ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.04.2017 Справа №905/1758/16

Суддя господарського суду Донецької області Кротінова О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув справу за позовом Публічного акціонерного товариства Енергобанк, м.Київ, , в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Енергобанк ОСОБА_1,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, м.Краматорськ Донецької області, ,

про стягнення 37 590,64 грн., -

за участю представників:

від позивача: не зявився,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Енергобанк, м.Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Енергобанк ОСОБА_1, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом №1199/5 від 12.05.2016р. до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії №2941 від 21.02.2008р. в сумі 9099,60 грн. та стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р. в сумі 28 491,04 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1758/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.05.2016р. позовну заяву №1199/5 від 12.05.2016р. та додані до неї документи повернуто позивачу без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. у справі №905/1758/16 у прийнятті апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Енергобанк, м.Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Енергобанк ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Донецької області від 24.05.2016р. по справі №905/1758/16 - відмовлено. Справу №905/1758/16 повернуто до господарського суду Донецької області.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. по справі №905/1758/16 відмовлено Публічному акціонерному товариству Енергобанк, м.Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Енергобанк ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 24.05.2016р. по справі №905/1758/16; апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Енергобанк, м.Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Енергобанк ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Донецької області від 24.05.2016р. по справі №905/1758/16 повернуто заявнику, а справу №905/1758/16 повернуто господарському суду Донецької області.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2016р. по справі №905/1758/16 касаційну скаргу ПАТ Енергобанк, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Енергобанк ОСОБА_1, задоволено частково; ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. у справі №905/1758/16 скасовано; справу передано до Донецького апеляційного господарського суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. ухвалу господарського суду Донецької області від 24.05.2016 р. у справі №905/1758/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.02.2017р. ухвалу господарського суду Донецької області від 24.05.2016р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. у справі №905/1758/16 скасовано; справу №905/1758/16 передано на розгляд до господарського суду Донецької області.

Ухвалою суду від 22.02.2017р. позовну заяву №1199/5 від 12.05.2016р. прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №905/1758/16 та призначено судове засідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання із відповідачем договорів про постачання електричної енергії №2941 від 21.02.2008р. та №1852 від 28.05.2009р., сплату на виконання їх умов попередньої оплти за активну електричну енергію на підставі виставлених рахунків Публічним акціонерним товариством ДТЕК Донецькобленерго, розірвання договорів, невикористання сумм та виникнення заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 9099,60 грн. та 28491,04 грн. відповідно, яка по теперішній час не сплачена, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав розрахунок заборгованості, а також у копіях: договір про постачання електричної енергії №2941 від 21.02.2008р., акт прийому-передачі орендованого приміщення б/н б/д, меморіальні ордери №2094587 від 07.07.2014р., №2496483 від 14.08.2014р., фіскальний чек №4206 від 07.04.2016р., опис вкладення у цінний лист, датований 07.04.2016р., повідомлення-вимога №191/5 від 07.04.2016р.; договір про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р. разом із додатком №5 «Порядок розрахунків», додатковою угодою №б/н від 24.12.2015р. до нього, меморіальні ордери №134653 від 23.01.2015р., №428479 від 27.02.2015р., №1018172 від 08.04.2015р., фіскальний чек №4205 від 07.04.2016р., опис вкладення у цінний лист, датований 07.04.2016р., повідомлення-вимога №886/5 від 06.04.2016р., лист уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Енергобанк ОСОБА_1 на адресу ПАТ ДТЕК Донецькобленерго №3971/15 від 11.12.2015р., лист ПАТ ДТЕК Донецькобленерго №47/75 від 20.01.2016р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.1 Господарського процесуального кодексу України, п.6.18 постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р. «Про затвердження Правил користування електричною енергією».

20.03.2017р. від представника позивача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано заяву №б/н від 14.03.2017р. про долучення документів до справи №905/1758/16, у якій висловлено прохання розгляд справи №905/1758/16 проводити за відсутності представника позивача.

До означеного клопотання додано у копіях: рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №115 від 12.06.2015р. Про початок процедури ліквідації ПАТ Енергобанк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, №136 від 14.07.2015р. Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ Енергобанк, №842 від 26.05.2016р. Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ Енергобанк та делегування повноважень ліквідатора, додатки №5 б/д Порядок розрахунків (для усіх споживачів, крім бюджетних установ та організацій, підприємств житлово комунального господарства та підприємств, які надають послуги щодо забезпечення комунально побутових потреб населення), №6 б/д Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії до договору №2941 б/д про постачання електричної енергії, акт звірки взаєморозрахунків з ПАТ ДТЕК Донецькобленерго б/н б/д, супровідний лист Публічного акціонерного товариства Енергобанк вих. №666/5 від 13.03.2017р. на адресу ПАТ ДТЕК Донецькобленерго, опис вкладення у цінний лист, датований 13.03.2017р., фіскальний чек №2779 від 13.03.2017р., лист Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго №47/75 від 20.01.2016р. на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Енергобанк та начальника Словянського ЦОК, акт звірки взаєморозрахунків за договором №1852 від 28.05.2009р., довіреність на представника позивача.

Клопотання позивача про проведення розгляду справи №905/1758/16 за відсутності його представника задоволено судом, про що відображено в ухвалі госопарського суду Донецької області від 23.03.2017р. При цьому наголошено на необхідності фактичного надання витребуваних судом документів у повному обсязі.

13.04.2017р. відповідачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано відзив б/н б/д на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, вважає, в силу приписів ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються, виконане за договором до його розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено законом або договором; посилається на постанову Верховного Суду України від 20.02.2013р. у справі за №6-158цс12; вказано, що відповідач не є розпорядником і власником усіх коштів, які сплачуються споживачами на рахунки із спеціальним режимом використання, у звязку з чим з цих рахунків не можуть бути стягнуті позивачем грошові кошти; звернуто увагу на проведення антитерористичної операції на більшій частині території ліцензованої діяльності підприємства відповідача; зазначено про наявність прострочення позивача, у розумінні ч.1ст.613 Цивільного кодексу України, з огляду на відмову останнього за власною ініціативою від отримання електричної енергії шляхом розірвання договору, отже у відповідача не настало прострочення, зобовязання з постачання електричної енергії не може бути виконано внаслідок дій позивача.

До відзиву додано копію сертифікату №2123 Торгово промислової палати України №5930/05 4 від 10.12.2014р. про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Представник позивача у судове засідання 13.04.2017р. не зявився; витребувані судом документи у повному обсязі не наддав.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.04.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві б/н б/д на позовну заяву; не підтвердив наявність суми у розмірі визначеному позивачем.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2009р. між Відкритим акціонерним товариством Донецькобленерго (нині-Публічне акціонерне товариство ДТЕК Донецькобленерго) в особі Словянського РЕМ (Постачальник) та філією Акціонерного банку Енергобанк у м.Словянську Донецької області (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №1852, згідно з умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача із загальгою (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 35 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (р.1 договору).

Оцінивши даний господарський договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм статті 275, 276 Господарського кодексу України, ст.712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України, Закону України Про електроенергетику, а також Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеними нормами матеріального права кореспондується стаття 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

Одночасно, статтею 662 Цивільного кодексу України встановлений обовязок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 654 Цивільного кодексу України регламентує, що зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як визначено п.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Як вбачається з п.п. 1, 2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, ч.1 ст.181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Пунктом 9.5 договору про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р., що підписаний та скріплений печатками з обох сторін, останні погодили строк дії правочину до 31.12.2009р.. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодної із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої сторони у порядку, визначеному законодавством України (абз.2 п.9.5 договору).

Матеріали справи містять додаткову угоду №б/н від 24.12.2015р. до означеного договору, відповідно до змісту якої, сторони погодили розірвання договору про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р. Дію договору, визначено, вважати зпакінченою з 24.12.2015р. Останні покази лічильника зафіксовано як 153113,8, тех.повірка №0107432 від 09.11.2015р.

Разом з цим, позивачем суду представлено копії меморіальних ордерів:

- №134653 від 23.01.2015р. з призначенням платежу: попередня оплата за активну електроенергію на лютий 2015р. згідно рах. №30/1852 від 26.12.2014р., у розмірі 13556,21грн.,

- №428479 від 27.02.2015р. з призначенням платежу: попередня оплата за активну електроенергію на березеннь 2015р. згідно рах. №30/1852 від 22.01.2015р., у розмірі 19023,84 грн.,

-№1018172 від 08.04.2015р. з призначенням платежу: попередня оплата за активну електроенергію на квітень 2015р. згідно рах. №30/1852 від 26.02.2015р., у розмірі 8638,11грн., а всього у розмірі 41218, 16 грн.

Беручи до уваги наявну у справі копію акту звірки взаємних розрахунків за договором №1852 від 28.05.2009р., що скріплений підписом та печаткою з боку відповідача, за станом на 24.11.2015р. рахується кредиторське зобовязання останнього у сумі 28491,04 грн.

Листом №3971/15 від 11.12.2015р. позивач звертався до відповідача із проханням повернути невикористані грошові кошти за договором №1852 від 28.05.2009р. у сумі 28 491,04 грн.

Листом №47/75 від 20.01.2016р. відповідач повідомив про розгляд звернення та про те, що прохання відносно повернення кредиторської заборгованості буде розглянуто після підписання додаткової угоди до договору, як вбачається зі змісту листа, до договору №1852 від 28.05.2009р.

Дане дає підстави для висновку про постачання в означений період споживання електроенергії в обсязі меншому, ніж було оплачено відповідачем. Окрім того, слідує, що перелічені суми попередньої оплати внесено позивачем за спірним правочином у межах його дії та рахується за ним відповідачем.

Доказів протилежного суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається та не заперечується відповідачем під час розгляду справи.

Внаслідок цього сума попередньої оплати, на яку не відбулось постачання електричної енергії, становить 28491,04 грн. і ця сума переплати за електроенергію у межах укладеного договору №1852 від 28.05.2009р.

Пунктом 3 додатку №5 Порядок розрахунків, що є невідємною частиною договору про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р., встановлений обовязок позивача, як Споживача за договором, до 17 числа поточного розрахункового періоду здійснювати попередню оплату за активну електричну енергію, яка буде спожита в наступному розрахунковому періоді, на підставі виставленого Постачальником (відповідачем) рахунку.

Абзац 3 пункту 5 вказаного додатку передбачаяє, у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду вартість спожитої електроенергії менше ніж сума оплати, що надійшла за такий календарний місяць, залишок коштів зараховується як попередня оплата Споживача на наступні розрахункові періоди. Зазначений пункт діє виключно за умови відсутності заборгованості споживача за попередні розрахункові періоди.

Положення зазначеного пункту також поширюються на порядок здійснення та зарахування оплат за перетікання реактивної електроенергії.

Відтак, проаналізував викладене, вбачається перерахування позивачем певної суми коштів відповідачу як попередньої оплати на виконання умов договору про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р. у межах дії цієї угоди, і складовою цієї суми є означені вище 28491,04 грн.

Беручи до уваги фактичні обставини справи, правовою підставою перерахування зазначеної грошової суми є договір про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р., яким обумовлена попередня оплата за активну електроенергію, що підпадає під правове регулювання ст.693 Цивільного кодексу України.

Одночасно, з огляду на викладені обставини, невикористаною сумою передоплати є 28491,04 грн.

Отже, відповідачем означена сума отримана у межах та на підставі договору про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р., тобто при наявності достатніх правових підстав.

Як розяснено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

З урахуванням обставин встановлених судом під час вирішення цього спору, суд вважає, що кошти, які були перераховані позивачем на виконання договору про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р. в якості попередньої плати, та на яку не відбулась передача електричної енергії, як різновиду товару, підлягають поверненню на підставі ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України.

Одночасно слід зауважити на такому.

Стаття 693 Цивільного кодексу України Попередня оплата товару визначає передумови виникнення такого обовязку як попередня оплата та строк його виконання, а також підстави, за яких можлива вимога її повернення та правові наслідки невиконання цього.

Так, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлює право вимоги покупця передати оплачений товар або повернути суму попередньої оплати, у разі, якщо такий товар йому не поставлено в строк.

Визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми передоплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

При цьому, з наведеної норми матеріального права не вбачається повязаність виникнення права вимоги лише з порушенням зобовязання з поставки товару у строк за винних дій продавця.

Аналіз приведених положень чинного законодавства, у контексті спірних правовідносин, має наслідком визначити застосування ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України, як правову підставу повернення суми невикористаної попередньої оплати у звязку з фактичним її невикористанням у строки визначені договором, відмовою Споживача від зобовязання (розірвання договору про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р.), тобто відсутність потреби у виконанні цього обовязку у майбутньому, з огляду на певні обставини, внаслідок якої (відмови) припинились зобовязання Постачальника перед Споживачем з постачання електричної енергії.

З даного виходить, що вказівка відповідача на відсутність відмови з його боку постачати електроенергію позивачу, розірвання договору поставки електричної енергії з ініціативи останнього та неможливість виконання зобовязань з постачання електричної енергії внаслідок дій позивача, не може бути розцінена судом як обставина, що свідчить про кваліфікацію правовідносин як безпідставне збагачення, чи за наявності яких позовні вимоги є неправомірними.

Твердження відповідача стосовно відсутності зобовязання та підстав повернення виконаного за договором до його розірвання, спростовуються матеріалами справи, оскільки, вартість оплаченої, але не поставленої електроенергії на суму 28491,04 грн., що безпосередньо у межах спірної угоди, внесення попередньої оплати передувало припиненню договору та охоплювалось його дією, підпадає під правове регулювання ст.693 Цивільного кодексу України та підлягає поверненню з дотриманням вимог означеної норми чинного законодавства.

Викладені висновки, за фактичних обставин, не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, висловленої палатами при розгляді справи №6-158цс12, окрім того розглянуте у них питання не є тотожним спірному.

Представлений відповідачем сертифікат №2123 Торгово промислової палати України №5930/05 4 від 10.12.2014р. про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили), виходячи зі змісту цього документу та правової його сутності, не поширює свою дію на спірні правовідносини, а отже останній не можна враховувати, як підставу для звільнення від виконання обовязку повернути суму невикористаної попередньої оплати.

З огляду на таке, твердження відповідача в цій частині судом до уваги не прийнято.

Інші заперечення відповідача спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. Про судове рішення рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Частина 2 ст.693 Цивільного кодексу України повязує момент виникнення обовязку продавця повернути покупцю суму попередньої оплати із висуненням вимоги про це останнім.

Частиною 2 ст.530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи містять повідомлення-вимогу №886/5 від 06.04.2016р. про повернення грошових коштів у сумі 28491,04 грн. разом із описом вкладення у цінний лист, датованим 07.04.2016р.

Щодо факту отримання вказаного звернення відповідач заперечень не надав.

Доказів протилежного у розумінні Господарського процесуального кодексу України суду не представлено.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як вже було зазначено вище, за приписом ст.693 Цивільного кодексу України, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

За викладених обставин, враховуючи факт не поставки відповідачем електроенергії на суму 28491,04 грн., а також припинення договірних відносин між сторонами, що розцінено як сплив встановленого строку для передачі товару позивачу, суд дійшов висновку про наявність у останнього права вимагати від відповідача повернення перерахованої попередньої оплати в означеній сумі.

Доказів повернення позивачу сплаченої суми попередньої оплати відповідачем до матеріалів справи не надано. Приймаючи до уваги наведені обставини, зобовязання щодо повернення суми попередньої оплати у зазначеному розмірі не виконано.

На підставі викладеного, виходячи з того, що на момент винесення рішення права позивача є порушеними та такими, що підлягають захисту, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню в сумі, що дорівнює 28491,04грн.

В частині стягнення суми заборгованості у розмірі 9 099,60грн. за договором про постачання електричної енергії №2941 від 21.02.2008р., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих вимог за недоведеністью, адже позивачем, незважаючи на вимоги суду, не представлено доказів, з яких можна дійти висновку про дійсність розміру невикористаної попередньої оплати за саме цим правочином у визначеній сумі позивачем, встановити обсяги постачання за ним тощо.

Акту звірки розрахунків між сторонами або листування з приводу суми 9 099,60грн. у межах догвору №2941 від 21.02.2008р., які б вказували на визнання цієї суми віповідачем або її існування у якості кредиторської заборгованості, суду не представлено.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Енергобанк, м.Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Енергобанк ОСОБА_1, до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії №2941 від 21.02.2008р. в сумі 9099,60 грн. та стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р. в сумі 28 491,04 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Островського, 8, адреса для листування: 87528, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Войніч, 2, , банківські реквізити не визначено) на користь Публічного акціонерного товариства Енергобанк (04071, м.Київ, вул.Воздвиженська, буд.56; поштова адреса: 01001, м.Київ, вул.Лютеранська, буд.9/9, , банківські реквізити не визначено) 28 491,04 грн., як суму передоплати за електричну енергію за договором про постачання електричної енергії №1852 від 28.05.2009р., а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1 044,43 грн.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 13.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2017р.

Суддя О.В. Кротінова