ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2017 р. Справа №917/1525/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1, за довіреністю №1 від 03.01.2017р.,

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 16.11.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу позивача за первісним позовом (вх.№842П/1-41 від 15.03.2017р.), на рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2017р. у справі №917/1525/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3", м. Донецьк,

до Приватного підприємства "Антарекс", м. Полтава,

про стягнення 1 227 795,29 грн.

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Антарекс", м. Полтава,

до Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3", м. Донецьк,

про визнання недійсним пункту 4.6 договору №11 від 07.11.2012р.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.02.2017р. (головуючий суддя Безрук Т.М., суддя Білоусов С.М., суддя Ореховська О.О.) позов Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" до Приватного підприємства "Антарекс" задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Антарекс" на користь Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" 360191 грн. 09 коп. - боргу з процентів за користування кредитом, 33073 грн. 08 коп. 3% річних, 37678 грн. 31 коп. пені за несвоєчасну оплату процентів за користування кредитом, 45000 грн. 00 коп. боргу з комісії, 6861 грн. 54 коп. - пені за несвоєчасну оплату комісії, 7242 грн. 06коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

В іншій частині у позові Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" відмовлено.

У зустрічному позові Приватного підприємства "Антарекс" до Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" відмовлено повністю.

Позивач за первісним позовом з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права, просить рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2017р. скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрбізнесбанк" та в частині задоволення 3% річних в розмірі 33073,08 грн.; прийняти нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Антарекс" на користь ПАТ "Укрбізнесбанк" заборгованість за кредитним договором №11 від 07.11.2012р., а саме: 44% річних, згідно п.4.6. кредитного договору №11 від 07.11.2012р. 512777,72 грн., штраф 19574,06 грн., пеня 245712,57 грн.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт, зокрема, посилається на таке: сторони у справі погодили текст та дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, підписали та приступили до виконання взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору; відповідач не надав жодних об'єктивних доказів у підтвердження порушення питання (з'ясування) щодо застосування банком п. 4.6. договору, а саме процентної ставки у розмірі 44% на прострочену заборгованість, що свідчило б про його незгоду; суд першої інстанції належним чином не надав обґрунтованого висновку, чому саме вказаний у рішенні розмір пені підлягає/не підлягає задоволенню та не вказав відносно якого розміру пені було застосовано строк позовної давності, а пропуск строку позовної давності не є імперативом для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрбізнесбанк" щодо стягнення штрафу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.04.2017р. об 11:30 год., у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, каб.№132.

24.03.2017р. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від первісного позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва (01601, м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8, корпус 1), у звязку з тим, що він не має змоги направити свого представника до Харківського апеляційного господарського суду. Вказане клопотання було направлено до суду апеляційної інстанції засобами електронного звязку 24.03.2017р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.03.2017р. задоволено клопотання первісного позивача про його участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1525/16 яке відбудеться 24.04.2017р. об 11:30 год., у залі судового засідання №131 в режимі відеоконференції. Доручено Окружному адміністративному суду міста Києва (01601, м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8, корпус 1) забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/1525/16, розгляд якої відбудеться 24.04.2017р. об 11:30 год. в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№4225 від 18.04.2017р.) в якому просить рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2017р. залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач за первісним позовом зазначає, що надані позивач копії вимоги, листів та виписки по рахунку не містять жодного посилання на розмір відсоткової ставки на прострочену заборгованість, а отже не можуть слугувати доказами визнання боржником відсоткової ставки в розмірі 44%, а доводи банку про визнання відповідачем правомірності нарахування відсотків на прострочену заборгованість в розмірі 44% річних є необґрунтованими, суперечливими та такими, що не відповідають фактичним обставинам у справі. Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються пені та штрафних санкцій, то на думку відповідача, апелянтом не зазначено жодного порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при ухваленні спірного судового рішення в цій частині.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 24.04.2017р. представник апелянта підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

07.11.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" (первісним позивачем) та Приватним підприємством "Антарекс" (первісним відповідачем) був укладений Кредитний договір №11.

Згідно п.1.1. Кредитного договору, первісний позивач (банк) зобовязався надати первісному відповідачу (позичальнику) у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 3000000,00 грн. на придбання комерційної нерухомості (адміністративно-складської приміщення) на строк з 07.11.2012р. до 07.11.2017р. зі сплатою 22 % річних.

Додатковою угодою №1 до Кредитного договору сторони збільшили кредитний ліміт у сумі 4000000,00 грн. зі сплатою 22% річних та узгодили графік повернення кредитних грошових коштів до листопада 2013р.

Додатковою угодою №2 до Кредитного договору сторони внесли зміни щодо графіку погашення кредитних грошових коштів, кінцевий термін погашення до 07.11.2017р.

На виконання Кредитного договору первісний позивач відкрив первісному відповідачу кредитний ліміт на суму 4000000,00 грн., яким первісний відповідач скористався. Факт видачі первісному відповідачу кредиту підтверджується випискою банку з рахунку.

Первісний відповідач в порушення договірних зобовязань кредитні кошти повертав не своєчасно та не у повному обсязі, що є порушенням Договору. Відповідна обставина відповідачем за первісним позовом не заперечується.

Відповідне стало підставою для звернення ПАТ "Український бізнес банк" до ПП "Антарекс" з позовною заявою про стягнення 1227795,29 грн. згідно кредитного договору №11 від 07.11.2012р., в тому числі 360191,09 грн. боргу з процентів за користування кредитом, 512777,72 грн. 44% річних, 45000,00 грн. боргу з комісії, 290252,42 грн. пені, 19574,06 грн. штрафу.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, які регулюють договір позики, якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно п.5.3 Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісії, неустойок та збитків у разі непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців.

Про намір достроково розірвати кредитний договір та /або вимогу достроково погасити суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, банк письмово повідомляє позичальника.

Позичальник зобовязаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені даним Договором.

Вимога про дострокове погашення кредиту заявлена первісним позивачем у позові від 06.03.2015р.

Так, в березні 2015 року ПАТ "Український бізнес банк" звернулось до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до Приватного підприємства "Антарекс", ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11 від 07.11.2012р. в сумі 3060557,63 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 2987511,90 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2016р. у справі №553/991/15-ц за позовом ПАТ "Укрбізнесбанк" до Приватного підприємства "Антарекс", ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №11 від 07.11.2012р. в сумі 3241580,54 грн., позовні вимоги ПАТ "Укрбізнесбанк" задоволено частково, стягнуто з відповідачів суму основного боргу в розмірі 2333200,00 грн. (у тому числі заборгованість за кредитом 2987511,90 грн.), в задоволенні решти позовних вимог відмолено за безпідставністю.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.07.2016р., яке набрало законної сили 26.07.2016р., рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2016р. скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "Укрбізнесбанк" до Приватного підприємства "Антарекс", ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №11 від 07.11.2012 р. станом на 10.07.2015р. в сумі 1905998,69 грн. (у тому числі 1902248,69 грн. заборгованість за кредитом), в частині позовних вимог ПАТ "Укрбізнесбанк" до Приватного підприємства "Антарекс" провадження закрито (т.1 а.с.113-123).

Зазначене рішення Апеляційного суду Полтавської області виконане в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученням № від 16.05.2016р., № від 03.08.2016р., № від 03.08.2016р. (т.1, а.с.124-126).

Обставини, встановлені вказаним рішенням, прийнято судом при розгляді даної справи на підставі статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, ПП "Антарекс" звернувся до ПАТ "Український бізнес банк" із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним пункту 4.6. кредитного договору №11 від 07.11.2012р., згідно якого у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Первісний відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що відсутні підстави для нарахування банком річних на суму простроченої заборгованості у розмірі 44% та на те, що позивачем безпідставно нараховано та заявлено до стягнення суми пені та штрафних санкцій, оскільки Приватне підприємство "Антарекс" здійснювало свою господарську діяльність у м. Донецьку, який включено до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.

Первісний позивач проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що умовами п. 4.6. Кредитного договору передбачено нарахування відсотків у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що за приписами ст.ст.509,526 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором, згідно якому, за приписами статті 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору позичальник зобов'язується не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, перераховувати суму процентів за користування кредитом на рахунок №950. МФО 334969. У разі якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Проценти нараховуються за кожен календарний день за методом факт/360 тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно 360днів у році (п.1.1Договору).

За період 07.11.2012р. 03.07.2016р. відповідач мав сплатити 2353821,75 грн. процентів за користування кредитом. Первісний відповідач в порушення договірних зобовязань сплатив лише 1993630,66 грн. процентів. Заборгованість за процентами за користування кредитом становить 360191,09 грн. Зазначене підтверджується виписками банку з рахунку обліку кредиту та процентів та детальним розрахунком позивача.

Згідно абзацу 2 пукнту 4.3 Кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно, не пізніше сьомого числа місяця, наступного за звітним, сплачувати банку комісійну винагороду за супроводження кредитної заборгованості у сумі 3 750,00 грн. без ПДВ.

За період з 20.11.2012р. по 08.07.2016р. первісним позивачем нараховано 208750,00 грн. комісії, первісним відповідачем сплачено 163750,00грн. Заборгованість у сумі 45000,00 грн. первісним відповідачем не сплачена.

Доказів погашення даних сум боргу первісний відповідач суду не надав, заперечень в цій частині щодо позову не заявив.

Отже, факт наявності заборгованості ПП "Антарекс" перед ПАТ "Український бізнес банк" 360191,09 грн. по процентах за користування кредитом та 45000,00 грн. боргу зі сплати комісій підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем. Отже, колегія суддів вважає правомірними висновку суду першої інстанції щодо задоволення позову в цій частині в повному обсязі.

Пунктом 5.10. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) ОСОБА_3 має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за період з 28.02.2016р. по 28.08.2016р. позивачем правомірно нараховано 6861,54 грн. пені за прострочення сплати комісій, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно задовольнив позов в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення 19574,06 грн. штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 5.4. Кредитного договору, за порушення умов передбачених пунктом 4.5 Кредитного договору, банк має право вимагати сплати штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості за основним боргом.

Як свідчать матеріали справи та було встановлено судом першої інстанції, вимога про дострокове погашення кредиту заявлена первісним позивачем у позові від 06.03.2015р.

В постанові Верховного Суду України від 28.11.2011р. №3-127гс11 у справі №43/308-10 викладена правова позиція про те, що вимога може бути предявлена шляхом предявлення через суд у формі позову.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.12.2015р. у справі № 6-249цс15, після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення.

Згідно п.5.3 Кредитного договору позичальник зобовязаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені даним Договором.

Згідно відмітки на позові, він був отриманий первісним відповідачем 16.04.2015р., отже повернення кредиту мав здійснити до 16.05.2015р., а строк нарахування штрафних санкцій розпочався з 17.05.2015р.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, строк позовної давності щодо стягнення штрафу розпочався з 16.05.2015р. до 16.05.2016р., позовну заяву подано 26.09.2016р. Тобто сплив річний строк позовної давності щодо стягнення 19574,06грн. штрафу.

Відповідачем у доповненні до відзиву заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення 19574,06 грн. штрафу.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно позовні вимоги в частині стягнення 19574,06 грн. штрафу не задоволено, оскільки вони заявлені після спливу позовної давності.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення повернення кредиту за період з 28.02.2016р. по 02.08.2016р. в розмірі 153429,24 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 5.10. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.4.2, 4.3, 4.5) ОСОБА_3 має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня.

Як було встановлено судом першої інстанції, в звязку з вимогою про дострокове повернення кредиту, первісний відповідач повернення кредиту мав здійснити до 16.05.2015р.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на дану норму нарахування пені за прострочення основного зобовязання з повернення кредиту припинилось 21.09.2015р.

Первісним позивачем нараховано пеню за період з 28.02.2016р. по 02.08.2016р., тобто поза межами шести місячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення 153429,24 грн. пені за прострочення основного боргу задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за простроченими процентами за період з 28.02.2016р. по 02.08.2016р. в розмірі 129961,64 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції після проведення перерахунку, враховуючи заявлений у позові період нарахування пені з 28.02.2016р. по 28.08.2016р., строки сплати процентів згідно 4.2 кредитного договору, вимоги частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та межі позовної давності, правомірно встановлено, що вірними є вимоги про стягнення пені на суму 37678,31 грн. А саме: за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за серпень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 08.03.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за вересень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 08.04.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за жовтень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 10.05.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за листопад 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 08.06.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за грудень 2015 р. за період прострочення 28.02.2016р. 12.07.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за січень 2016 р. за період прострочення 28.02.2016р. 09.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за лютий 2016 р. за період прострочення 10.03.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за березень 2016 р. за період прострочення 08.04.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за квітень 2016р. за період прострочення 11.05.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за травень 2016 р. за період прострочення 08.06.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за червень 2016 р. за період прострочення 08.07.2016р. 28.08.2016р.; за зобовязаннями зі сплати процентів за користування кредитом за липень 2016 р. за період прострочення 09.08.2016р. 28.08.2016р. (розрахунок суду залучено до справи).

Отже, вимоги в частині стягнення 37678,31 грн. пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги щодо стягнення пені за простроченими процентами, а саме у розмірі 92283,33 грн. задоволенню не підлягають за їх безпідставністю.

Щодо нарахованих позивачем на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та п. 4.6 Кредитного договору первісним позивачем на період з 01.10.2014р. по 03.07.2016р. 44% річних у розмірі 512 777,72 грн. та у зв'язку з чим поданих зустрічних позовних вимог про визнання недійсним пункту 4.6. договору, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Цивільного кодексу України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно з статей 627, 628 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні за змістом положення містить і Цивільний кодекс України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

З огляду на вищевказані норми, законодавцем визначено виключно письмову форму кредитного договору, а відсоткові ставки, їх розмір та порядок сплати належать до істотних умов таких договорів, обов'язковість погодження сторонами яких визначена частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ст. 207 Господарського кодексу України) .

Однією з підстав недійсності правочину згідно пункту 1 статті 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, при цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 4.6. Кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

В матеріалах справи наявна копія примірника кредитного договору наданого первісним позивачем. Крім того судом першої інстанції було оглянуто оригінал вказаного примірника договору. Так, в редакції первісного позивача в п. 4.6. Кредитного договору зазначено, що у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 44 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (копія договору т.1 а.с.33-36).

В матеріалах справи наявна копія примірника кредитного договору наданого первісним позивачем. Крім того судом першої інстанції було оглянуто оригінал вказаного примірника договору. Так, в редакції первісного відповідача в п. 4.6. Кредитного договору зазначено, що у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 3% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (копія договору т.1 а.с.90-93).

Пунктом 8.15 Кредитного договору передбачено, що цей договір підписаний сторонами в 3-х справжніх ідентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу.

В матеріалах справи наявна також, завірена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 копія кредитного договору №11 від 07.11.2012р., з посвідчення договору іпотеки укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" та Приватним підприємством "Антарекс" 07.11.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №2299.

Так, в п. 4.6 цього примірника Кредитного договору зазначено, що у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 3% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (т.2, а.с.32-35).

За частиною 8 статті 180 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Враховуючи те, що пунктом 4.6 оригінальних примірників Кредитного договору №11 від 07.11.2012р. визначені різні розміри відсоткових ставок на прострочену заборгованість (примірник банку містить 44 % річних, в примірниках позичальника та нотаріуса зазначено 3 % річних), сторонами не досягнуто згоди щодо редакції пункту 4.6 спірного кредитного договору в частині розміру відсотків річних на прострочену заборгованість, що є істотною умовою зазначеного кредитного договору.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що пункт 4.6 Кредитного договору є неукладеним, тому відсутні підстави для визнання недійсним даного пункту договору.

Таким чином, зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсним пункту 4.6. Кредитного договору №11 від 07.11.2012р., згідно якого у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 44% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення, судом першої інстанції правомірно залишено без задоволення.

Посилання апелянта на те, що Приватним підприємством "Антарекс" погоджено суму відсотків на прострочену заборгованість в розмірі 44% річних, не заслуговують на увагу, оскільки банком не надано жодного доказу на підтвердження даного твердження.

Надані фінансовою установою копії вимоги №14.502/1062 від 13.02.2015р., листів ПП "Антарекс" вих.№ 02/12 від 23.02.2015р. та вих.№05/06 від 08.05.2015р., виписки по рахунку ПП "Антарекс" за період з 07.11.2012р. по 29.08.2016р. не містять жодного посилання на розмір відсоткової ставки на прострочену заборгованість, а відтак, не можуть слугувати доказами визнання боржником відсоткової ставки в розмірі 44 % річних.

Умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, в разі недосягнення сторонами згоди щодо іншого розміру процентів річних, підлягає застосуванню розмір процентів річних, встановлений в ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України а саме 3 % річних.

Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру 3% річних з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9.1.3", встановила, що суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 33073,08 грн. 3% річних за період з 01.10.2014р. по 03.07.2016р. У зв'язку з чим в цій частині правомірно позов задовольнив, а в іншій відмовив.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст.49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_3" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.02.2017р. у справі №917/1525/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян