ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокуСправа № 912/920/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/920/17

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укртелеком", від імені якого діє Кіровоградська філія публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Кропивницький

до відповідача: ОСОБА_1 соціального захисту населення Знам'янського міського виконавчого комітету, м. Знам"янка Кіровоградської області

про стягнення 63 462,55 грн.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 1439 від 12.12.2016 р.;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 2547 від 07.11.2016 р.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", від імені якого діє Кіровоградська філія публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян в сумі 63 532,77 грн.

20.04.2017 р. позивачем подано до суду заяву від 19.04.2017 р. за № 220/05 про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на користь позивача 63 462,55 грн. заборгованості на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян (а.с. 212).

У відповідності до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи те, що зменшення розміру позовних вимог відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України належить до процесуальних прав позивача, господарський суд розглядає вимоги позивача в редакції заяви від 19.04.2017 р. за № 220/05.

Згідно письмового відзиву на позов від 14.04.2017 р., відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 179-180).

Так, зокрема, відповідач вказує на те, що виконання гарантованих державою зобов'язань та соціальних гарантій, у тому числі щодо надання пільг на послуги зв'язку громадянам, які згідно із законом мають на це право не може залежати від фінансової спроможності місцевих територіальних громад (місцевих бюджетів), оскільки може призвести до зниження соціальних можливостей та соціальної захищеності громадян.

За даними відповідача, загальна сума невідшкодованих позивачу ОСОБА_1 соціального захисту населення Знам"янського міськвиконкому витрат за надані пільги з послуг зв'язку становить 63 459,55 грн.

Поряд з цим, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік", додатку № 7, затверджено Міжбюджетні трансферти (інші дотації та субвенції) з Державного бюджету України місцевим бюджетам на 2016 рік. Серед переліку субвенцій відсутні видатки на фінансування пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян, які мають такі пільги згідно закону.

Посилаючись на ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, відповідач зазначає, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення згідно місцевих програм соціального захисту, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Фінансування видатків (пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян, які мають такі пільги згідно закону), які мають фінансуватися з державного бюджету, коштами міського бюджету є неприпустимим, оскільки є нецільовим використанням місцевих фінансових ресурсів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані у справі докази, господарський суд встановив наступні обставини.

В силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного Кодексу України).

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (далі - ПАТ "Укртелеком", Товариство) є юридичною особою, що здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх актів Товариства.

Згідно п. 2.2.1. Статуту позивача, одним з основних видів діяльності Товариства є надання телекомунікаційних послуг, в тому числі послуг фіксованого місцевого, міжміського, міжнародного та рухомого (мобільного) зв'язку, радіозв'язку ( з використанням радіочастот), послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг (а.с. 9-11).

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 28.09.2006 р. № 384 позивача включено до Реєстру Операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", Законом України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України від 23.03.2000 р. № 1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства", Законом України від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Механізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема отримання пільг з оплати послуг зв'язку, визначається Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 (далі - Положення № 117), Порядком надання окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 389 (далі - Порядок № 389).

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому, в силу положень Конституції України та Законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що надають послуги пільговим категоріям громадян.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Пільги, зокрема щодо оплати послуг за користування телефоном, послуг з встановлених квартирних телефонів, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (п. 3 Порядку № 389).

Згідно з ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України надання пільг з послуг зв'язку здійснюється за рахунок здійснюється за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

Відповідно до п. 10 Положення №117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 15 числа надають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Згідно п. 1.1 Положення № 117, на відповідача, як на уповноважений орган, покладено обов'язок щомісяця:

1) звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складати:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають пільги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3- пільга".

З огляду на вищезазначені вимоги законодавства, позивач протягом 2015, 2016 років пільговим категоріям громадян, які проживають на території м. Знам"янка Кіровоградської області телекомунікаційні послуги на пільгових умовах оплати.

З метою проведення розрахунків, позивач у спірний період щомісячно в паперовому вигляді та в електронному форматі на електронну адресу відповідача направляв розрахунки на відшкодування витрат, складені за формою "2-пільга", що підтверджується наявними в матеріалах справи роздруківками з електронної пошти позивача, копіями листів, фіскальних чеків, реєстрів відправлень, описів вкладення до поштових відправлень (а.с. 17-42).

При цьому, подання до управлінь соціального захисту населення інших документів на підтвердження факту надання послуг зв'язку пільговим категоріям громадян чинним законодавством не передбачене.

Незважаючи на щомісячне подання розрахунків щодо вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян за формою "2-пільга" та неодноразові звернення позивача до відповідача з пропозицією провести звірку інформації щодо пільговиків, які мають пільги з оплати послуг зв'язку, як це передбачено Положенням № 117, відповідачем звірка так і не була проведена.

Листом від 02.03.2016 р. № 543, який адресований позивачу, відповідач зазначив, що Законом України від 25.12.2015 р. № 928 "Про державний бюджет України на 2016 рік" кошти субвенцій на надання пільг з послуг зв'язку не передбачено. Відповідно до п. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення лише на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Таким чином, надання пільг з послуг зв'язку, в тому числі надання пільг на встановлення телефонів пільговим категоріям, припиняється до вирішення цього питання на законодавчому рівні (а.с. 44).

За твердженням позивача, всупереч норм Положення № 117 та Порядку № 256, відповідач витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах відшкодував частково.

Згідно п. 12. Порядку № 256 при надходженні коштів у 2015 році, позивач першочергово спрямовував кошти на погашення заборгованості, яка утворилась на 01.01.2015 р.

Таким чином, сума невідшкодованих відповідачем витрат за надані позивачем послуги пільговим категоріям громадян за листопад - грудень 2015 року склала 22 769,07 грн.; за 2016 рік сума невідшкодованих витрат становить 40 693,48 грн., що складається із заборгованості за вересень - грудень 2016 року (10087,55 грн. + 9968,37 грн. + 10241,52 грн. + 10396,04 грн.).

Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості та розрахунком витрат, складеним за формою "2-пільга" (а.с. 50-163, 177).

При цьому, господарський суд зауважує, що оскільки при визначенні розміру заборгованості відповідача позивачем враховувались дані з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, наведений відповідачем у письмовому відзиві на позов розрахунок заборгованості за 2016 рік (вересень-грудень 2016 року) не підтверджено належними доказами в розумінні процесуального закону.

З огляду на викладене, станом на 20.04.2017 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за 2015-2016 роки становить 63 462,55 грн., з яких: 22 769,07 грн. - борг з невідшкодованих витрат за 2015 рік, 40 693,48 грн. - борг за 2016 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з підпункту "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, у п. 2 зазначеної постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення.

Отже, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м. Знам'янка Кіровоградської області є ОСОБА_1 соціального захисту населення Знам'янського міськвиконкому.

Таким чином, саме на відповідача згідно вимог чинного законодавства покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Відсутність у Законі України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. положень про субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема, компенсаційних виплат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, не відміняє пільги встановлені Законами України.

При цьому, чинним законодавством не передбачено припинення надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян у разі відсутності бюджетного фінансування на зазначені цілі, а також повного або часткового звільнення головного розпорядника бюджетних коштів від обов'язку проведення розрахунків з особами, які такі послуги надають.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з листопада по грудень 2015 року та з вересня по грудень 2016 року відповідачем відшкодовані не були, що останнім не заперечується.

Доказів відшкодування відповідачем 63 462,55 грн., з яких: 22 769,07 грн. - борг з невідшкодованих витрат за 2015 рік, 40 693,48 грн. - борг за 2016 рік матеріали справи не містять.

При цьому, господарським судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо неналежного бюджетного фінансування та відсутності видатків на фінансування пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян, з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 218 Господарського Кодексу України та ст. 617 Цивільного Кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п. 5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446, від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин, ОСОБА_1 соціального захисту населення Знам'янського міськвиконкому відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Листом від 31.08.2016 р. за № 31-09010-16/24984 Міністерство фінансів України, в особі заступника Міністра ОСОБА_4 повідомило позивача, що відповідно до ст. ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України, надання пільг окремим категоріям громадян з оплати послуг зв'язку передбачено здійснювати з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот) на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" таку субвенцію як відшкодування витрат за надані пільги з оплати послуг зв'язку не передбачено, отже, надання вказаних пільг може бути здійснено місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів (а.с. 215).

Зазначеним спростовуються доводи відповідача щодо неприпустимості фінансування видатків, які мають фінансуватися з державного бюджету, коштами міського бюджету.

Більш того, як вбачається зі змісту листа заступника голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 07.07.2016 р. № 01-33/646/3, з метою врегулювання питання оплати за послуги зв'язку на законодавчому рівні п. 2 протоколу наради у голови облдержадміністрації з головами районних державних адміністрацій, районних рад, міськими головами, окремими керівниками структурних підрозділів облдержадміністрації від 13.01.2016 р. № 01-26/1-1, головам райдержадміністрацій та міським головам було доручено вжити заходи щодо передбачення за рахунок коштів місцевих бюджетів області видатків на фінансування пільг на послуги зв'язку (а.с. 216).

Таким чином, всупереч вимогам ст.ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у письмовому відзиві на позов.

За викладених обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 33-34, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Знам'янського міського виконавчого комітету (27400, Кіровоградська область, м. Знам"янка, вул. Михайла Грушевського, 17, ід. код 13762094, рахунки в фінансових установах не відомі) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком", від імені якого діє Кіровоградська філія публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Шевченка, 18, ід. код 21560766, р/р 3514 в ПАТ "Сбербанк", МФО 320627) заборгованість на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян в сумі 63 462,55 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1 600,00 грн.

Наказ видати після набрання законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 25.04.2017 року.

Суддя Л.С. Вавренюк