ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2017 р.Справа № 924/44/17

Господарський суд Хмельницької області у складі колегії суддів: Заярнюка І.В. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських та суміжних прав", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Хмельницький

про стягнення 21 150 грн. основної заборгованості по договору №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. за період з 01.03.2013р. по 27.12.2016р., 9 469,57 грн. інфляційних втрат, 1 220,65 грн. 3% річних, 3 107,04 грн. пені

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_4 - за довіреністю від 22.02.2017р.

У судовому засіданні 20.04.2017р., відповідно до ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Приватної організації "Українська ліга авторських та суміжних прав" 21 150 грн. основної заборгованості по договору №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. за період з 01.03.2013р. по 27.12.2016р., 9 469,57 грн. інфляційних втрат, 1 220,65 грн. 3% річних, 3 107,04 грн. пені. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, згідно якого відповідач здійснює використання в комерційній діяльності творів шляхом їх публічного виконання, а позивач надає відповідачу згідно з цим договором дозвіл на таке використання. Однак, за весь час з моменту підписання договору і до дати подання позовної заяви позивачем, відповідач, маючи право легально здійснювати комерційне використання творів, не дотримався обов'язку сплачувати винагороду згідно умов договору. Враховуючи наведене позивач звернувся до суду із вимогою стягнути із відповідача 21 150 грн. основної заборгованості по договору №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. за період з 01.03.2013р. по 27.12.2016р., 9 469,57 грн. інфляційних втрат, 1 220,65 грн. 3% річних, 3 107,04 грн. пені.

Відповідач у відзиві на позов від 22.02.2017р. просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Вказує, що договір №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. відповідачем не підписувався, між його сторонами не досягнуто і не могло бути досягнуто згоди на його укладення, не узгоджені істотні умови договору, тому зазначений договір є неукладеним. Відповідач про договір №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. дізнався лише із змісту позовної заяви. Крім того, зазначає представник відповідача, що позивачем не додано до матеріалів справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідачем вчинялися дії, спрямовані на виконання умов вказаного договору.

Крім того, у додаткових письмових поясненнях від 27.03.2017р. представник відповідача зазначив, що відповідачем не вчинялись жодні дії, які б свідчили не лише про виконання ним умов договору, а й про його обізнаність в тому, що такий договір було укладено від його імені. А саме відповідач не надавав, а позивач не вимагав щоквартального звіту про використані твори відповідно до п. 2.4 договору; позивачем та відповідачем не складались щоквартальні акти про виплату роялті згідно п. 2.5 договору; між позивачем та відповідачем не велося листування з питань, що стосуються виникнувших між ними правовідносин; відповідачем не здійснено жодного платежу на виконання умов договору; позивачем не заявлялась претензія щодо сплати відповідачем заборгованості.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 20.04.2017р. не забезпечив, на адресу суду надіслав клопотання від 18.04.2017р. про розгляд справи без участі представника у зв'язку із неможливістю його прибуття в судове засідання.

Представник відповідача з'явився в судове засідання 20.04.2017р., подав клопотання про призначення судової експертизи. У поданому клопотанні представник відповідача просить суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставити питання: "Чи виконано підпис в графі Директор у договорі №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3?"

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що не входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача вказує, що підпис у договорі не є підписом ФОП ОСОБА_3, а з відтиску печатки на копії договору, доданій до позовної заяви, не зрозуміло кому вона належить.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи у зв'язку із відсутністю потреби у спеціальних знаннях експерта щодо встановлення належності підпису сторони договору, оскільки оригінал договору №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. було оглянуто судом у попередніх судових засіданнях і встановлено, що він засвідчений печаткою ФОП ОСОБА_3 Крім того, відповідач не подав в матеріали справи будь-яких доказів на підтвердження незаконного використання печатки, наявності службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, факту втрати печатки чи вибуття печатки з його володіння, доказів викрадення печатки, що зумовлює висновок про засвідчення відповідачем свого підпису.

З огляду на наведене, зважаючи на положення ст. 69 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено:

01.03.2013р. між Приватною організацією "Українська ліга авторських та суміжних прав" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір КБР-08/03/13, згідно умов якого відповідач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а позивач надає дозвіл на таке використання, в тому числі усі необхідні майнові права для використання творів, а також здійснює збір винагороди (роялті) (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.3 договору користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАПС винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, але не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який здійснюється платіж. Не зважаючи на дату укладання договору, користувач здійснює виплату винагороди (роялті) за весь місяць, в якому було укладено договір. Платіж здійснюється не пізніше 3 днів після підписання цього договору.

Відповідно до п. 2.6 договору у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання за цим договором, УЛАПС має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення.

За змістом п. 3.3 договору, користувач зобов'язується протягом п'яти днів письмово повідомити УЛАСП про припинення використання творів в закладах користувача, зазначених у додатках до цього договору. У разі несвоєчасного повідомлення про настання зазначених вище обставин, користувач зобов'язується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р., а в частині невиконання фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань - до повного їх виконання. У випадку якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної дати, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих самих умовах (п.п. 5.1, 5.2 договору).

Згідно додатку 1 до договору сторони узгодили перелік закладів, в яких користувач здійснює використання творів, а саме кафе по вул. Проскурівська, 66/1.

Згідно додатку 2 до договору сторони узгодили розмір щомісячної винагороди (роялті) за використання творів, яка складає 450 грн.

У зв'язку із несплатою відповідачем обговореної винагороди за використання музичних творів, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 21 150 грн. основної заборгованості по договору №КБР-08/03/13 від 01.03.2013р. за період з 01.03.2013р. по 27.12.2016р., 9 469,57 грн. інфляційних втрат, 1 220,65 грн. 3% річних, 3 107,04 грн. пені.

Досліджуючи надані докази та оцінюючи їх у сукупності, до уваги приймається наступне:

Частиною 1 ст. 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим Законом (ч. 2 ст. 418 ЦК України).

Перелік об'єктів права інтелектуальної власності визначений приписами ч. 1 ст. 420 ЦК України. Зокрема, об'єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об'єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 ЦК України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об'єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК України).

Відповідно до статті 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об'єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України відносяться: право на використання об'єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об'єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 426 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб.

Частиною 3 ст. 426 ЦК України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 32 ЗУ "Про авторське право і суміжні права", за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

В силу положень ст. 33 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. В усній формі може укладатися договір про використання (опублікування) твору в періодичних виданнях (газетах, журналах тощо). Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Статтею 45 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.

Згідно з ч. 4 ст. 47 цього Закону особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних (усіх) творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 48 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

За змістом п. "в" ч. 7 ст. 48 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" є можливість певного управління організацією колективного управління майновими правами й осіб, які не передали організації повноважень відповідно до частини третьої цієї статті.

Так, ч.ч. 5, 6 ст. 48 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що:

- на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об'єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об'єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди.

Згідно з приписами п. "в" ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про авторське право і суміжні права" до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що між позивачем та відповідачем укладено договір №КБР-08/03/13 від "01" березня 2013 року. Судом встановлено, що жодна із сторін не повідомляла письмово іншу сторону про припинення дії договору, тому суд приходить до висновку, що договір автоматично пролонгувався.

За встановлених обставин, в спірний період з березня 2013 року по грудень 2016 року договір №КБР-08/03/13 від "01" березня 2013 року був чинним, а тому був обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 Цивільного кодексу України).

В силу положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 2.3 договору, користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж.

У додатку № 2 до договору сторонами погоджено розмір щомісячної винагороди (роялті) за використання творів, загальна сума якої з дня набуття чинності договору становить 450,00 грн.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач в спірний період дії договору не виконав належним чином зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно умов договору.

За матеріалами справи судом встановлено, що неоплаченим періодом, за який позивач заявляє позовні вимоги згідно з договором, є період з березня 2013 року по січень 2017 року, заборгованість за який складає 21 150,00 грн. Докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) за вказані періоди в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не долучені.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Фізичною особою-підприємцем в установленому статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростовано, не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі 21 150,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" в частині стягнення заборгованості за договором обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем заявлено до стягнення 1 220,65 грн. 3% річних за період з 24.02.2013р. по 27.12.2016р. Однак позивачем при розрахунку 3% річних допущено помилку, а саме неправильно розрахована сума річних нарахувань за березень 2013 року, оскільки позивачем не враховано положення ч. 2 п. 2.3 договору, в якому вказано, що платіж за місяць, в якому укладено договір, здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору. Тому за розрахунком суду сума 3% річних складає 1 218,83 грн. за період з 03.03.2013р. по 27.12.2016р. В іншій частині 3% річних нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в частині стягнення 1,82 грн. 3% річних необхідно відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, заявлений до стягнення в межах можливих нарахувань, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині стягнення 9 469,57 грн. інфляційних втрат за період з березня 2013 року по грудень 2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.6 договору, у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання по договору, УЛАСП має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну сплату винагороди відповідачеві нарахована пеня в сумі 3 107,04 грн. з урахуванням строків розрахунків, визначених договором, виходячи з суми боргу помісячно за період з 24.02.2013р. по 27.12.2016р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок щодо стягнення з відповідача 3 107,04 грн. пені, вказує, що позивачем допущено при розрахунку пені помилку, аналогічну помилці при розрахунку 3% річних. Тому за розрахунком суду сума пені складає 3 099,61 грн. за період з 03.03.2013р. по 27.12.2016р. В іншій частині пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в частині стягнення 7,43 грн. пені необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" підлягають частковому задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до статей 44, 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських та суміжних прав" (м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, оф. 1016, код 37396233) 21 150 грн. (двадцять одну тисячу сто п'ятдесят гривень 00 коп.) основної заборгованості, 9 469,57 грн. (дев'ять тисяч чотириста шістдесят дев'ять гривень 57 коп.) інфляційних втрат, 1 218,83 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 83 коп.) 3% річних, 3 099,61 (три тисячі дев'яносто дев'ять гривень 61 коп.) грн. пені, 1 378 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Головуючий суддя І.В. Заярнюк

Суддя В.В. Димбовський

Суддя В.О. Шпак

Повний текст рішення складено 21.04.2017р.

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, оф. 1016).