ТОВ „Передмістя 2000" порушене ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2012 року за спрощеною процедурою, передбаченою ст. 51 Закону про банкрутство (в редакції, чинній до 19.01.2013 року), яка визначає особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті, кредитори мають право заявити свої претензії до боржника, який ліквідується, в місячний строк з дня офіційного оприлюднення ухвали про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом.

В той же час, постановою суду від 13.06.2013 року боржника визнано банкрутом та введено відносно нього ліквідаційну процедуру.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року в редакції від 22.12.2011 року встановлено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Тобто, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідаційної процедури - за його новою редакцією.

Беручи до уваги наведені вище положення щодо наслідків введення ліквідаційної процедури, та враховуючи, що постановою господарського суду від 13.06.2013 року боржника визнано банкрутом, судова колегія в даному випадку керується положеннями Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року.

Так, особливості та порядок заявлення кредиторами вимог до боржника, що ліквідується власником, визначені положеннями ч. 3 ст. 95 Закону, які передбачають, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Таким чином, відповідно до Закону про банкрутство, вимоги кредиторів до боржника мають пред'являтися у передбачені законом терміни після дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. У разі пропуску відповідного терміну, заявлені вимоги не є конкурсними, та погашаються у шосту чергу з ліквідаційній процедурі.

За сказаних обставин, оскільки вимоги ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС у Івано-Франківській області, що складаються із суми основного боргу по земельному податку у загальному розмірі 298 258,20 грн., які виникли до визнання боржник банкрутом, проте заявлені лише 03.10.2016 року, тобто після закінчення строку встановленого для їх подання, то вони не є конкурсними та підлягають задоволенні у шосту чергу, з огляду на що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині черговості задоволення зазначених вимог.

Щодо грошових вимог на суму 257 458,81 грн., слід зазначити наступне.

Згідно ст. 19 Закону про банкрутство, одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів серед іншого забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штрафі, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Як було встановлено вище, постановою господарського суду міста Києва від 13.06.2013 року визнано боржника банкрутом.

Згідно ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а також припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Отже, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у боржника не можуть виникати нові зобов'язання зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Оскільки грошові вимоги на суму 257 458, 81 грн. складаються із податкових зобов'язань, які виникли після визнання боржника банкрутом, та штрафних санкцій, які нараховані під час дії мораторію та після визнання боржника банкрутом, враховуючи, що боржник припинив господарську діяльність, і штрафні санкції не можуть нараховуватися, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що дані вимоги не підлягають задоволенню та відповідно включенню до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 99, 101-106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року у справі № 5011-28/15641-2012 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року у справі № 5011-28/15641-2012 в частині визнання Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області кредитором боржника на суму 301 014,20 грн., з яких 2 756,00 грн. першої черги та 298 258,20 грн. третьої черги, змінити, визнавши Державну податкову інспекцію у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області кредитором боржника на суму 301 014,20 грн., які не є конкурсними та погашаються у шосту чергу.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 року у справі № 5011-28/15641-2012 в частині відмови Державній податковій інспекції у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області кредитором боржника на суму 257 458,81 грн. - залишити без змін.

4. Справу №5011-28/15641-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

5. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська