РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 Справа №910/4904/17
За позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелектуальні комунікації»

про стягнення 12 751,86 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

У засіданні брали участь:

від позивача: Синенко А.Г. - по дов. №0/11-975 від 23.12.2106р.

від відповідача: Вахатов О.В. - по дов. №б/н від 18.04.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелектуальні комунікації» 12 751, 86 грн., з яких: 7 546,13 грн. заборгованість по орендній платі, 9863, 95 грн. - 3% річних, 1164, 38 грн. - пеня за прострочку платежу, 2 387, 83 грн. - заборгованість за спожиту електроенергію, 321, 12 грн. - 3% річних, 368, 45 грн. - пеня за прострочку платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4904/17 та призначено її до розгляду на 19.04.2017.

Позивач в судовому засіданні 19.04.2017 позовні вимоги підтримав повністю. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору №ТГО -248/12 не сплатив позивачу орендну плату та вартість спожитої електроенергії у зв»язку з чим виник борг по орендній платі в сумі 7 546, 13 грн. та спожитій електроенергії 2 387,83 грн.

Представник відповідача через відділ діловодство Господарського суду міста Києва надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує. 19.04.2017р. представником відповідача до суду подана заява про застосування строку позовної давності до спірних відносин.

В судовому засідання 19.04.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

01.07.2012 між Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтелектуальні комунікації» (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №ТГО -248/17 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину поверхні димової труби котельні загальною площею 4, 5 кв.м. та частину асфальтованої площадки загальною площею 2, 0 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, 29-А (далі - об'єкт оренди).

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до п. 4.1 договору нерухоме майно передається виключно для використання під розміщення та експлуатацію телекомунікаційного обладнання оператора , який надає послуги доступу до Інтернету.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 1.3 договору визначено термін дії договору оренди з 01.07.2012р. по 01.07.2013р.

Відповідно до п. 7.11 Договору, дія договору оренди припиняється, зокрема внаслідок закінчення строку на який його було укладено.

Договір №ТГО 248/12 від 01.07.2012 року було розірвано 30.04.2015 року шляхом підписання акту прийому-передачі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п. 2.2 договору за орендоване нерухоме майно відповідач зобов'язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору, місяць 1050 грн. 00 коп. (без урахування податку на вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Орендна плата з урахуванням податку на подану вартість складає 1260 грн. 00 коп.

Згідно п.п. 2.4, 4.2 договору відповідач зобов»язаний своєчасно в повному обсязі сплачувати орендну плату не пізніше 15 числа поточного місяця. Відповідач зобов'язаний окремо сплачувати за власні кошти фактичні витрати за користування водою, каналізацією, газом, електроенергією, центральним опаленням, іншими комунальними послугами, для чого у місячний термін оформити договори з відповідними службами.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 5. ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору не сплатив орендну плату за період з липня 2012 року по грудень 2012 року в сумі 7546,13, грн., а тому позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по орендній платі.

Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вказано, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Пунктом 3.6. Договору оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва № 06/1082 передбачено, що орендна плата сплачуються Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок Орендодавця.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в період з 01 липня 2012 року по 01 грудня 2012 року.

Згідно п.п. 2.4, 4.2 договору відповідач зобов»язаний своєчасно в повному обсязі сплачувати орендну плату не пізніше 15 числа поточного місяця. З урахуванням викладеного право позивача було порушено відповідно з 15.07.2012р., 15.08.2012р., 15.09.2012р., 15.10.2012р., 15.11.2012р., 15.12.2012р. Таким чином строк позовної давності сплинув відповідно 15.07.2015р., 15.08.2015р., 15.09.2015р., 15.10.2015р., 15.11.2015р., 15.12.2015р.

Як вбачається із матеріалів справи, Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося з позовом до господарського суду 27 березня 2017 року, а отже позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості в період з 01 липня 2012 року по 01 грудня 2012 року в розмірі 7 546,13 грн.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування позовної давності, оскільки, як встановлено господарським судом, право чи охоронюваний законом інтерес позивача в даному випадку з боку відповідача було порушено.

У зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності судом приймається рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 7 546,13 грн.

Норма ст. 266 Цивільного Кодексу встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, право на стягнення неустойки (штрафу, пені) припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення. Іншими словами, виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік.

У зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності судом приймається рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 1164, 38 грн. пені та 963, 95 грн. - 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2 387, 83 грн. - заборгованості за спожиту електроенергію, 321, 12 грн. - 3% річних, 368, 45 грн. - пені за прострочку платежу.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.2 договору відповідач зобов»язаний зобов'язаний окремо сплачувати за власні кошти фактичні витрати за користування водою, каналізацією, газом, електроенергією, центральним опаленням, іншими комунальними послугами, для чого у місячний термін оформити договори з відповідними службами.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що сторонами в договорі не передбачено обов'язок відповідача сплачувати позивачу витрати за спожиту електроенергію, а тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині нарахування пені та 3% річних суд відзначає наступне.

Відповідно до приписів ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Договором не встановлений розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату за компенсацію спожитої електроенергії.

Оскільки умовами договору не передбачено обов»язку відповідача сплачувати позивачу витрати за електроенергію, тому позовні вимоги в частині стягнення пені та №5 річних також є необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.04.2017.

Суддя Трофименко Т.Ю.