ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р.Справа № 916/3051/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Богатиря К.В., Лашина В.В.

при секретарі судового засідання - Кияшко Р.О.

розглянувши апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2017 р.

у справі № 916/3051/16

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області

про стягнення 32 000, 00грн.

за участю представників сторін:

від Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами": Кришталевич Е. Г. - за довір.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2017 р. по справі № 916/3051/16.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області в судове засідання не з'явився, про причини такого не з'явлення суд апеляційної інстанції не повідомив.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що поштова кореспонденція, яка направлялась фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області судом апеляційної інстанції поверталась відділом поштового зв'язку з відміткою «з закінченням строку зберігання». Аналогічні поштові відправлення повертались і до Господарського суду Одеської області.

З метою належного повідомлення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області про дату, час та місце розгляду справи, ухвала від 21.03.2017 р. направлена судом апеляційної інстанції також і за місцем знаходження кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи № 916/3051/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах строку, вставленого частиною 1 ст. 102 ГПК України.

В листопаді 2016 р. Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області про стягнення компенсації у розмірі 32 000 грн., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ шляхом публічного виконання у закладі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» музичного твору - «ІНФОРМАЦІЯ_2» - виконавець ІНФОРМАЦІЯ_3 feat ОСОБА_3, майнові права на використання яких належать позивачу на підставі ліцензійного договору від 31.12.2014 р. № ПЛВ - 054/15.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2017 р. у задоволенні позову Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ відмовлено у повному обсязі.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що саме відповідач здійснює господарську діяльність в кафе, в якому зафіксовано порушення авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ.

Не погодившись з наведеним рішенням, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" м. Київ звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" м. Київ є приватною організацією, яка здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на підставі свідоцтва про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 р. № 18/2011, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

01.01.2014 р. між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ укладено договір № АУ003К про управління майновими авторськими правами (з додатками до нього № 1 та № 2).

За умовами п. 2.1 цього договору видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії цього договору будуть належати видавнику, а саме дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами.

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору, надання повноважень на колективне управління правами передбачає укладення Організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату.

За приписами п. 3.1 договору видавник зобов'язався декларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами, встановленими Організацією відповідно до положень статуту.

Приписами п. 5.3 договору сторони погодили, що видавник передає Організації за цим договором право здійснювати збір винагороди за використання об'єктів авторського права способами, зазначеними у п. 5.1 договору.

Відповідно до п. 8.2 договору Організація має право вживати будь - які законні заходи, направленні на захист майнових прав видавника, в тому числі перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу Організації.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що у разі виявлення порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав Видавника, так і для реалізації своїх повноважень з управління цими правами.

Дії, визначені в п. 8.3 цього договору, Організація здійснює за умов отримання від Видавника письмового погодження та довіреності на здійснення цих дій. Форми таких погодження та довіреності визначені сторонами у додатку № 2 до цього договору (п. 8.4).

Пунктом 11.1 договору з урахуванням Додаткової угоди від 22.12.2015 р. № 3 встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2016 р.

31.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Національне музичне видавництво" м. Москва (Ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ (Ліцензіат) укладено ліцензійний договір від 31.12.2014 р. № ПЛВ -054/15.

Згідно з п. 2.1 цього договору ліцензіар на строк і в межах території надає ліцензіату права на використання об'єктів з каталогу ліцензіара, що визначає право ліцензіата на свій розсуд здійснювати, дозволяти або забороняти здійснювати певні дії.

Строк дії Прав на використання відраховується з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. (п.1.21).

Відповідно до п. 2.3 вказаного договору, ліцензіар передає ліцензіату право на отримання винагороди за здійснення дій, вказаних в п. 2.1 договору.

За приписами п. 2.6 договору ліцензіар передає ліцензіату право представляти та захищати свої майнові та немайнові інтереси, а також здійснювати будь-які, за вибором ліцензіата, юридичні дії, пов'язані з неправомірним використанням об'єктів, права на які передані ліцензіату у відповідності з умовами діючого договору на підставі діючого на території законодавства.

На виконання умов наведених договорів Товариством з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ надано декларацію від 01.12.2015 р. № 18 щодо переданих музичних творів, зокрема: - назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_2"; автор музики та слів ОСОБА_4, виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 feat ОСОБА_3; авторські права на твір 16,67 %;

Отже, на підставі договору від 01.01.2014 р. № АУ003К та ліцензійного договору від 31.12.2014 р. № ПЛВ - 054/15 Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" набула повноважень здійснювати колективне управління майновими правами Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_2"; автор музики та слів ОСОБА_4, виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 feat ОСОБА_3.

Як свідчать матеріали справи, 16.06.2016 р. представником Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" - Парамоновим В.В. складено акт контрольного прослуховування і фіксації фактів прямого чи опосередкованого комерційного використання музичних творів, опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм та зафіксованих у них виконань № 16/06/16/5, в якому зазначено, що у приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в якому здійснює господарську діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області, відбулось публічне виконання музичних творів, зокрема - "ІНФОРМАЦІЯ_2" виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 feat ОСОБА_3 для фонового озвучення приміщення.

На підтвердження зазначених обставин в матеріалах справи наявний диск HDR - CX28OE з аудіо та відеофіксацією факту виконання музичного твору.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Під предметом позову розуміється певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставою позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою позову Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" м. Київ визначено порушення відповідачем майнових авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ шляхом публічного виконання музичного твору „ІНФОРМАЦІЯ_2" виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 feat ОСОБА_3, без відповідного дозволу.

Згідно зі ст. 435 Цивільного кодексу України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Відповідно до ч. 2 цієї статті суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності).

Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону.

Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

За приписами ст. 1109 цього Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України до майнових прав інтелектуальної власності на твір відносяться:

- право на використання твору;

- виключне право дозволяти використання твору;

- право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання;

- інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

В силу приписів ст. 441 ЦК України використанням твору вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування.

Згідно з п. 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом, натомість використання музичних творів у власній господарській діяльності без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди є чим порушенням авторського права, передбачене нормами п. "а", статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Частиною першою статті 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів, господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Відповідачем факт використання вищезазначених музичних творів не спростовано, додержання вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанніцих творів не доведений.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, відмовив Приватній організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" м. Київ у задоволенні позову виходячи з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області здійснює господарську діяльність в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому судом першої інстанції зроблено висновок про те, що попередній рахунок від 16.06.2016 р. та чек ПриватБанку від 20.06.2016 р. не є належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки останні не підтверджують факту ведення відповідачем господарської діяльності у зазначеному приміщенні.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком місцевого господарського суду погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

При цьому, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

На необхідність встановлення дійсних обставин справи, оцінки доказів, поданих сторонами, з урахуванням їх належності й допустимості, наголошено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5, постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12, та у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 3-994гс15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження здійснення в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою: АДРЕСА_2, господарської діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області подано:

- Акт фіксації від 16.06.2016 р. № 16/06/12/5;

- попередній рахунок від 16.06.2016 р. № 245;

- чек ПриватБанку від 20.06.2016 р.

Як вбачається зі змісту Акту фіксації від 16.06.2016 р. № 16/06/12/5, останній було складено у присутності ОСОБА_1

Щодо попереднього рахунку від 16.06.2016 р. № 245, який суд першої інстанції не прийняв до уваги з огляду на невідповідність його змісту вимогам Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд апеляційної інстанції вважає зазначити наступне.

За приписами преамбули Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95- ВР (зі змінами та доповненнями) цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п. 16 ст. 2 цього Закону у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні, зокрема розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно зі ст. 3 Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

З огляду на викладене, відповідальність за правильність оформлення розрахункових документів несе саме суб'єкт господарювання.

Проте, місцевий господарський суд, відхиляючи попередній рахунок від 16.06.2016 р. № 245, зазначив, що останній не відповідає вимогам Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що в даному випадку позивач виступає як покупець і не несе відповідальності за належне оформлення розрахункового документу.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що чек ПриватБанку від 20.06.2016 р. (незважаючи на те, що він датований кількома днями пізніше від дати встановлення правопорушення) є належним доказом того, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 с. Петрівське, Київської області здійснює господарську діяльність саме в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою: АДРЕСА_2, в якому і зафіксовано факт порушення авторських прав позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведений чек надано позивачем на підтвердження факту здійснення господарської діяльності у відповідному закладі харчування , а не на підтвердження факту використання відповідачем спірного музичного твору.

Відповідач в свою чергу наданим йому правом на участь у судовому засіданні не скористався, докази подані позивачем не спростував.

З врахуванням вищевказаних обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з місцевим господарським судом та зазначає, що відповідач, використовуючи при здійсненні власної господарської діяльності музичний твір „ІНФОРМАЦІЯ_2" виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 feat ОСОБА_3, шляхом його публічного виконання, не дотримався вимог Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права", з огляду на що допустив порушення майнових авторських прав позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" м. Київ.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Обґрунтовуючи заявлений розмір компенсації у сумі 32 000 грн., позивач зазначає, що ним зафіксовано факт використання музичного твору без належного дозволу, з огляду на це він вважає, що доцільним та можливим є виплата компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за наведене порушення.

Відповідно до п. "г" ч. 2 ст. 52 цього Закону суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Згідно з абз. 9 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених п.п. "г" п. 2 ст. 52 цього Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Пунктом 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" встановлено, що відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити:

- факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено;

-об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав;

- тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів);

- розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення;

- кількість осіб, право яких порушено;

- наміри відповідача;

- можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 Цивільного кодексу України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України» мінімальний розмір заробітної плати на 1 січня 2017 р. становить 3200 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації в сумі 32 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Враховуючи той факт, що висновки суду першої інстанції суперечать матеріалам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами".

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

З огляду на викладене, сплачений Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 85, 91, 93, 99, 101-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2017 р. по справі № 916/3051/16 скасувати.

Позов Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1,відомості про рахунки відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗІК" (03124, м. Київ вул. М. Василенка,7-А, ) шляхом зарахування коштів на рахунок Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" № 2453 в АТ «Укрексімбанк» м. Києва, МФО 322313, (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2-Б, оф.287, ) компенсацію в сумі 32 000 грн. (тридцять дві тисячі гривень).

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2-Б, оф.287, ) судовий збір в сумі 1378 грн. за розгляд справи Господарським судом Одеської області.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2-Б, оф.287, ) судовий збір в сумі 1515,80 грн. за перегляд справи Одеським апеляційним господарським судом.

Доручити Господарському суду Одеської області видати накази, оформлений відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 18.04.2017 р.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді К.В. Богатир

В.В. Лашин