РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2017Справа №910/963/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Груп"
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
провідшкодування 165 849,60 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Стасюк П.Ю. - представник за довіреністю б/н від 01.03.2017
від відповідача Шевченко Т.Ю. - представник за довіреністю б/н від 27.10.2016

У судовому засіданні 26.04.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом б/н від 20.01.17 (вх. № суду 963/17 від 19.01.2017) до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно договору транспортного експедирування № 06/2011 від 01.08.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс - Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", відповідачем було здійснене перевезення вантажу за залізничною накладною № 42563262 від 27.07.2016. В ході перевезення було встановлено факт нестачі вантажу в вагоні № 95355368 в кількості 9 850 кг та у вагоні № 95366365 в кількості 5 450 кг., що зафіксовано в складених комерційних актах № АА 021612/16 та № АА 021613/17, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача понесені збитки у розмірі 165 849,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 по справі № 910/963/17 позовну заяву та додані до неї документи було повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп" без розгляду на підставі п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 апеляційну скаргу ТОВ "Транс-Груп" було задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 по справі № 910/963/17 скасовано, матеріали справи направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 порушено провадження у справі № 910/963/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 12.04.2017.

У судовому засіданні 12.04.2017 за участю представників сторін було оголошено перерву до 26.04.2017.

У судове засідання, призначене на 26.04.2017, з'явились представники сторін.

Представник позивача надав через канцелярію суду довідку ДП "Зовнішінформ" № 111/244 від 25.04.2017 про вартість насіння рапса, що долучена до матеріалів справи. З даної довідки вбачається, що орієнтовний рівень закупівельних цін на внутрішньому ринку України на умовах поставки EXW франко-елеватор (згідно «Інкотермс-2000/2010») на насіння ріпаку продовольчого станом на 20 січня 2017 року складав 11500-11800 грн/тонну (з урахуванням ПДВ).

У судовому засіданні представник позивача надав додаткові пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги, які просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач, який одночасно є вантажовідправником та експедитором, має не тільки права, а також реальні обов'язки, які випливають із договору перевезення вантажу та договору № 06/2011 транспортного експедирування від 01.08.2015. Враховуючи, що вантажовідправник допустився помилки та неправильно зазначив номера запірно-пломбувальних пристроїв на середніх розвантажувальних люках, останній відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладних. Крім того, відповідач зазначає, що надані позивачем довідки про середню ціну вартості насіння рапса не можуть прийматися до уваги, оскільки підприємства, які видавали зазначені довідки, не мають жодного відношення до даного перевезення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 серпня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс - Груп" (позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ" (клієнт) було укладено договір транспортного експедирування № 06/2011, відповідно до якого експедитор зобов'язується за плату, від свого імені або від імені клієнта і за рахунок клієнта виконати та/або організувати виконання встановлених договором послуг щодо перевезення вантажу.

Пунктом. 1.2. договору транспортного експедирування сторони погодили, що до послуг експедитора за договором, зокрема, відносяться:

- забезпечення оптимального транспортного обслуговування , а також організація перевезення вантажу автомобільним та/або залізничним транспортом;

- здійснення оформлення товарно-транспортної та комерційної документації та її відправку;

- приймаю участь в складанні комерційних актів та розгляді претензій.

Відповідно до п. 3.1. договору транспортного експедирування експедитор зобов'язаний, зокрема, відвантажити вантаж в кількості та якості згідно вказівок клієнта, опломбувати вагони, а також забезпечити надійне зберігання матеріальних цінностей та документів, що були йому надані.

01 серпня 2015 року Додатковою угодою до договору транспортного експедирування № 06/2011 сторони пролонгували строк дії договору до 31.07.2016.

На виконання договору транспортного експедирування, вантажовідправником - Товариством обмеженою відповідальністю "Транс - Груп" зі станції Користовка Одеської залізниці до станції призначення Чорноморська Одеської залізниці, одержувач - Одеський припортовий завод для ТОВ "Боріваж", було відправлено вантаж (насіння олійних культур), що підтверджується залізничною накладною № 42563262 від 27.07.2016.

29 липня 2016 на станції Чорноморська Одеської залізниці було перевірено масу вантажу, що зазначений у накладній № 42563262, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах № 95355368 (нестача 9 850 кг) та у вагоні № 95366365 (нестача 5 450 кг) з масою, що зазначена у накладній № 42563262. Про встановлену недостачу було складено відповідні комерційні акти № АА 021612/16 та № АА 021613/17.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 165 849,60 грн., заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 42563262 від 27.07.2016.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457, та інших актів законодавства України, зокрема, Правил оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правил складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №334, Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 2.3. Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Згідно частини 1 ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником на станції відправлення Користовка Одеської залізниці у залізничній накладній № 42563262 від 27.07.2016 зазначено, що загальна маса вантажу (насіння олійних культур) у вагоні № 95355368 складає 58100 кг., у вагоні № 95366365 - 21 200 кг.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтверджена підписом представника відправника.

Відповідно до ст. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів.

Судом встановлено, що 29.07.2016 при прибутті відправлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс - Груп" вагонів з вантажем на станцію призначення Чорноморська, працівниками Одеської залізниці на підставі ст. 24 Статуту залізниць України було здійснено перевірку маси вантажу, що надійшов, шляхом контрольного зважування вагонів на справних тензометричних вагах.

За результатами контрольного переважування вагону № 95355368 було складено комерційний акти № АА 021612/16, з якого вбачається, що на підстав актів загальної форми № 4462, 4463 від 29.07.2016 р. здійснювалась комісійна видача вагону № 95355368, що прибув за відправкою по залізничній накладній № 42563262, в якій зазначено, що вантажем є насіння олійних культур вагою нетто 58 100 кг. При зважуванні в присутності заступника начальника станції по вантажній і комерційній роботі, комерційного агента, ДСТК, представника ТОВ «ТРАНС-ГРУП» та представника ТОВ «БОРІВАЖ» та інших уповноважених осіб залізниці, на справних тензометричних вагах ТОВ «БОРІВАЖ» (пройшли державну перевірку 18.07.2016 р.) виявилась маса вантажу в вагоні нетто 48 250 кг, що на 9 850 кг менше перевізного документу. Встановлено, що при відкритті верхніх вантажних люків у вантажі наявне воронкоподібне углиблення, вагон у справному технічному стані, нижні розгрузочні люки у справному стані, люки щільно замкнені, ознак висипу немає, ЗПУ справні та виконують свої функції, доступу до вантажу немає. Також встановлено, що на розгрузочних люках в місцях існування воронкоподібного углиблення вантажу ЗПУ не відповідає номеру ЗПУ, зазначеному при відправці вантажу.

За результатами контрольного переважування вагону № 95366365 було складено комерційний акти № АА 021613/17, з якого вбачається, що на підставі акту загальної форми № 4462, 4463 від 29.07.2016 р. здійснювалась комісійна видача вагону № 95366365, що прибув за відправкою по залізничній накладній № 42563262, в якій що вантажем є насіння олійних культур вагою нетто 40 300 кг. При зважуванні в присутності заступника начальника станції по вантажній і комерційній роботі, комерційного агента, представника ТОВ «ТРАНС-ГРУП» та представника ТОВ «БОРІВАЖ» та інших уповноважених осіб залізниці, на справних тензометричних вагах ТОВ «БОРІВАЖ» (пройшли державну перевірку 18.07.2016 р.) виявилась маса вантажу в вагоні нетто 34 850 кг, що на 5 450 кг менше перевізного документу. Встановлено, що при відкритті верхніх вантажних люків у вантажі наявне воронкоподібне углиблення, вагон у справному технічному стані, нижні розгрузочні люки у справному стані, люки щільно замкнені, ознак висипу немає, ЗПУ справні та виконують свої функції, доступу до вантажу немає. Також встановлено, що на розгрузочних люках в місцях існування воронкоподібного углиблення вантажу ЗПУ не відповідає номеру ЗПУ, зазначеному при відправці вантажу.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (далі - Правила складання актів), комерційні акти складаються на місцях загального користування у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

Згідно п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

З матеріалів справи вбачається, що комерційні акти № АА 021612/16 та № АА 021613/17, які засвідчують втрату вантажу, складені у відповідності до вимог пред'явлених до їх складання Правилами складання актів та є чинними.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Підпунктом 8 п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов'язує сторону, яка порушила зобов'язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до положень ст. 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення в оригіналі накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з ст. 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством. До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника.

До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред'явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Судом встановлено, що вантажоодержувачами - ПАТ "Одеський припортовий завод" та ТОВ "Боріваж" було передано ТОВ "Транс - Груп" право на пред'явлення претензій та позовів до залізниці, шляхом здійснення переуступних підписів на накладній № 42563262 від 27.07.2016, копія якої містить в матеріалах справи.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно з ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій (затвердженні Міністерством транспорту України від 28.05.2002 № 334) до претензійної заяви додаються документи, передбачені статтями 130, 133 Статуту залізниць України, а також розрахунок суми претензії, якщо його не наведено в претензійній заяві. Паперова накладна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються тільки в оригіналах. У разі оформлення перевезення вантажу шляхом електронного документообігу до претензійної заяви додається паперова копія накладної, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем станції призначення або суб'єктом перевезення згідно з чинним законодавством. Кількість і вартість відправленого вантажу підтверджуються згідно зі статтею 115 Статуту залізниць України документом відправника із зазначенням у ньому номера залізничної накладної, за якою відправлено вантаж.

Якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником до претензії може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Позивачем при зверненні з позовом до суду було надано копію накладної № 42563262 від 27.07.2016, оригінали комерційних актів № АА 021612/16 та № АА 021613/17 від 27.07.2016, а в якості доказу вартості втраченого вантажу надана копія договору транспортного експедирування № 06/2011 від 01.08.2011 року, копія претензії ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" про відшкодування недостачі вантажу від 30.08.2016, довідка Приватного підприємства "ПРОАГРО" № 47 від 30.08.2016, з якої вбачається, що згідно даних моніторингу компанії ПП "ПРОАГРО" середні ціни щодо реалізації насіння рапса станом на 30.08.2016 складають 11 200 грн. - 11 800 грн. за тону, а також довідка ДП "Зовнішінформ" № 111/244 від 25.04.2017, відповідно до якої орієнтовний рівень закупівельних цін на внутрішньому ринку України на умовах поставки EXW франко-елеватор (згідно «Інкотермс-2000/2010») на насіння ріпаку продовольчого станом на 20 січня 2017 року складав 11500-11800 грн/тонну (з урахуванням ПДВ).

З метою однакового і правильного застосування законодавства у вирішенні спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею, президія Вищого господарського суду України надала Роз'яснення "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 р. N 04-5/601 (далі - Роз'яснення), відповідно до п. 2.7 якого згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Як передбачено статею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищенаведене, позивач не довів суду належними та допустимими доказами розміру збитків, завданих йому втратою вантажу у вагонах № 95355368 та № 95366365, оскільки не довів вартість втраченого вантажу.

Надані позивачем до матеріалів справи довідки ПП "ПРОАГРО" № 47 від 30.08.2016 та ДП "Зовнішінформ" № 111/244 від 25.04.2017 не можуть бути прийняті судом до розгляду, як належні докази вартості вантажу, що був відправлений позивачем згідно накладної № 42563262 від 27.07.2016, оскільки ні ПП «ПРОАГРО», ні ДП «Зовнішінформ» не мають жодного відношення до даного перевезення, дані підприємства у відповідності до ст. 130, 133 Статуту не є вантажовідправниками або вантажоодержувачами за накладною № 42563262.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження недостачі вантажу при здійсненні перевезення за накладною № 42563262 від 27.07.2016, а саме не надано доказів, які засвідчують вартість відправленого вантажу (насіння олійних культур), то у суду відсутні підстави покладати на залізницю, як відповідача у справі, відповідальність за заявлену позивачем недостачу вантажу при його отриманні вантажоодержувачем у розмірі 165 849,60 грн.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Груп" є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Груп" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.04.2017.

Суддя Пукшин Л.Г.