донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.04.2017р. справа №913/75/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача:ОСОБА_5 (за довіреністю №1400 від 23.12.2016р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс», м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від20.03.2017р. (повний текст підписано 21.03.2017р.)
по справі№913/75/17 (суддя Смола С.В.)
за позовомДержавного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс», м.Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 1384169,62грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) про стягнення 1384169,62грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №622 від 20.12.2012р., з яких: основної заборгованості в розмірі 651104,00грн., пені в розмірі 598016,36грн., 3% річних в розмірі 21144,28грн. та інфляційних втрат в розмірі 113904,98грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.03.2017р. (повний текст підписано 21.03.2017р.) у справі №913/75/17 позовні вимоги Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» були задоволені частково, стягнуто з Відповідача 1334169,61грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №622 від 20.12.2012р., з яких: основної заборгованості в розмірі 651104,00грн., пені в розмірі 548016,36грн., 3% річних в розмірі 21144,27грн. та інфляційних втрат в розмірі 113904,98грн.

Рішення місцевого суду було обґрунтовано неналежним виконання Відповідачем своїх грошових зобовязань з оплати теплової енергії за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №622 від 20.12.2012р., враховуючи, що здійснена останнім оплата за платіжним дорученням №1794 від 29.09.2016р. на суму 50000,00грн. повинна враховуватися як оплата за грудень 2015р. (згідно вказаного в платіжному дорученні призначення платежу), а не за жовтень 2015р., як безпідставно зазначав Позивач, що зумовило, в свою чергу, здійснення судом перерахунку заявлених позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат та задоволення останніх частково.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить зменшити розмір стягуваної пені на 90% та змінити рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2017р. у справі №913/75/17 в частині її (пені) стягнення.

Підставою для зміни рішення суду першої інстанції апелянт зазначає надмірно великий розмір стягуваної пені, враховуючи, що Позивачем не було доведено факт заподіяння Відповідачем збитків внаслідок неналежного виконання зобовязань, розмір яких дорівнював би сумі нарахованої пені. Відтак, означене на думку апелянта свідчить про порушення балансу інтересів сторін та необхідність зменшення розміру стягуваної пені в світлі позиції Вищого господарського суду України по справі №9/85т від 07.04.2010р., ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Чернота Л.Ф., Марченко О.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.04.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 18.04.2017р. об 15.00.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засіданні 18.04.2017р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, надавши також заяву про розстрочення належних до стягнення сум на 12 місяців рівними частинами (а.с.а.с.203-220) та заяву про припинення провадження на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягуваної заборгованості в розмірі 651104грн. з мотивів подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.04.2017р.

Належним чином повідомлений про судовий розгляд Позивач свого представника у судове засідання 18.04.2017р. не направив, надіславши відзив на апеляційну скаргу (а.с.а.с.198, 199), яким наголосив на законності і обґрунтованості переглядуваного рішення, зважаючи на що судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 20.12.2012р. між Державним підприємством Сєвєродонецька теплоелектроцентраль (Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» (Споживач) було укладено договір №622 про постачання теплової енергії в гарячій воді (Договір а.с.а.с.17-19), разом з протоколом розбіжностей (а.с.23), за умовами п.1 якого, Енергопостачальна організація прийняла на себе зобовязання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно з умовами та режимами теплоспоживання на межі балансової належності тепломереж Енергопостачальної організації, а Споживач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Строк дії договору, згідно з п.10.1 цього договору, становить з 01.01.2013р. по 01.01.2014р., при цьому сторони узгодили, що договір вважається пролонгованим, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Таким чином, місцевим судом було встановлено, що договір №622 від 20.12.2012р. наразі є чинним.

Відповідно до п.2.1 цього договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з Додатком 1 до цього договору (а.с.19 зворотна сторона) у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - в період опалювального сезону, а за можливості протягом року.

Згідно п.2.2 договору сторони передбачили, що погодинний відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води запроваджується Енергопостачальною організацією в залежності від обсягу надходжень палива та пропускної здатності теплопроводів.

В свою чергу, в п.4.2.2 договору було передбачено, що Споживач зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

В п. 5.3 договору сторони узгодили, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності вказана в Додатку 2 до договору (а.с.20) та не може бути змінена в односторонньому порядку, вона установлюється актами прийому-передачі.

При відсутності приладів обліку або виходу його з ладу кількість теплової енергії, що відпущена Споживачу, визначається Енергопостачальною організацією, розрахунковим способом, відповідно до діючих правил обліку відпускання і споживання теплової енергії. (п.5.4 договору)

Відповідно до п.6.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом (Додаток 1), виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), погоджених у встановленому законодавством порядку. За спожиту теплову енергію замовник сплачує не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2 договору).

Згідно з п.6.5 договору, Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірним навантаженням з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в розрахунковому періоді. (Розрахунок максимального годинного та річного навантаження на опалення та гаряче водопостачання до договору №622 від 20.12.2012р. на постачання теплової енергії в гарячій воді - а.с.а.с.21,22)

В п.7.2.3 договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, нараховується пеня в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу за договором.

З матеріалів справи також вбачається, що 14.10.2013р. між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до договору №622 від 20.12.2012р. (а.с.24), в якій було змінено реквізити Енергопостачальної організації.

В подальшому, у звязку з набранням чинності постанов (а.с.а.с.74-82) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРРКП), Додатковою угодою №2 від 20.01.2014р. (а.с.25), Додатковою угодою №3 від 11.04.2014р. (а.с.26), Додатковою угодою №6 від 11.12.2014р. (а.с.29), Додатковою угодою №7 від 11.03.2015р. (а.с.30), Додатковою угодою №8 від 10.04.2015р. (а.с.31), Додатковою угодою №9 від 28.09.2015р. (а.с.32), Додатковою угодою №10 від 23.11.2015р. (а.с.33). Додатковою угодою №11 від 23.02.2016р. (а.с.34) та Додатковою угодою №12 від 20.10.2016р. (а.с.35) було введено нові тарифи на теплову енергію.

В той час, Додатковою угодою №4 від 22.10.2014р. (а.с.27), окрім введення нових тарифів на теплову енергію, було викладено п.5.2 договору в новій редакції.

Також, Додатковою угодою №5 від 25.09.2014р. (а.с.28) було змінено платіжні реквізити Енергопостачальної організації.

Таким чином, вартість 1 Гкал теплової енергії, що поставлялась Відповідачу, становила:

- з 01.06.2014р. по 30.11.2014р. (тариф для потреб інших Споживачів (крім населення) 1204,47грн. (без ПДВ), згідно наказу по підприємству №72 від 18.06.2014р. «Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам», прийнятого на підставі Постанови НКРРКП №587 від 23.05.2014р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»;

- з 01.12.2014р. по 28.02.2015р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) 1455,42грн. (без ПДВ), згідно наказу по підприємству №126 від 10.12.2014р. «Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам», прийнятого на підставі Постанови НКРРКП №611 від 28.11.2014р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»;

- з 01.03.2015р. по 31.03.2015р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) 2089,44грн. (без ПДВ), згідно наказу по підприємству №27 від 12.03.2015р. «Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам», прийнятого на підставі Постанови НКРРКП №266 від 27.02.2015р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»;

- з 01.04.2015р. по 30.04.2015р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) 1790,15грн. (без ПДВ), згідно наказу по підприємству №40 від 01.04.2015р. «Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам», прийнятого на підставі Постанови НКРРКП №1158 від 31.03.2015р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»;

- з 01.05.2015р. по 31.10.2015р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) 1707,73грн. (без ПДВ), відповідно до Постанови НКРРКП №1384 від 30.04.2015р. «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»;

- з 01.11.2015р. по 31.01.2016р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) 1642,61грн. (без ПДВ), відповідно до Постанови НКРРКП №2690 від 29.10.2015р. «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП»;

- з 01.02.2016р. (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) 1617,14грн. (без ПДВ), відповідно до Постанови НКРРКП №54 від 28.01.2016р. «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП».

З матеріалів справи також вбачається, що опалювальний сезон у 2014-2015р.р. було розпочато з 12.10.2014р. на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №534 від 10.10.2014р. «Про початок опалювального сезону 2014-2015 років» (а.с.83) та, відповідно, завершено - 06.04.2015р., на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №178 від 06.04.2015р. «Про завершення опалювального періоду 2014-2015 років» (а.с.84).

В свою чергу, опалювальний сезон у 2015-2016р.р. було розпочато 10.10.2015р. на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №449 від 08.09.2015р. «Про початок опалювального сезону 2015-2016 років» (а.с.85) та, відповідно, завершено - 05.04.2016р., на підставі рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №140 від 05.04.2015р. «Про завершення опалювального періоду 2015-2016 років» (а.с.86)

Факт постачання теплової енергії до обєктів Відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи актами про включення/відключення теплоустановок від 24.10.2014р., 09.04.2015р., 23.10.2015р., 27.10.2015р., 05.11.2015р., 11.04.2016р. (а.с.а.с.87-92)

На виконання п.6.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей), Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» було виписано Відповідачу рахунки за поставлену теплову енергію в гарячій воді (опалювальні сезони 2014-2015р.р. та 2015-2016р.р.) за період з листопада 2014р. по квітень2016р. (а.с.а.с.36-48) на загальну суму 1445648,50грн., постачання якої також підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання (надання послуг) (а.с.а.с.49-60).

Між тим, Відповідач поставлену йому теплову енергію оплатив частково - в сумі 794544,50грн., що підтверджується роздруківкою з особового рахунку Відповідача (а.с.16), копіями банківських виписок (а.с.а.с.61-67), платіжним дорученням за грудень 2015р. (а.с.160) та актом звірки взаємних розрахунків сторін станом на 01.01.2017р. (а.с.116), внаслідок чого сума заборгованості перед Позивачем за період з листопада 2014р. по квітень2016р. стала складати 651104,00грн.

В матеріалах справи наявна низка претензій направлених Позивачем на адресу Відповідача про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в гарячій воді (а.с.а.с.68-73), відповідаючи на які, останній своїм листом №1241 від 08.11.2016р. (а.с.124) звернувся з пропозицією до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про проведення зарахування однорідних зустрічних вимог та не застосування штрафних санкцій, враховуючи наявність боргу у Позивача перед Відповідачем за договором №502В від 18.12.2014р. на постачання води господарсько-питного призначення та договором №503В від 26.09.2016р. на централізоване водопостачання.

Проте, сума заборгованості в розмірі 651104,00грн. наразі Відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення Позивача з відповідними позовними вимогами до суду, нарахувавши на неї суму пені, 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, Господарський суд Луганської області, перерахувавши складові в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, позовні вимоги задовольнив частково, мотивуючи це встановленням матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх грошових зобовязань з оплати теплової енергії за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №622 від 20.12.2012р., враховуючи, що здійснена останнім оплата за платіжним дорученням №1794 від 29.09.2016р. на суму 50000,00грн. повинна враховуватися як оплата за грудень 2015р. (згідно вказаного в платіжному дорученні призначення платежу), а не за жовтень 2015р., як безпідставно зазначав Позивач.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває в залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного субєктивного права або інтересу, порушення такого субєктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Виходячи з правової природи та змісту укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №622 від 20.12.2012р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обовязків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання обовязку зі сплати залишку заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді за договором №622 від 20.12.2012р. за період з листопада 2014р. по квітень 2016р. та застосуванні наслідків її несвоєчасної сплати у вигляді додаткового стягнення пені, 3% річних та інфляційної індексації відносно періоду споживання послуг з теплопостачання.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу, ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» встановлює обовязок споживача з щомісячного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію, що у світлі вимог ст.530 Цивільного кодексу України та наявних в матеріалах справи рахунків на оплату, підтверджують факт невиконання Споживачем своїх зобовязань.

Враховуючи наведене, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обовязку зі здійснення розрахунку за отримані послуги з теплопостачання за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №622 від 20.12.2012р. в сумі 651104,00грн. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що здійснена Відповідачем оплата за платіжним дорученням №1794 від 29.09.2016р. на суму 50000,00грн. повинна враховуватися як оплата саме за грудень 2015р. (згідно вказаного в платіжному дорученні призначення платежу), відхиляючи посилання Позивача на приписи Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо створення передумов для нової моделі ринку природного газу та забезпечення стабільності розрахунків підприємств енергетичної галузі» №812-ІІІ від 24.11.2015р., як безпідставні.

Викладені у відзиві на позовну заяву посилання на лист №1241 від 08.11.2016р. щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не спростовує висновку про правомірність стягнення заборгованості, адже: по-перше, матеріали справи не містять належних доказів (відповідних договорів і первинних документів щодо їх виконання та стану розрахунків) існування зустрічних однорідних вимог до Позивача у визначених сумах і настання строку виконання таких вимог; по-друге, за своїм змістом лист №1241 від 08.11.2016р. не є вчиненим Відповідачем одностороннім правочином з припинення грошових зобовязань зарахуванням у розумінні ст.ст.202, 601 Цивільного кодексу України, оскільки формулює не факт здійснення такого зарахування, а лише пропозицію Позивачеві його провести. В свою чергу, заява Відповідача від 18.04.2017р. №392 про припинення провадження у справі відносно заборгованості через зарахування зустрічних однорідних вимог, опосередковане заявою від 14.04.2017р., апеляційним судом залишається без урахування та оцінки щодо обґрунтованості та можливості такого способу припинення грошових зобовязань у правовідносинах сторін, адже відповідні обставини виникли вже після прийняття переглядуваного рішення і обєктивно не можуть впливати на його законність і обґрунтованість. Наразі, за наявністю відповідних підстав, Відповідач не позбавлений визначеним процесуальним законодавством шляхом права скористатися у подальшому передбаченими діючим законодавством способами припинення грошових зобовязань і зумовлених цим наслідків для виконання цього рішення.

Відповідно до ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.7.2.3 договору №622 від 20.12.2012р. (в редакції протоколу розбіжностей до цього договору).

Проаналізувавши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.а.с.12-14) та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з правильністю розрахунків останнього та правомірністю стягнення з Відповідача пені в розмірі 548016,36грн., 3% річних в розмірі 21144,27грн. та інфляційних втрат в розмірі 113904,98грн.

В свою чергу, з приводу доводів викладених в апеляційній скарзі щодо необхідності зменшення розміру пені на 90% в світлі приписів ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначає:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Втім, означена процесуальна норма реалізується судом в контексті дотримання ним норм ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, які вимагають дослідження та встановлення наступних обставин: ступінь виконання зобов'язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; наявність збитків внаслідок невиконання зобов'язань та співвідношення розміру збитків із розміром стягуваних штрафних санкцій.

В свою чергу, і в контексті положень названих норм, застосування судом зменшення розміру пені є дискреційним правом суду, застосування якого не може ревізуватися в контексті положень ст.104 цього Кодексу за відсутністю відповідних порушень норм матеріального або процесуального права.

Окрім того, враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів наявності виключних обставин для зменшення розміру стягуваної з Відповідача пені та аргументів на підтвердження існування перешкод їх наданню на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, так само, які і відсутність взагалі звернення Відповідача з означеним клопотанням до суду першої інстанції в порядку ст.233 Господарського кодексу України та ст.83 Господарського процесуального кодексу України, незастосування права щодо якого місцевим судом в розглядуваному випадку не може ототожнюватися із наявністю порушення норм процесуального права.

Таким чином, оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс» залишається без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Заява Відповідача про розстрочення сплати належних до стягнення грошових коштів через відсутність передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України підстав скасування чи зміни рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегією суддів відхиляється, оскільки в цьому випадку її розгляд має здійснюватися в порядку ст.121 вказаного Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таун Сервіс», м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2017р. (повний текст підписано 21.03.2017р.) у справі №913/75/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2017р. (повний текст підписано 21.03.2017р.) у справі №913/75/17 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3

Надрук. 5 примірників: 1,2 - сторонам, 3- у справу, 4- ГСЛО, 5- ДАГС