РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017Справа №910/3377/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРСУМ"

про витребування майна.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Іванов А.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРСУМ" (надалі - відповідач) про витребування майна, а саме - виробничої бази, загальною площею 2086, 0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вищезазначена виробнича база вибула з володіння позивача у незаконний спосіб, через підробку документів злочинною групою, та в подальшому перейшла у власність відповідача від особи, яка не мала права відчужувати спірне майно, а тому - відповідач є добросовісним набувачем в розумінні положень ч. 1. ст. 388 Цивільного кодексу України та позивач має право на витребування свого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 р. порушено провадження у справі № 910/3377/17, розгляд справи призначено на 07.04.2017 р.

Судом, з урахуванням клопотання позивача, відповідно до вимог статті 129 Конституції України та статті 4-4 ГПК України забезпечено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними заходами, що знайшло своє відображення у протоколі судового засідання згідно вимог статті 81-1 ГПК України.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання 07.04.2017 року та 19.04.2017 року не з'явився, відзив на позов не подав, про причини своєї неявки судові засідання не повідомив.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 року та від 07.04.2017 року були надіслані за належною адресою відповідача, а саме зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: 02002, місто Київ, вулиця Мильчакова, будинок 5.

Суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи фактичних даних достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 19.04.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" правонаступником якого по всіх правах та обов'язках є Публічне акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" (далі - Банк, Кредитор), та Товариством з обмеженою відповідальністю "МОНА" (далі - Позичальник, Іпотекодавець, Третя особа, Товариство) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 643 (надалі за текстом - Генеральний кредитний договір), у відповідності до умов якого, сторони домовилися про таке. Кредитор встановлює Позичальнику ліміт кредитних операцій (далі - Ліміт кредитування) у розмірі 13 300 000, 00 доларів США, терміном до 63 місяців з 25.10.2012 року по 31 грудня 2017 року, в межах якого здійснюються кредитні операції за окремими договорами в іноземній валюті (доларах США). Додатком до Генерального кредитного договору стали укладені між Банком та Товариством 25.10.2012 року Кредитний договір № 643/1 (далі - Кредитний договір-1) та 20.12.2012 року Кредитний договір № 643/2 (далі - Кредитний договір-2, а разом - Кредитні договори).

У подальшому до Генерального кредитного договору неодноразово вносилися зміни та доповнення шляхом укладення між Банком та Товариством додаткових угод (усього - 19 додаткових угод). Остаточно Генеральний кредитний договір набув назву «Генеральний кредитний договір № 643/14-11-2006 від 14.11.2006 року».

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та TOB "МОНА" було укладено Договір іпотеки, посвідчений 14.11.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н. В. за реєстровим № 4362 (у подальшому зі змінами та доповненнями, далі - Іпотечний договір), за яким TOB "МОНА" передало в іпотеку Банку об'єкти нерухомого майна, зокрема, виробничу базу, загальною площею 2086 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Позивач вказує на те, що зважаючи на невиконання умов Кредитного договору, Банк був змушений в порядку ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов Іпотечного договору звернути стягнення на вказане майно шляхом набуття права власності на нього у позасудовому порядку та в результаті - 29.02.2016 року Державним реєстратором Управління Державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Хибою Анною Володимирівною було прийнято рішення № 28500507 від 29.02.2016 року щодо реєстрації права власності на виробничу базу, загальною площею 2086 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00 (далі - Виробнича база) за Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК".

08.08.2016 року між громадянином ОСОБА_5, який виступив у якості продавця та Відповідачем, який виступив у якості покупця, було укладено договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В. В. за реєстровим № 1420 (далі - Договір купівлі-продажу), відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив належне продавцю на праві приватної власності нерухоме майно виробничої бази за адресою: АДРЕСА_1. Відчужуване нерухоме майно належить продавцю на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва. (п. п. 1.,2. Договору купівлі-продажу).

У подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В. В. за реєстровим № 1420 було зареєстровано Договір купівлі-продажу, за яким продавцем є ОСОБА_5, а покупцем - Відповідач та внесено відповідний запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25842330 про реєстрацію виробничої бази за Відповідачем.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Шевченківським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0008986 стосовно діяльності на території м. Києва та Київської області організованої злочинної групи, яка, використовуючи завідомо підроблені документи на нерухомість, шляхом обману заволодівають об'єктами нерухомості, розташованими у м. Києві та Київській області, зокрема - як встановлено у ході досудового слідства, учасники вказаної групи, підробивши паспорт громадянина України ОСОБА_5 (серії НОМЕР_1, виданий 04.04.1996 року Стрийським РВ УМВС України у Львівській області, шляхом вклеювання в даний паспорт фотокартки з зображенням одного з фігурантів кримінального провадження ОСОБА_7.) та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.04.2016 року по справі № 753/3084/16-ц щодо визнання права власності на Виробничу базу, звернулися до ДП "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", де державний реєстратор ДП "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" Тарнавська С. В. внесла запис про реєстрацію Виробничої бази за ОСОБА_5 (копія витягу із зазначеного кримінального провадження міститься в матеріалах справи).

У матеріалах справи міститься лист Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2017 року, наданий у відповідь на запит Позивача, в якому йдеться про те, що перевіркою електронного журналу вхідної кореспонденції автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що за період з 01.01.2011 року та станом на день надання відповіді цивільна справа № 753/3084/16-ц, де стороною є ПАТ «КБ «Хрещатик», в провадженні суду не перебувала та судом не розглядалась та повідомляться, що згідно довідника кодів судів загальної юрисдикції України, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 13.08.2012 року № 97 код суду « 753» відноситься до Дарницького районного суду м. Києва.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позовна вимога Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 16 Цивільного кодексу (надалі - ЦК України) та ст. 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений спосіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Віндикаційними позовами захищається правомочність володіння, що належить власникові або іншій особі, яка отримала право володіння річчю на законній підставі( у тому числі на підставі договору, який не визнано недійсним).

Цивільний кодекс встановлює певні умови, за яких власник має право витребовувати свою річ з чужого незаконного володіння із якими пов'язані поняття, як добросовісність та недобросовісність володіння річчю.

Добросовісність набувача характеризує його суб'єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірності його придбання.

Так, добросовісним набувачем визнається особа, яка придбала річ у особи, яка не мала права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Стаття 388 ЦК України встановлює, що власник майна має право витребовувати своє майно в добросовісного набувача, якщо його було набуто за відплатною угодою у випадку, коли майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як було зазначено вище, позовні вимоги обґрунтовані тим, що виробнича база, загальною площею 2086 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00. вибула з володіння Позивача у незаконний спосіб, зокрема, як вбачається із витягу з кримінального провадження №0008986, через підробку документів злочинною групою, в складі якої - громадянин ОСОБА_7, шляхом підроблення паспорту на ім'я ОСОБА_5 та на підставі неіснуючого рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.04.2016 року по справі № 753/3084/16-ц уклав з Відповідачем Договір купівлі-продажу від 08.08.2016 року за реєстровим № 1420.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного суду України від 30 січня 2012 року , 29 жовтня 2014 року (справи № 6-152цс14 та 6-164цс14), 17 грудня 2014 року, 29 квітня і 13 травня 2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Виробнича база вибула з володіння Позивача у незаконний спосіб, та в подальшому перейшло у власність Відповідача від особи, яка не мала права відчужувати його та заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРСУМ" у власність Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" майна, а саме - виробничої бази, загальною площею 2086,0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є обгрунтованими та позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРСУМ".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 378, 388 ЦК України ст.ст. 33-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" задовольнити.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРСУМ" (02002, м. Київ, вул. Мильчакова, буд. 5; ) у власність Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А; ) виробничу базу, загальною площею 2086,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРСУМ" (02002, м. Київ, вул. Мильчакова, буд. 5; ) на користь "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А; ) 11 994,02 грн. судового збору.

4. Видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 21.04.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко