ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Справа № 903/709/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Головуючого суддіКорсака В.А.
суддівСибіги О.М., Швеця В.О.
розглянувши касаційну скаргуДержавного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017
у справі № 903/709/16 Господарського суду Волинської області
за позовомЗаступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі: 1.Міністерства оборони України, 2.Військової частини НОМЕР_1
доДержавного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне агентство лісових ресурсів України
проусунення перешкод в користуванні та повернення земельної ділянки
в судовому засіданні взяли участь представники :
- - позивача-1Комар А.Ю.
- - позивача-2Борисов В.С.
- - відповідачане з`явився
- - третьої особине з`явився
- ГПУГрищенко Д.С.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Заступник військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство", в якій просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 6 947,8 га, що належить військовій частині НОМЕР_2 на праві користування відповідно до Державного акту № ХІІ-1-5 від 01.11.1968 та повернути цю земельну ділянку останньому.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач без достатніх правових підстав здійснює господарську діяльність на спірній земельній ділянці з порушенням вимог діючого земельного та лісового законодавства.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 08.11.2016 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Державне агентство лісових ресурсів України.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22.11.2016 (суддя Слободян О.Г.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 (у складі головуючого Огородніка К.М., суддів: Коломис В.В., Тимошенко О.М.) у даній справі позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові повністю.

У відзиві товариство з обмеженою відповідальністю "Боедем" не погоджується із доводами скаржника і просить суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Військовою частиною НОМЕР_2 суду подано заперечення на касаційну скаргу, яке залучено до матеріалів справи та враховано судом.

Клопотання Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство" про розгляд справи без участі його представника судом задоволено.

Міністерство оборони України, Державне агентство лісових ресурсів України не скористалися правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, не надіслало свої відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Державне агентство лісових ресурсів України не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційних скарг, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що згідно Акта на право постійного користування земельною ділянкою № XII-1-5 від 01.11.1968, рішенням виконавчого комітету Волинської обласної Ради народних депутатів трудящих № 12/28 від 01.11.1968 передано у постійне користування Військовій частині НОМЕР_3 (інженерно-аеродромна служба тилу), як структурному підрозділу управління 14 Повітряної армії, земельну ділянку площею 24157,7 га.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 у справі № 903/1066/13 встановлено, що після розформування військової частини НОМЕР_3 її правонаступником визначено Військову частину НОМЕР_2 .

У 1994-1995 роках Волинською обласною радою прийняті рішення № 17/23 від 17.03.1994 та № 4/8 від 04.05.1995, яким землі авіаційного полігону площею 10027 га, 6947,8 га та 6520,4 га передані Ковельському спеціалізованому лісогосподарському акціонерному товариству "ТУР", Камінь-Каширському державному лісогосподарству об`єднання Волиньліс та Городоцькому державному лісогосподарству, відповідно. Таким чином, із загальної площі земельної ділянки 24157,7 га із сфери діяльності Міністерства оборони було вилучено 23495,2 га. На підставі вищевказаних рішень обласної ради районними радами на зазначені земельні ділянки видано державні акти на право постійного землекористування.

Камінь-Каширською районною державною адміністрацією видано Камінь-Каширському державному лісгосподарському об`єднанню "Волиньліс" Державний акт на право постійного землекористування серії ВЛ-ХІІ від 11.08.1995.

Також судами встановлено, що на підставі наказу Держкомлісгоспу України № 242 від 24.03.2005 Камінь-Каширське державне лісогосподарське об`єднання "Волиньліс" перейменоване у ДП "Камінь- Каширське лісове господарство".

Як вбачається із рішення Вищого арбітражного суду України від 29.04.1998 у справі № 13/6 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_4 (в даний час НОМЕР_2 ) до Волинської обласної ради, останнім визнано недійсними рішення Волинської обласної ради від 17.03.1994 № 17/23 та від 04.05.1995 № 4/8 про передачу земель військової частини НОМЕР_5 .

Розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації № 175 від 12.04.2002 анульовано державний акт на право постійного користування землею площею 24157,7 га за № ХІІ-1-5 від 01.11.1968 та визнано чинними вказані державні акти на право постійного користування земельною ділянкою, видані Ковельському спеціалізованому лісогосподарському акціонерному товариству "ТУР", Камінь-Каширському та Городоцькому державним лісогосподарствам об`єднання Волиньліс. Рішенням господарського суду м. Києва у справі № 32/288 від 23.05.2003 за позовом військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_4 (на даний час НОМЕР_2 ) до Волинської обласної державної адміністрації зазначене розпорядження визнано недійсним та скасовано.

Рішенням Господарського суду Волинської області у справі № 903/1066/13 від 26.11.2013 за позовом Волинського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ДП Камінь-Каширське лісове господарство, залишеного в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2014, - скасовано державний акт на право постійного користування землею, виданий ДП Камінь-Каширське лісове господарство від 11.08.1995 серії ВЛ-ХІІ.

При розгляді справи № 903/1066/13 судами встановлено, що спірна земельна ділянка площею 6947,8 га відноситься до земель оборони та перебуває на праві постійного користування військової частини НОМЕР_2 згідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою № XII-1-5 від 01.11.1968, виданого виконавчим комітетом Волинської обласної Ради народних депутатів трудящих № 12/28 від 01.11.1968. Дана земельна ділянка з користування Міністерства оборони України не вилучалась. Військова частина НОМЕР_2 не уповноважувала ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" на ведення лісового господарства на даній земельній ділянці.

Заявленим у даній справі позов про усунення перешкод в користуванні та повернення земельної ділянки мотивовано тим, що відповідач без достатніх правових підстав здійснює господарську діяльність на земельній ділянці з порушенням вимог діючого земельного та лісового законодавства та створює перешкоди Військовій частині НОМЕР_2 у користуванні цією земельною ділянкою, чим порушує її права, як землекористувача.

Висновки судів попередніх інстанцій про обґрунтованість заявлених позовних вимог колегія вважає правильними з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони" встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Законодавством України передбачено, що охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України "Про використання земель оборони", Лісового кодексу України та іншими актами законодавства.

Як було встановлено судами, Військовою прокуратурою Луцького гарнізону проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000671 від 27.11.2015 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 425 та ст. 246 Кримінального кодексу України. Під час проведення досудового розслідування встановлено, що у період з січня по травень 2016 року посадовими особами відповідача за відсутності правових підстав та звернень до землекористувача, у порушення вищевказаних вимог законодавства проводилась вирубка лісу на вищезазначеній земельній ділянці, яка належить до земель оборони та перебуває на праві постійного користування у позивача. Відповідні обставини підтверджуються виписаними відповідачем лісорубними квитками.

Частиною четвертою статті 17 Лісового кодексу України передбачено, що право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

В силу ст.15 ЦК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушенню.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судами обох інстанцій встановлено, що відповідач без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка належить Міністерству оборони України в особі Військової частини НОМЕР_2 , продовжує здійснювати господарську діяльність та з перевищенням наданих йому повноважень виписує лісорубні квитки, в яких, за відсутності правових підстав включено проведення рубки лісу на території земельної ділянки авіаційного полігону військової частини НОМЕР_2 , чим завдає шкоду навколишньому середовищу та державі в цілому.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.07.2014 у справі № 803/1311/14-а, залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2015 розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 02.12.2013 № 494 визнано протиправним та скасоване в частині надання дозволу ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок площею 6947,8 га в натурі для оформлення права постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства на території Камінь-Каширського району.

Встановивши на підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів факт того, що виданий відповідачу Державний акт серії ВЛ-ХІІ від 11.08.1995 було скасовано у судовому порядку, а враховуючи те, що діяльність відповідача створює перешкоди позивачам у користуванні спірною земельною ділянкою та порушує їх права, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили заявлений у справі позов.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до вимог статті 43 ГПК України, судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка сукупності поданих до матеріалів справи доказів з правильним застосуванням до спірних правових відносин норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, відсутні.

З приводу посилання скаржника на недоведеність обставин справи, зокрема факту існування перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, скаржник не врахував, що відповідно до частини другої статті 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, не допускаються посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи.

Посилання скаржника на наявність підстав для припинення провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України є необґрунтованим, оскільки відповідно до положень зазначеної норми, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. В даному випадку, відповідних обставин судами не встановлено.

Доводи, які викладені у касаційній скарзі не спростовують наведених висновків судів та пов`язані з вирішенням питання про достовірність поданих ним доказів, які на думку касатора, в зв`язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 у справі № 903/709/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В.А. Корсак

С у д д і О.М. Сибіга

В.О. Швець