РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017Справа №910/2587/17

За позовом Приватного підприємства "Будпостач"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Мегаполіс"

про відшкодування шкоди в сумі 704 163,70 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Козлюк П.Г. - представник, довіреність № 635/юр від 03.01.2017 року;

від відповідача: Ковальчук К.О. - представник, довіреність № 2 від 03.03.2017 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Будпостач» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» про відшкодування шкоди в сумі 764 163,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем обов'язку з виплати страхового відшкодування у вказаній сумі за укладеним між позивачем та відповідачем Генеральним договором страхування вантажів № 03533/03/354 від 12.07.2016 у зв'язку з настанням страхової події, а саме збитків, завданих незбереженням вантажу, переданого позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Фрі-Лайн» як виконавцю для перевезення на підставі Договору про організацію перевезення від 12.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/2587/17 та призначено розгляд справи на 21.03.2017 року.

21.03.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник позивача подав супровідний лист № 744/юр від 14.03.2017 року разом з доданими до нього копіями документів.

Також 10.04.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представником позивача подані письмові пояснення № 776/юр від 07.04.2017 року до позовної заяви та клопотання № 775/юр від 07.04.2017 року про зменшення розміру позовних вимог, в якому позивач повідомив про сплату ТДВ «СТ «Мегаполіс» 29.03.2017 року та 04.04.2017 року в загальній сумі 60 000,00 грн. (10 000,00 грн. - 29.03.2017 року, 10631,77 грн. та 39368,23 грн. - 04.04.2017 року), в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 704 163,70 грн. збитків та 11 462,46 грн. судового збору.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

В судовому засіданні 23.03.2017 року на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 11.04.2017 року.

11.04.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові пояснення № 779/юр від 10.04.2017 року до позовної заяви.

Представником відповідача 11.04.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва подані письмові пояснення б/н б/д та клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрі-Лайн» () як перевізника, який здійснював перевезення у контейнерах імпортованих із Китаю в Україну товарів позивача автомобільним транспортом за маршрутом Одеса - Київ та допустив втрату частини товарів.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 11.04.2017 року сторонами суду не надано.

В судові засідання 21.03.2017 року та 11.04.2017 року з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 11.04.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.04.2017 року позовні вимоги не визнав та просив відмовити у позові.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 11.04.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 12.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрі - Лайн» (виконавець за договором) та Приватним підприємством «Будпостач» (замовник за договором, позивач у справі) було укладено договір про організацію перевезення (далі - Договір про організацію перевезення), за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується здійснювати з повною майновою відповідальністю організацію доставки контейнерів з вантажем автомобільним транспортом і приймально - здавальні операції з вантажами у великотоннажних контейнерах.

Пунктом 1.2 Договору про організацію перевезення сторони погодили, що їх діяльність за Договором регламентується чинним законодавством України, відповідними нормативними актами, умовами цього Договору та інструкціями замовника.

Відповідно до розділу 2 Договору про організацію перевезення замовник доручає виконавцю перевезення автомобільним транспортом вантажів, забезпечує своєчасне навантаження вантажу на подані виконавцем транспортні засоби у місці навантаження, а також оформлення товарно-транспортних, митних та інших документів, необхідних для перевезення, безперешкодного проходження митного контролю і здавання вантажу вантажоодержувачу. При цьому вантажоодержувач зобов'язаний прийняти належним чином доставлений перевізником вантаж, про що проставити відмітку у товарно - транспортній накладній або CMR.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про транспортне експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 Цивільного кодексу України.

Згідно положень частини 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 спеціального Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», який визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Суд зазначає, що перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування визначено статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Так, відповідно до частин 11, 12 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про транзит вантажів", який визначає засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.

Судом встановлено за матеріалами справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що у період з 20.08.2016 року по 24.08.2016 року та 07.09.2016 року ТОВ «Фрі - Лайн» як виконавцем за Договором про організацію перевезення здійснювалось організація перевезення автомобільним транспортом у контейнерах імпортованих позивачем із Китаю в Україну товарів за маршрутом Одеса - Київ, на підтвердження чого позивачем надані копії міжнародних товарно-транспортних накладних СМR:

- №№ 972/1, 972/2, 972/3, 972/4 від 24.08.2016 року, за якими здійснювалось перевезення товару - культиваторів торгової марки Forte у дев'яти контейнерах, які були у серпні 2016 року переміщені через митний кордон України з Китаю до м. Одеси згідно з контрактом з компанією WEIFANG RUNDA MACHINERY CO., LTD, відповідно до інвойсу від 26.06.2016 року № 16RDAW0524-1, коносаменту № 4352-0177-606.039 та оформлені за митною декларацією № 902030000/2016/303297;

- №№ 979, 979/1 від 24.08.2016 року, за якими здійснювалось перевезення товару - сітка із скловолокна у двох контейнерах, які були у серпні 2016 року переміщені через митний кордон України з Китаю до м. Одеси згідно з контрактом з компанією JIANGSU TIANYU FIBRE CO., LTD, відповідно до інвойсу від 13.07.2016 року № TYBD1619-20, коносаменту № 4351-0177-606.042 та оформлені за митною декларацією № 902030000/2016/30294;

- №№ 985, 985/1 від 22.08.2016 року, за якими здійснювалось перевезення товару - генераторів та запчастин до них у дев'яти контейнерах, які були у серпні 2016 року переміщені через митний кордон України з Китаю до м. Одеси згідно з контрактом з компанією LUTIAN MACHINERY CO., LTD, відповідно до інвойсу від 13.07.2016 року № TJX5060-2, коносаменту №№ 4359-0177-607.021.А, 4359-0177-607.021 та оформлені за митною декларацією № 902030000/2016/303284;

- №№ 970/1, 970/2, 970/3, 970/4 від 20.08.2016 року, за якими здійснювалось перевезення товару - сітки із скловолокна у п'яти контейнерах, які були у серпні 2016 року переміщені через митний кордон України з Китаю до м. Одеси згідно з контрактом з компанією DALIAN F.T.Z. SANSHAN INTERNATION TRADE CO., LTD, відповідно до інвойсу від 22.06.2016 року № SHXS8820-1, коносаменту № 4369-0177-606.018 та оформлені за митною декларацією № 902030000/2016/303259;

- №№ 1015, 1015/1, 1015/4, 1015/6, 1015/8 від 07.09.2016 року, за якими здійснювалось перевезення товару - бетонозмішувачів та віброплит у дев'яти контейнерах, які були у серпні 2016 року переміщені через митний кордон України з Китаю до м. Одеси згідно з контрактом з компанією TIYA INTERNATIONAL CO., LTD, відповідно до інвойсу від 15.07.2016 року № 1620TIV0823, коносаменту № 4352-0177-607.015 та оформлені за митною декларацією № 902030000/2016/303511.

Вантаж згідно умов Договору про організацію перевезення був прийнятий до перевезення ТОВ «Фрі-Лайн», пройшов повний митний контроль та доставлений вантажоодержувачу - ПП «Будпостач» м. Київ, про що свідчать відповідні відмітки в СМR.

Окрім того, факт надання експедиторських послуг позивачем згідно умов Договору про організацію перевезення за вищевказаним маршрутом підтверджується також актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ - 0000391 від 31.08.2016 року, № ОУ-0000367 від 25.08.2016 року, № ОУ- 0000368 від 25.08.2016, № ОУ-0000366 від 23.08.2016 року, № ОУ-0000362 від 22.08.2016 року, № ОУ-0000360 від 22.08.2016 року, № ОУ-0000401 від 09.09.2016 року, № ОУ-0000443 від 27.09.2016 року, підписаними представниками виконавця та замовника та засвідченим печатками сторін. Копії вказаних актів наявні в матеріалах справи.

Факт надання ТОВ «Фрі - Лайн» позивачу послуг з організації перевезення за вказаними CMR відповідачем не заперечувався.

При цьому як свідчать матеріали справи, позивачем було здійснено оплату наданих виконавцем послуг в сумі 463000,00 грн. відповідно до виставлених ТОВ «Фрі - Лайн» рахунків - фактур від 31.08.2016 № СФ-0000398, від 25.08.2016 № СФ-0000376, від 25.08.2016 № СФ-0000377, від 23.08.2016 № СФ-0000375, від 22.08.2016 № СФ-0000371, від 22.08.2016 № СФ-0000369, від 09.09.2016 № СФ-0000408, від 27.09.2016 № СФ-0000450 тощо, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень.

Судом встановлено, що з метою страхування вищевказаних вантажів 12 липня 2016 року між Приватним підприємством «Будпостач» (страхувальник/вигодонабувач за договором, позивач у справі) та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» (страховик за договором, відповідач у справі) було укладено Генеральний договір страхування вантажів № 03533/03/354 (далі - Договір страхування), за умовами якого страховик зобов'язується за встановлену договором плату (страховий платіж) здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов цього договору шляхом відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником (вигодонабувач) збитку, понесеного ним у зв'язку з пошкодженням, знищенням (загибеллю) або втратою застрахованого вантажу та багажу (вантажобагажу) чи його частини під час перевезення будь-якими видами транспорту та під час його проміжного складського зберігання.

Предметом Договору страхування, згідно пункту 6 (в редакції Додаткової угоди № 2 від 08.08.2016 року до Договору страхування), є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням заявленими наст рахування вантажами та/або багажем, а саме: електро та акумуляторний інструмент, витратний матеріал, пневмообладнання, зварювальні апарати, бетонозмішувачі, електростанції та стабілізатори, вимірювальний інструмент, засоби захисту (рукавиці, окуляри інше), садовий інструмент, запчастини, теплове обладнання, драбини, бензинові двигуни верстатне обладнання, піна монтажна будівельна, силіконовий герметик, поліуретанова піна-клей, акриловий герметик, клей на акриловій основі, змазка - спрей та інше, а також побутова техніка (електричні чайники, електричні блендери, праски, мікрохвильові печі, електричні м'ясорубки, кухонні та напольні ваги і таке інше).

Згідно пункту 14 Договору страхування територією покриття є Україна, країни СНД та усі інші країни світу по маршруту руху застрахованих вантажів за винятком країн, штатів та/або республік, які знаходяться під дією торгівельних обмежень ООН або США та/або що знаходяться в стані війни.

Ліміт відповідальності страховика по кожному окремому страховому випадку - по внутрішнім автомобільним перевезенням по Україні - 4 000 000,00 грн. по транспортному засобу (пункт 20 Договору страхування).

Безумовна франшиза: загальна - 5 000,00 грн. по одному транспортному засобу, по ризику «нез'ясоване зникнення» - 10 000,00 грн. по одному транспортному засобу (пункт 20 Договору страхування).

За умовами пункту 16 Договору страхування цей договір набирає чинності з 00 год. 00 хвил. за Київським часом дати, що йде за датою надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика та діє з 00 год. 00 хвил. 01.08.2016 року до 23 год. 59 хвил. 59 сек. 31.07.2017 року за Київським часом.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно ст. 984 Цивільного кодексу України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.

З наведеною нормою Цивільного кодексу України кореспондується частина 1 статті 3 Закону України «Про страхування», якою встановлено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування, зокрема, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Так, відповідно до пунктом 23 Договору страхування сторони домовилися, що до початку здійснення кожного окремого перевезення страхувальник повинен письмово, в електронному вигляді повідомити страховику про здійснення такого перевезення та надати копії коносаменту, номер та дату інвойсу, вартість вантажу. Протягом 48 годин страховик повинен підтвердити страхувальнику отримання такої заявки шляхом оформлення окремого страхового Сертифікату на кожне перевезення, що було заявлене.

Зокрема, позивачем надані копії виданих позивачем згідно вказаного пункту Договору страхування страхових сертифікатів по кожному перевезенню, а саме: № 009 від 05.08.2016 року, № 0030 від 16.08.2016 року, № 0033 від 16.08.2016 року, № 0038 від 16.08.2016 року, № 0049 від 19.08.2016 року.

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За умовами пункту 2 Договору страхування вказаний договір укладений з відповідальністю за всі ризики. При цьому одним із страхових ризиків визначено, зокрема, збитки від пошкодження, втрати, знищення та/або повної загибелі всього чи частини застрахованого вантажу та/або багажу, що відбулися за будь - якої причини.

Згідно з даним Договором страхування застрахованими вважаються усі вантажі та/або багаж страхувальника, що перевозяться протягом дії Договору, а також зберігаються під час його проміжного складського зберігання та заявлені страхувальником відповідною заявкою на страхування.

Окрім цього, пунктом 3 Договору страхування передбачене додаткове покриття - ризик «нез'ясованої втрати» застрахованого вантажу та/або багажу (недостача вантажу та/або заявленого на страхування при цілісності зовнішньої упаковки, наявності пломб на контейнері або транспортному засобі).

Згідно пункту 4 Договору страхування страховими випадками за цим Договором є події, які настали в період дії Договору, що призвели до пошкодження. Знищення, втрати, крадіжки чи повної загибелі всього або частини вантажу та/або багажу, і з настанням яких виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником (вигодонабувач).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, підтверджено представником позивача в судовому засіданні та відповідачем не заперечувалось, при розвантаженні на складі позивача, що розташований по вул. Магнітогорській, 1 у м. Києві, вантажу, перевезення якого за Договором про організацію перевезення здійснювалось за маршрутом м. Одеса - м. Київ Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрі - Лайн», позивачем було виявлено втрату вантажу:

- застрахованого згідно страхового сертифікату від 05.08.2016 року № 0009:

- у контейнері №TRLU7351513, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВЕ9956АВ/ВН2847ХР за CMR від 24.08.2016 № 972/3 - 18 місць (6 комплектів культиваторів Forte HSD1G-81Е). Втрата товарів підтверджена Актом позивача від 26.08.2016 № 81/16.

- у контейнері №CAXU9224920, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН3026ЕА/ВН0455ХМ за CMR від 24.08.2016 № 972/2 - 9 місць (3 комплекти культиваторів Forte HSD1G-81). Втрата товарів підтверджена Актом від 26.08.2016 № 82/16.

- у контейнері № CМАU5311139, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН0643ВК/ВН1519ХТ за CMR від 24.08.2016 № 972/1 - 18 місць (6 комплектів культиваторів Forte HSD1G-101). Втрата товарів підтверджена Актом від 27.08.2016 № 83/16.

- у контейнері № CMAU4261326, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН9607ВМ/ВН6237ХО за CMR від 24.08.2016 № 972/4 - 18 місць (6 комплектів культиваторів Forte HSD1G-81Е). Втрата товарів підтверджена Актом від 27.08.2016 № 84/16.

- застрахованого згідно страхового сертифікату від 16.08.2016 року № 0030:

- у контейнері №CMAU5947624, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН4708ЕК/ВН2307ХР за CMR від 24.08.2016 № 979 - 30 місць (180 шт. сітки із скловолокна). Втрата товарів підтверджена Актом від 27.08.2016 № 79/16.

- у контейнері № CMAU5560065, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН6209ЕА/ВН1323ХМ за CMR від 24.08.2016 № 979/1 - 42 місць (168 шт. сітки із скловолокна). Втрата товарів підтверджена Актом від 27.08.2016 № 80/16.

- застрахованого згідно страхового сертифікату від 16.08.2016 року № 0033:

- у контейнері № CMAU5935963, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН4334СВ/ВН4657ХМ за CMR від 22.08.2016 № 985/1 - 10 місць (3 генератори FG2000, 6 генераторів FGD6500Е, 1 стартер генератора FGD6500Е). Втрата товарів підтверджена Актом від 24.08.2016 № 75/16.

- у контейнері № CMAU8548658, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН7160ЕХ/ за CMR від 22.08.2016 № 985/3 - 2 місць (2 генератори FGD80000Е). Втрата товарів підтверджена Актом від 25.08.2016 № 76/16.

- застрахованого згідно страхового сертифікату від 16.08.2016 року № 0038:

- у контейнері № ECMU9604478, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН5832ВН/ВН9919ХО за CMR від 20.08.2016 № 970/2 - 101 місця (202 сітки із скловолокна). Втрата товарів підтверджена Актом від 25.08.2016 № 74/16.

- у контейнері № CMAU5888223, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН9716ЕЕ/ВН3698ХР за CMR від 20.08.2016 № 970/1 - 93 місця (186 шт. сітки із скловолокна). Втрата товарів підтверджена Актом від 24.08.2016 № 85/16.

- у контейнері № CMAU5551295, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН9844СК/050340А за CMR від 20.08.2016 № 970/4 - 141 місця (282 шт. сітки із скловолокна). Втрата товарів підтверджена Актом від 24.08.2016 № 86/16.

- у контейнері № GESU5758322, який перевозився транспортним засобом реєстраційний номер ВЕ1410ВН/ВН1840ХХ за CMR від 20.08.2016 № 970/3 - 100 місць (200 шт. сітки із скловолокна). Втрата товарів підтверджена Актом від 24.08.2016 № 87/16.

- застрахованого згідно страхового сертифікату від 19.08.2016 року № 0049:

- у контейнері № CMAU5659021, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН4708ЕК/ВН2307ХР за CMR від 07.09.2016 № 1015/4 - 4 місць (4 вібротрамбовки WERK MSI-90). Втрата товарів підтверджена Актом від 10.09.2016 № 100/16.

- у контейнері № ECMU9583499, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН4334СВ/ВН4657ХМ за CMR від 07.09.2016 № 1015/6 - 3 місць (3 бетонозмішувачі 140ЛН). Втрата товарів підтверджена Актом від 09.09.2016 № 101/16.

- у контейнері № FCIU8499787, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН1933ЕР/ВН8848ХМ за CMR від 07.09.2016 № 1015/8 - 6 місць (1 бетонозмішувач WERK WS 150 та 5 бетонозмішувачів 160ЛН). Втрата товарів підтверджена Актом від 09.09.2016 № 102/16.

- у контейнері № BSIU9393586, який перевозився транспортним засобом д.р.н. ВН7160ЕХ/ВТ8263ХТ за CMR від 07.09.2016 № 1015/1 - 1 місця (1 бетонозмішувач 125ЛН). Втрата товарів підтверджена Актом від 09.09.2016 № 103/16.

- у контейнері № CMAU4473984, який перевозився транспортним засобом д.р.н. АА3624АВ/АА5593ХХ за CMR від 07.09.2016 № 1015 - 23 місць (23 бетонозмішувачі 125ЛН). Втрата товарів підтверджена Актом від 09.09.2016 № 104/16.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як вбачається зі змісту пункту 32 Договору страхування, при настанні випадку, що має ознаки страхового, страхувальник зобов'язаний негайно, але не пізніше 48 годин з моменту, як тільки йому стане відомо, будь - яким способом повідомити страховика про настання такого випадку з подальшим письмовим підтвердженням (поданням страховику заяви на відшкодування збитків), надати розрахунок вартості завданого збитку тощо.

При цьому за умовами пункту 35 Договору страхування виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі письмової заяви страхувальника із зазначенням дати та місця страхового випадку, причини його настання та детальним описом обставин настання страхового випадку.

Як свідчать матеріали справи, вважаючи випадок нестачі вантажу під час виконання перевезення за вказаними CMR страховою подією, Приватне підприємство «Будпостач» звернулося до відповідача з повідомленням про подію, яка містить ознаки страхової - заявами про настання страхових випадків та виплату страхового відшкодування, які були зареєстровані відповідачем: 06.09.2016 за №№ 626/16 (за страховим сертифікатом № 0038 від 16.08.2016 року на суму 209 584,98 грн.), 627/16 (за страховим сертифікатом № 0030 від 16.08.2016 року на суму 69 368,23 грн.), 628/16 (за страховим сертифікатом № 009 від 05.08.2016 року на суму 311 176,73 грн.), 629/16 (за страховим сертифікатом № 0033 від 16.08.2016 року на суму 79 956,02 грн.) та 24.09.2016 за № 633/16 (за страховим сертифікатом № 0049 від 19.08.2016 року на суму 94 077,74 грн.), всього на суму 764 163,70 грн.

Окрім цього, у зв'язку з запитом відповідача від 28.09.2016 № 245 позивачем були направлені додаткові документи, які зареєстровані страховиком 06.10.2016 за вхідним №41.

Згідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Отже, оскільки згідно із даними Договору страхування франшиза становить 10 000,00 грн. по одному транспортному засобу по ризику «нез'ясоване зникнення», розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем вантажу матеріального збитку, було правомірно зменшено на розмір франшизи по кожному транспортному засобу і становить 764 163,70 грн.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, відповідачем не було задоволено вищезазначені заяви позивача про виплату страхового відшкодування за Договором страхування на користь ПП «Будпостач».

В свою чергу, вважаючи безпідставною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяв позивача про сплату страхового відшкодування ПП «Будпостач» за Договором страхування, позивач, посилаючись на наявність правових підстав для виплати страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, право на отримання якого у ПП» Будпостач» виникло на підставі укладеного між відповідачем як страховиком та позивачем як вигодонабувачем Договору страхування, останній звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхової виплати в сумі 764 163,70 грн. в судовому порядку.

При цьому як свідчать матеріали справи, оскільки після порушення провадження у справі ухвалою суду від 17.02.2017 року, відповідачем було здійснено часткову виплату страхового відшкодування на рахунок ПП «Будпостач» в сумі 60 000,00 грн., а саме 29.03.2017 року платіжним дорученням № 5349 в сумі 10000 грн., 04.04.2017 року платіжним дорученням № 5419 в сумі 10631,77 грн. та платіжним дорученням № 5410 в сумі 39368,23 грн., що підтверджується відповідними виписками ПАТ «Альфа - Банк» по рахунку позивача за 29.03.2017 року та 04.04.2017 року, наданими позивачем, останнім було зменшено розмір заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування до 704 163,70 грн., які позивач просив суд стягнути в заяві про зменшення розміру позовних вимог.

Вказана заява прийнята судом до розгляду та з її урахуванням судом здійснюється розгляд позовних вимог в сумі 704 163,70 грн. у даному спорі.

Суд зазначає, що предметом розгляду у справі є правомірність дій страховика щодо нездійснення страхової виплати за Договором страхування у випадку настання страхового випадку. При цьому враховуючи правову природу заявленої до стягнення суми коштів як страхового відшкодування за Договором страхування, в рамках даної справи підлягає оцінка дій відповідача як страховика за Договором страхування, зокрема, правомірність нездійснення виплати страхового відшкодування страховиком на основі наданих йому страхувальником документів.

Згідно ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. В свою чергу, вказаному обов'язку кореспондує обов'язок страхувальника, визначений ст. 989 Цивільного кодексу України, згідно якої страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

В свою чергу суд звертає увагу сторін, що цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом, Договір страхування укладався його сторонами, на підставі Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування вантажів та багажу (вантажобагажу), страховим випадком по вказаному Договору за пунктами 2, 3 сторонами договору було визначено, зокрема, втрату частини застрахованого вантажу, що відбулися за будь - якої причини, а також ризик «нез'ясованого зникнення» застрахованого вантажу.

В період дії договору, а саме в серпні - вересні 2016 року позивачем при прийнятті вантажу було виявлено втрату частини застрахованого за укладеним з відповідачем Договором страхування вантажу, перевезення якого здійснювалось ТОВ «Фрі - Лайн», що підтверджується відповідними актами про розбіжності при прийманні товарно - матеріальних цінностей за кількістю та якістю, складеними позивачем.

При цьому заперечень щодо змісту вказаних актів та невідповідності їх змісту фактичним обставинам прийняття ТМЦ ПП «Будпостач» матеріали справи не містять.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що втрата частини застрахованого вантажу (нез'ясована втрата, яка сталася під час дії Договору страхування), визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та є подією, яка за умовами п. 2 - 4 Договору страхування кваліфікуються як страховий випадок.

Згідно з п. п. 3.6 п. 29 Договору страхування страховик зобов'язаний протягом 10 банківських днів після отримання всіх необхідних документів і підписання страхового акту страхувальником здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідно до п. п. 5 п. 35 Договору страхування страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування протягом 15 робочих днів після отримання всіх документів та складає страховий акт. Про відмову у виплаті або про відстрочку виплати страховик протягом 5 днів повідомляє страхувальника письмово з викладенням мотивації прийнятого рішення.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши страховику всі необхідні для виплати страхового відшкодування документи, а відповідач в порушення умов Договору страхування в обумовлений строк не сплатив на користь позивача страхове відшкодування в повному обсязі, та має перед позивачем заборгованість з виплати останнього в сумі 704 163,70 грн.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу Доказів визнання недійсним чи розірвання Генерального договору страхування вантажів № 03533/03/354 від 12.07.2016 р. та Додаткових угод до нього та або їх окремих положень суду не надано.

Як визначено сторонами в пункті 15 Договору страхування, відповідальність страхувальника за цим Договором починається з моменту, коли вантаж буде прийнятий уповноваженими на це представниками страхувальника з обов'язковою відміткою в товаросупроводжувальних документах для перевезення зі складу або місця зберігання, продовжується під час перевезення і закінчується в момент доставки вантажу до пункту призначення.

Наразі, надані страховику документи, наявність яких вимагається умовами Договору страхування для визначення обставин події, дають змогу щодо дійти однозначного висновку про фактичного перевізника спірного вантажу, прийняття вантажу у відання і під відповідальність особи, залученої страхувальником для виконання Договору про організацію перевезення та доставки вантажу/невтраченої його частини вантажоотримувачу - страхувальнику і встановлення факту часткової втрати, як підстави для визнання події страховою.

Згідно приписів ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Так, причини для відмови у страховій виплаті передбачені сторонами умовами пункту 36 Договору страхування.

При цьому доказів наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у відповідності до умов Договору страхування та чинного законодавства відповідачем суду не надано.

Окрім того, суд звертає увагу на здійснення відповідачем за спірними страховими випадками виплати частини страхового відшкодування згідно умов Договору страхування в сумі 60 000,00 грн., докази якого наявні в матеріалах справи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу страхового відшкодування згідно умов Договору страхування в добровільному порядку та в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не спростовані, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 704 163,70 грн.

Щодо поданого відповідачем клопотання про до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрі-Лайн» () як перевізника, який здійснював перевезення у контейнерах імпортованих із Китаю в Україну товарів позивача автомобільним транспортом за маршрутом Одеса - Київ та допустив втрату частини товарів суд зазначає, що відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України третя особа може бути залучена до участі у справі за її заявою, а також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду, який виносить з даного питання ухвалу з обов'язковим зазначенням у ній, на стороні кого (позивача чи відповідача) залучається ця третя особа.

Згідно п. 1.6 постанови № 18 питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

За таких обставин, враховуючи, що заявлені до відповідача вимоги ґрунтуються на невиконанні останнім зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем Генеральним договором страхування вантажів № 03533/03/354 від 12.07.2016 щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхової події, беручи до уваги наявні у справі докази та той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження впливу винесення рішення з даного господарського спору безпосередньо на права та/або обов'язки ТОВ «Фрі - Лайн», яке не є стороною спірного договору та залучення вказаного товариства як третьої особи до участі у справі жодним чином предметно на розгляд даної справи не впливає, за відсутності достатнього обґрунтування, в задоволенні клопотання ТДВ «СТ «Мегаполіс» про залучення ТОВ «Фрі- Лайн» до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору судом відмовлено.

При цьому вважаючи наявним факт нанесення ТОВ «Фрі - Лайн» позивачу збитків незбереженням прийнятого до перевезення вантаж, на підставі договору про організацію перевезення від 12.02.2016 та у разі наявності у зв'язку із цим майнових претензій до останнього, позивач не позбавлений можливості для вирішення відповідного спору звернутися до суду з окремим позовом.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З 01 листопада 2011 року Законом України "Про судовий збір" визначаються правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення такого збору.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено станом на 01.01.2017 року прожитковий мінімуму для працездатних осіб у розмірі з 1 січня - 1600 грн.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зокрема, згідно з п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", ст. 55 ГПК України передбачає визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви № 694/юр від 14.02.2017 року та заяви про зменшення розміру позовних вимог, предметом даного позову є стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 704 163,70 грн., отже, виходячи зі змісту остаточно заявлених позовних вимог, сума судового збору має становити 10562,46 грн.

Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду в лютому 2017 року платіжним дорученням № 5056 від 29.11.2016 року сплачено 11462,46 грн. судового збору, отже переплата складає 900,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом тощо.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне повернути ПП «Будпостач» з Державного бюджету України надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 900,00 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача .

Керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Мегаполіс» (01042, м. Київ, вул. Філатова, 22/8; ) на користь Приватного підприємства «Будпостач» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, оф. 208; код ЄДПРОУ 24267110) 704 163 (сімсот чотири тисячі сто шістдесят три) грн. 70 коп. - збитків (страхового відшкодування), 10 562 (десять тисяч п'ятсот шістдесят дві) грн. 46 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Будпостач» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, оф. 208; код ЄДПРОУ 24267110) 900 (дев'ятсот) грн. 00 коп. - зайво сплаченого судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 21.04.2017 року.