ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2017 р. Справа №920/1190/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №10-19/17-Д/01 від 09.01.2017 року;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 14.04.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства, м.Глухів, Сумська область, (вх.№826С/1-40) на рішення господарського суду Сумської області від 22.02.2017 року по справі №920/1190/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», м.Суми,

до Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства, м.Глухів, Сумська область,

про стягнення 31693,75 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства, в якому просило стягнути на свою користь збитки у розмірі 31693,75 грн., спричинені неподанням відповідачем податкових накладних у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.02.2017 року у справі №920/1190/16 (суддя Джека Ю.А.) позов задоволено.

Стягнуто з Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» збитки у розмірі 31693,75 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 22.02.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року апеляційну скаргу Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства прийнято до провадження та призначено до розгляду.

10.04.2017 року від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3920), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач 21.04.2017 року надав до суду додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (вх.№4354), які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.04.2017 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї у повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 06.10.2009 року між сторонами у справі був укладений договір №49 про відпуск води з комунального водогону та прийому стоків у комунальну каналізацію.

01.07.2016 року між сторонами у справі було укладено договір №0107/24 про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення.

За умовами вищезазначених договорів відповідач надавав позивачу обумовлені цими договорами послуги на загальну суму 184614,16 грн. (у тому числі ПДВ 30769,04 грн.). Факт надання послуг підтверджується наявними у справі копіями відповідних актів приймання-передачі. За надані послуги позивач сплатив відповідачу обумовлену суму, що також підтверджено матеріалами справи (відповідними платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи).

Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено договір на виконання робіт з монтажу та демонтажу запірної арматури від 22.08.2016 року та договір підряду на встановлення водомірних лічильників від 22.08.2016 року.

Відповідно до умов зазначених договорів відповідачем виконані роботи на загальну суму 5387,28 грн. (у тому числі ПДВ - 897,88 грн.), що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт №88 від 31.08.2016 року на суму 3078,18 грн. (у тому числі ПДВ - 513,03 грн.) та №87 від 31.08.2016 на суму 2309,10 грн. (у тому числі ПДВ - 384,85 грн.)

Оплата вказаних робіт здійснена позивачем у сумі 5387,28 грн. відповідно до платіжних доручень №263 від 02.09.2016 року та №254 від 02.09.2016 року.

Також відповідачем була надана позивачу послуга з видачі технічних умов на водомірні лічильники, що підтверджується актом №39 від 18.09.2015 року на суму 160,98 грн. (у тому числі ПДВ - 26,83 грн.), оплата за яку здійснена позивачем за платіжним дорученням №276 від 29.09.2015 року.

Отже, матеріалами справи підтверджений факт перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів за виконані роботи (надані послуги) на загальну суму 190162,42 грн. (у тому числі ПДВ - 31693,75 грн.).

Як вказує позивач, ПАТ «Сумиобленерго» та відповідач є платниками податку на додану вартість. Всі вищезазначені операції є об'єктом оподаткування і оподатковуються за ставкою 20%.

Проте, відповідач, у порушення вимог податкового законодавства України, за вищезазначеними операціями на суму 190162,42 грн. не здійснив реєстрацію податкових накладних у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, чим позбавив позивача права на включення суми ПДВ у розмірі 31693,75 грн. до податкового кредиту та відповідно можливості зменшення суми своїх податкових зобовязань з ПДВ, оскільки відповідно до ПДВ у розмірі 31693,75 грн. до податкового кредиту та, відповідно, можливості зменшення суми своїх податкових зобовязань з ПДВ, оскільки згідно з вимогами п. 201.ст. 201.10 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач вказав, що згідно абз. 13-15 п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач як покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. У разі відмови продавця робіт/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Тобто, відповідач вважає, що порушення ним порядку заповнення накладної, не позбавляло позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а зумовлювало нарахування такої суми необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою, у звязку з чим відповідач вважає предявлення позивачем вимог про стягнення з нього відповідних сум збитків у розмірі 31693,75 грн. передчасним та безпідставним.

Відповідно до частини 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 ст. 1166 вищевказаного Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управленною стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Грошовим вираженням шкоди є збитки, до складу яких згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що у спірних правовідносинах наявні всі чотири елементи відповідальності.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Так, згідно абзацу 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідач не здійснив реєстрацію податкових накладних у визначений податковим законодавством строк, а також не надав суду доказів належного виконання цього обовязку, якими можуть бути підтвердження з ЄРПН про прийняття податкової накладної.

Відповідно до абзацу 4 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних, звіряння даних, що містяться у виданих платникам податку на додану вартість - отримувачам (покупцям) товарів (послуг) податкових накладних та/або розрахунку коригування, з відомостями, які містяться у цьому реєстрі, визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 року.

Згідно пункту 13 Порядку з метою отримання інформації, що міститься у Реєстрі, платник податку складає запит за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення в електронному вигляді у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, та надсилає його засобами телекомунікаційного зв'язку ДФС, у звязку з чим позивачу надана можливість отримувати з Єдиного реєстру податкових накладних виключно інформацію, що стосується зареєстрованих податкових накладних та/або розрахунку коригування. У даній ситуації лише квитанції з ЄРПН, в яких зазначена дата реєстрації податкової накладної, можуть бути належним доказом виконання відповідачем передбачених податковим законодавством обовязків, проте такі докази суду не були надані.

На підтвердження фактів відсутності реєстрації протягом серпня 2015 року - листопада 2016 року податкових накладних відповідачем на суму ПДВ 31693,75 грн., ПАТ «Сумиобленерго» було надано копії сформованих у вказаних звітних періодах розшифровок податкового кредиту в розрізі контрагентів (Розділ II Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість), які підтверджують відсутність у даному розділі розшифровок («Податковий кредит») ІПН Глухівського КВУВКГ 41), що свідчить про нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних, складених за наслідками господарських операцій між сторонами у справі.

Позивач і відповідач є зареєстрованими в установленому порядку платниками податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Отже, суми ПДВ, які позивач сплатив відповідачу у складі оплати наданих останнім послуг та виконаних робіт, мали бути додані позивачем до складу податкового кредиту у відповідних звітних періодах згідно встановленого податковим законодавством порядку.

З матеріалів справи (розшифровки податкового кредиту в розрізі контрагентів, що є розділом II Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість) підтверджується відсутність сплачених за надані відповідачем послуги суми ПДВ (31693,75 грн.) у складі податкового кредиту, що визначався ПАТ «Сумиобленерго» у відповідних звітних періодах.

Відповідно до вимог пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України позивач був зобовязаний розрахувати суму ПДВ, яка підлягала сплаті до державного бюджету, без врахування суми ПДВ, яка б за умови належного виконання відповідачем встановлених Податковим кодексом України обовязків повинна була включатися до складу податкового кредиту.

Таким чином, позивачем було сплачено протягом серпня 2015 року - вересня 2016 року до Державного бюджету України таку суму ПДВ, яка в результаті виявилася більшою на 31693,75 грн. від тієї, що могла б бути сплачена за умови віднесення вказаної суми до складу податкового кредиту в цих же звітних періодах.

Вказане підтверджує той факт, що позивачем були понесені додаткові витрати у розмірі 31693,75 грн., що полягали у завищенні суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету.

Під час розгляду справи про стягнення збитків необхідним є доведення того, що порушення боржником зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і, то особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем певних зобов'язань, тобто мають бути прямими.

Відповідно до абзацу 3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також відповідно до абзацу 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, то відносяться до податкового кредиту. Натомість відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Наведені норми податкового законодавства закріплюють чіткий причинно-наслідковий зв'язок між фактом реєстрації податкової накладної та виникненням права у платника податку нараховувати певні суми як такі, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до абзаців 5-7 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2017 року) суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Роз'яснення органу державної фіскальної служби, наведене в листі Державної фіскальної служби від 29.06.2016 року №14194/6/99-99-15-03-02-15, стосується звернення платника податку, який не застосовує касовий метод податкового обліку.

Відповідно до вимог пункту 44 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» ПАТ «Сумиобленерго» зобов'язане визначати дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом.

Судом першої інстанції встановлено, що факт припинення права позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за послуги, які були надані відповідачем, пов'язаний виключно зі спливом 60-денного строку від дати списання коштів з банківського рахунка (який станом на дату подання позовної заяви вже закінчився), а не з датою складення податкових накладних, які відповідач не зареєстрував.

Таким чином, наявність у ЄРПН своєчасно зареєстрованої або зареєстрованої протягом 60-ти календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка ПАТ «Сумиобленерго» податкової накладної дозволить позивачу віднести у податковій декларації відповідні суми податку до складу податкового кредиту. Вказане підтверджує, що наразі існує прямий причинно-наслідковий зв'язок, обґрунтований вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, між відсутністю факту реєстрації податкових накладних на суму ПДВ в розмірі 31693,75 грн. та не включенням сум податку на додану вартість до податкового кредиту позивача в аналогічному обсязі.

Відповідно до загальних норм щодо відповідальності у сфері приватного права відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує про наявність вини як однієї із необхідних умов відшкодування шкоди та обов'язковість дотримання принципу забезпечення доведеності вини. Разом з цим, в апеляційній скарзі не обґрунтовуються обставини, які б могли свідчити про відсутність вини відповідача в недотриманні ним вимог податкового законодавства і подальшому завданні збитків позивачу.

Протягом серпня 2015 - вересня 2016 року ПАТ «Сумиобленерго» використало усі передбачені податковим законодавством та звичаями ділового обороту способи для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, надсилання листів до Глухівського КВУВКГ про необхідність своєчасної реєстрації податкових накладних та попередження завдання позивачу матеріальних збитків внаслідок їх несвоєчасної реєстрації.

Відповідач у листах-відповідях посилався на відсутність на його рахунку в Єдиному реєстрі податкових накладних коштів в обсязі, необхідному для реєстрації податкових накладних.

Відповідно до ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність коштів на своєму рахунку в Єдиному реєстрі податкових накладних в обсязі, необхідному для реєстрації податкових накладних, як на підставу не проведення їх реєстрації, відповідно до ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України не може бути визнано непереборною силою і, відповідно, підставою для звільнення відповідача від обов'язку щодо відшкодування збитків.

Також було вчинено подання при формуванні податкових декларацій заяв в установленій формі про порушення відповідачем порядку реєстрації податкових накладних в ЄРПН на загальну суму ПДВ 31693,75 грн.

Колегія суддів зазначає, що документальна позапланова перевірка відповідача, проведена органами державної фіскальної служби для з'ясування достовірності та повноти нарахування цим підприємством зобов'язань з податку за такою операцією, не призведе до виникнення такого права (оформлення податкового кредиту на спірну суму) за умови відсутності зареєстрованої податкової накладної в ЄРПН.

За загальним правилом, результатом перевірки може стати накладення на відповідача штрафних санкцій за порушення вимог щодо своєчасної реєстрації податкових накладних, проте податковим законодавством не передбачено підстав для поновлення у зв'язку з цим 60-денного строку для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту для суб'єктів, які використовують касовий метод податкового обліку. Також чинним законодавством не передбачене право органів державної фіскальної служби приймати рішення про відшкодування збитків, завданих іншим особам у зв'язку з недотриманням платником податків вимог податкового законодавства.

Твердження відповідача про необхідність доведення відмови податкового органу від отримання права на податковий кредит є безпідставним, оскільки в даному випадку єдиною підставою для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту може бути зареєстрована податкова накладна, яка внаслідок протиправної бездіяльності відповідача відсутня.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Сумської області від 22.02.2017 року по справі №920/1190/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 22.02.2017 року по справі №920/1190/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.