ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р.Справа № 916/272/17

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Північний»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСТ-2012»

2) Приватного підприємства «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс»

про стягнення 225216,95грн.

Суддя: Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, згідно довіреності №328 від 15.08.2016р.

від відповідача: Чернега В.О., згідно довіреності №189 від 05.01.2017р.

від третьої особи - ТОВ „ЮСТ-2012": не з`явився

від третьої особи - ПП „Науково-виробнича комерційна компанія „Діалог Плюс": не з`явився

В судовому засіданні 18.04.2017р. приймали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Чернега В.О., згідно довіреності №189 від 05.01.2017р.

від третьої особи - ТОВ „ЮСТ-2012": не з`явився

від третьої особи - ПП „Науково-виробнича комерційна компанія „Діалог Плюс": не з`явився

Суть спору: про стягнення з КП «ЖКС «Північний» на користь ФОП ОСОБА_1 77643,54 грн. заборгованості за договором про переведення боргу від 23.06.2014р., 63667,70грн. інфляційного збільшення, 6310,87грн. три проценти річних, 70829,23грн. заборгованості за договором про переведення боргу від 15.07.2014р., 5666,34грн. інфляційного збільшення, 1099,27грн. три проценти річних.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, подав заяву про зменшення позовних вимог від 04.04.2017р. за вх.№2-1872/17, де виклав позовні вимоги в остаточній редакції, яка прийнята судом до розгляду по суті.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.06.2014р. між ним, відповідачем та ТОВ «ЮСТ-2012» укладено договір про переведення боргу, відповідно до якого останній перевів на позивача борг відповідача в розмірі 77643,54грн., який виник на підставі договору купівлі-продажу. 15.07.2014р. між позивачем, відповідачем та ПП «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс» укладено також договір про переведення боргу, за яким останній відступив позивачу право вимоги сплати заборгованості від відповідача в сумі 70829,23грн. за договором купівлі-продажу. Визнання вказаної заборгованості підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 02.02.2015р. На існуючу заборгованість, у зв'язку з її непогашенням, позивачем нараховано індекс інфляції, три проценти річних.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 23.02.2017р. за вх.№4616/17, де вказує, що, виходячи з тексту договорів про переведення боргу від 23.06.2014р., від 15.07.2014р., їх не можна вважать укладеними відповідно до чинного законодавства, оскільки не можливо встановити, за якими саме договорами виникло грошове зобов'язання у відповідача перед первісним кредитором, в який спосіб відповідач має виконувати зобов'язання, а також строк виконання зобов'язання. Одночасно, відповідач вказує, що відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги від 20.09.2012р. ТОВ «Югсветторг» відступило ТОВ «Никастрой» право вимоги оплати за товар за договором №45-03Ю від 01.03.2012р., укладеним між КП «ЖКС «Північний» та ТОВ «Югсветторг», а за повідомленням про відступлення права вимоги від 13.05.2013р. ТОВ «Никастрой» відступило право вимоги ПП «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс», відповідно до чого відповідач вважає пропущеним позивачем строк позовної давності за цією частиною вимог, без надання позивачем доказів поважності пропуску строку позовної давності. Крім того, відповідач відмічає, що ФОП ОСОБА_1 не міг укладати у 2014 році договори про переведення боргу, так як з 2011 року припинено його підприємницьку діяльність.

Ухвалою суду від 06.02.2017р. до участі у справі залучено ТОВ «ЮСТ-2012», ПП «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ «ЮСТ-2012», ПП «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс» в судові засідання не з'являлись, пояснення по суті спору та витребувані судом документи не надали, у зв'язку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст.75 ГПК України.

Клопотання сторін від 23.02.2017р. за вх.№4608/17, від 21.03.2017р. за вх.№6645/17 про долучення документів до справи було судом задоволено.

Ухвалою суду від 21.03.2017р., за клопотанням позивача від 21.03.2017р. за вх.№2-1588/17, згідно ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду справи було продовжено до 18.04.2017р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

23.06.2014р. між КП «ЖКС «Північний» (замовник), ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) та ТОВ «ЮСТ-2012» (первісний кредитор) укладено договір, відповідно до умов якого первісний кредитор переводить на нового кредитора борг (грошове зобов'язання) у розмірі 77643,54грн., а замовник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання. Замовник не заперечує проти заміни первісного кредитора на нового і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.п.2, 3 договору).

На підтвердження виникнення заборгованості відповідача, що обумовлена договором про переведення боргу від 23.06.2014р., позивач подав до справи договір купівлі-продажу товарів №4 від 07.11.2012р., укладений між ТОВ «ЮСТ-2012» та КП «ЖКС «Північний», видаткові накладні №173 від 25.07.2013р. на суму 29589,18грн., №241 від 15.10.2013р. на суму 14362,20грн., №246 від 21.10.2013р. на суму 9600,48грн., №248 від 22.10.2013р. на суму 9000грн., №253 від 24.10.2013р. на суму 4510грн., №260 від 15.11.2013р. на суму 10624,66грн., довіреності №108 від 18.07.2013р., №154 від 15.10.2013р., №156 від 17.10.2013р., №158 від 22.10.2013р., №160 від 23.10.2013р., №163 від 30.10.2013р.

Так, відповідно до умов п.5.2. договору купівлі-продажу товарів №4 від 07.11.2012р., укладеного між ТОВ «ЮСТ-2012» та КП «ЖКС «Північний», покупець зобов'язаний провести з продавцем повний розрахунок за дану партію товару у строк за 3 календарних дні до дня здачі-приймання товару.

10.01.2014р. між ТОВ «ЮСТ-2012» та КП «ЖКС «Північний» підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач визнав наявною у нього заборгованість в сумі 77643,54грн.

15.07.2014р. між КП «ЖКС «Північний» (замовник), ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) та ПП «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс» (первісний кредитор) укладено договір, відповідно до умов якого первісний кредитор переводить на нового кредитора борг (грошове зобов'язання) у розмірі 70829,23грн., а замовник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання. Замовник не заперечує проти заміни первісного кредитора на нового і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.п.2, 3 договору).

Заборгованість перед ПП «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс» в сумі 70829,23грн. визнана відповідачем шляхом підписання між ними акту звірки взаємних розрахунків від 10.01.2014р.

02.02.2015р. між ФОП ОСОБА_1 та КП «ЖКС «Північний» підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого останнє визнало заборгованість перед позивачем в сумі 148472,77грн.

15.09.2016р. позивач вручив відповідачу вимогу про сплату існуючої заборгованості.

Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги від 20.09.2012р. ТОВ «Югсветторг» відступило ТОВ «Никастрой» право вимоги оплати за товар в сумі 398813,63грн. за договором №45-03Ю від 01.03.2012р., укладеним між КП «ЖКС «Північний» та ТОВ «Югсветторг».

Згідно повідомлення про відступлення права вимоги від 13.05.2013р. ТОВ «Никастрой» відступило ПП «Науково-виробнича комерційна компанія «Діалог Плюс» право вимоги оплати в сумі 355829,23грн. за договором про переведення боргу від 20.09.2012р., укладеним між КП «ЖКС «Північний» та ТОВ «Никастрой».

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені ФОП ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з КП «ЖКС «Північний» 77643,54 грн. заборгованості за договором про переведення боргу від 23.06.2014р., 63667,70грн. інфляційного збільшення, 6310,87грн. три проценти річних, 70829,23грн. заборгованості за договором про переведення боргу від 15.07.2014р., 5666,34грн. інфляційного збільшення, 1099,27грн. три проценти річних - частково правомірними, такими, що частково відповідають дійсними обставинам справи, з огляду на наступні положення законодавства.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (п.п.1, 2, 3 ст.692 Цивільного Кодексу України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За положеннями ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Згідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч.1 ст.262 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України).

Як передбачено п.4.4.1. Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема: підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Таким чином, договір про переведення боргу від 23.06.2014р. на суму 77643,54грн., з огляду на його підтвердженість укладеним між ТОВ „ЮСТ-2012" та відповідачем договором купівлі-продажу товарів №4 від 07.11.2012р., видатковими накладними, довіреностями, дає підстави суду дійти висновку про наявність у КП „ЖКС „Пвнічний" зобов'язання перед позивачем в сумі 77643,54грн.

Одночасно, договір про переведення боргу від 15.07.2014р. містить лише суму заборгованості 70829,23грн., не містить посилань на договір або інший правочин, із якого ця сума виникла, таке зобов'язання не підтверджене жодним первинним документом, існування цього зобов'язання перед позивачем заперечується відповідачем, подані до справи повідомлення про відступлення права вимоги від 20.09.2012р., від 13.05.2013р. містять різні суми зобов'язань, не містять обґрунтувань, доказів, що вказували б на їх пов'язаність із договором про переведення боргу від 15.07.2014р. Враховуючи суперечливість названих доказів та відсутність у договорі від 15.07.2014р. посилання на зміст зобов'язання та підстави, з якої воно виникло суд позбавлений можливості встановити існування обов'язку відповідача сплатити на користь позивача 70829,23грн., у зв'язку з чим дійшов висновку про недоведеність цієї частини позовних вимог. Так, як у цій частині позовних вимог позивача суд відмовляє, до цієї частини правовідносин сторін строк позовної давності, про який вказано відповідачем, застосовано судом бути не може.

Також, як наслідок відмови судом у задоволенні основного зобов'язання по договору про переведення боргу від 15.07.2014р., суд відмовляє у задоволенні позовної вимог позивача про стягнення з відповідача 5666,34грн, інфляційного збільшення, 1099,27грн. три проценти річних, що нараховані на суму 70829,23грн.

При цьому, у розумінні статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення. Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Даний акт є, по суті, документом, який містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, проте не може вважатися належним доказом проведення цих операцій і наявності заборгованості у суб'єкта господарської діяльності.

Отже, акт звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем від 02.02.2015р. не є первинним документом та не може слугувати беззаперечним доказом існування заборгованості відповідача на суми 70829,23грн., 77643,54грн.

Однак, акт звірки взаєморозрахунків, як дія боржника по визнанню боргу у розумінні п.4.4.1. Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" є подією, що перериває строк позовної давності. Так, зважаючи на акт звірки взаєморозрахунків від 02.02.2015р., укладений між КП "ЖКС "Северний" та ФОП ОСОБА_1 та те, що відповідно до накладних поставка за договором від 07.11.2012р. відбувалась у липні-листопаді 2013р., строк позовної давності за зобов'язаннями по вказаному договору купівлі-продажу був перерваний 02.02.2015р., та розпочався заново, і не сплив із поданням позивачем 31.01.2017р. для поштового пересилання (як це вбачається зі відбитка штемпеля відділення зв'язку на конверті, в якому до суду надійшов позов) даного позову до суду, у зв'язку з чим клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до частини вимог в сумі 77643,54грн. задоволенню судом не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 63667,70грн. інфляційного збільшення, 6310,87грн. три проценти річних, нарахованих на заборгованість в сумі 77643,54грн., що визначена договором про переведення боргу від 23.06.2014р., договором купівлі-продажу №4 від 07.11.2012р.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, зроблений позивачем, суд встановив, що заявлена позивачем сума трьох процентів річних в розмірі 6310,87грн. за період з 23.06.2014р. по 31.03.2017р. не перевищує розміру відсотків, обрахованих судом за цей же період, у зв'язку з чим вимога про стягнення трьох процентів річних в сумі 6310,87грн. підлягає судом задоволенню.

Індекс інфляції позивачем обраховано невірно, так як за березень показник інфляції не встановлено Держкомстатом, а за сім днів червня 2014р. індекс інфляції не можна нараховувати. Крім того, сукупний показник інфляції за період з липня 2014р. по лютий 2017р. включно складає 184,033. У зв'язку з чим за розрахунком суду сума втрат від інфляції складає 65246,42грн., але враховуючи те, що позивачем заявлено 63667,70грн. втрат від інфляції, стягненню з відповідача підлягає саме 63667,70грн. за період з липня 2014р. по лютий 2017р.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги позивача є частково доведеними та частково обґрунтованими, вони підлягають судом частковому задоволенню, у зв'язку з чим стягненню з відповідача підлягає 77643,54грн. заборгованості за договором про переведення боргу від 23.06.2014р., 63667,70грн. суми втрат від інфляції, 6310,87грн. три проценти річних.

Згідно ст.49 ГПК України витрати позивача, понесені на сплату судового збору за розгляд судом даної справи в сумі 2214,32грн., відшкодовуються платнику за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 1262,43грн. підлягає поверненню платнику з державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов ФОП ОСОБА_1 частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Північний» (65025, м. Одеса, Дніпропетровська дорога,118, код 35241704) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (65121, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 77643 (сімдесят сім тисяч шістсот сорок три) грн. 54коп. заборгованості, 63667 (шістдесят три тисячі шістсот шістдесят сім) грн. 70коп. втрат від інфляції, 6310 (шість тисяч триста десять) грн. 87коп. три проценти річних, 2214 (дві тисячі двісті чотирнадцять) грн. 32коп. судового збору.

3. Відмовити позивачу у задоволенні решти частини позовних вимог.

4. Повернути Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (65121, АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області (м.Одеса, вул. Черняховського, 6, код 38016923) надмірно сплачений згідно квитанції №119 від 22.12.2016р. судовий збір в сумі 1262 (одна тисяча двісті шістдесят дві) грн. 43 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21 квітня 2017 р.

Суддя І.А. Малярчук