РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017№910/244/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/244/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

про стягнення 1 143 613 230,68 грн.,

за участю представників:

позивача - Печерного С.Л. (довіреність від 10.01.2017 №6-49);

відповідача - Куницького В.В. (довіреність від 12.05.2014 №14-129);

Сидоренко В.В. (довіреність від 13.05.2014 №14-130).

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія): 154 157 334 грн. заборгованості з оплати послуг транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що утворилася в зв'язку неналежним виконанням відповідачем умов договору від 31.01.2014 №-ТН на транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - Договір); 595 509 817,61 грн. пені; 53 107 835,30 грн. 3 % річних та 340 838 243,77 грн. втрат від інфляції, а всього 1 143 613 230,68 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2017 порушено провадження у справі.

Компанія 20.02.2017 подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила таке:

- Компанія не порушувала ні порядку, ані строків внесення плати за фактично надані послуги транспортування природного газу магістральними газопроводами;

- відповідач як замовник послуг, який має статус гарантованого постачальника, згідно з підпунктом 5.6 пункту 5 Договору зобов'язався здійснювати оплату послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Товариства у порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; при цьому, остаточний розрахунок Компанією за виконані послуги з транспортування природного газу магістральними газопроводами здійснюється лише після отримання Компанією повних (100%) розрахунків за використаний газ підприємствами, що надають послуги з опалення та гарячого водопостачання населенню;

- гарантований постачальник отримує кошти за весь обсяг природного газу, спожитого підприємствами, що здійснюють виробництво теплової енергії, шляхом перерахування вказаними підприємствами цих коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання; після надходження коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання здійснюється розподіл цих коштів згідно з відповідним алгоритмом виключно на поточний рахунок газотранспортного підприємства, на поточний рахунок газорозподільного підприємства та на поточний рахунок гарантованого постачальника;

- станом на 01.01.2017, тобто після подання Товариством позовної заяви, заборгованість суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію для населення, за спожитий у 2014-2015 роках природний газ, перед Компанією складала 2 632 979 935,91 грн.; на сьогодні заборгованість вказаних підприємств залишається непогашеною;

- тобто 29.12.2016, коли Товариство звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, строк, встановлений підпунктом 5.6 пункту 5 Договору, для здійснення Компанією остаточного розрахунку за фактично надані послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами, не настав;

- будь-яка послуга, в тому числі і послуга транспортування, може бути надана лише за завданням замовника; чинне законодавство не передбачає примусового надання послуг - без відповідного волевиявлення замовника послуги; в даному спорі таке волевиявлення має бути здійснено в порядку, передбаченому підпунктом 2.1 пункту 2; лише в разі якщо замовник надав завдання, як передбачено підпунктом 2.1 пункту 2, та за умови надходження газу замовника в магістральні трубопроводи в обсягах, про які йдеться у підпункті 2.1 пункту 2, у газотранспортного підприємства могли б бути підстави забезпечити вихід газу з газотранспортної системи через газорозподільні станції, як це прямо передбачено підпунктом 2.7 пункту 2 Договору;

- Компанія не замовляла згідно з щомісячними плановими (розрахунковими) балансами надходження та розподілу газу послугу транспортування газу в обсягах, зазначених у непідписаних актах, перерахованих на сторінках 6-7 позовної заяви;

- У Компанії немає достовірних відомостей стосовно транспортування позивачем обсягів газу, наведених у непідписаних Компанією актах; якщо ж Товариство транспортувало вказані обсяги газу, то робило це без дотримання вимог підпунктів 2.1 та 2.7 пункту 2 Договору, не за завданням замовника, а на власний розсуд, тобто за відсутності підстав для такого транспортування; в такому разі таке транспортування здійснювалось за межами Договору і не може вважатись послугою, наданою замовнику;

- дійсно, якщо б позивач надав послугу транспортування відповідачу, то сам лише факт відмови Компанії від підписання актів про надані послуги не звільняв би його від зобов'язання оплатити такі послуги; в даному випадку послугу транспортування Компанії не було надано і саме тому не підписано відповідні акти про надання послуг, саме це є причиною для відмови позивачу у сплаті коштів.

Товариство 13.03.2017 подало суду письмові пояснення, в яких вказало, що: як вбачається з умов Договору, в залежності від того, чи має відповідач статус гарантованого постачальника, сторони дійсно встановили відповідні порядок та строки оплати наданих послуг; поняття «гарантований постачальник», статус, права і обов'язки гарантованого постачальника були передбачені Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 якого гарантований постачальник - це газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу, крім випадків, встановлених частиною сьомою статті 12 цього Закону; однак, Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність з 01.10.2015, у зв'язку з чим відповідач з вказаної дати втратив статус гарантованого постачальника та припинив використовувати його функції і обов'язки, з такої дати припинили свою дію на спірні правовідносини також інші положення Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», які визначали особливості порядку проведення розрахунків за природний газ всіма категоріями споживачів з гарантованим постачальником природного газу; водночас, з 01.01.2015 набув чинності Закон України «Про ринок природного газу», який вже не передбачає поняття «гарантований постачальник», проте визначає поняття «постачальник «останньої надії»»; відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» - це постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу; сторони не вносили змін до Договору з метою заміни в абзаці другому пункту 5.6 Договору «гарантованого постачальника» на «постачальника «останньої надії»» чи «суб'єкта ринку природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки» тощо, у зв'язку з чим на відповідача як постачальника «останньої надії» чи «суб'єкта ринку природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки», вказане положення Договору припинило поширюватись з часу втрати чинності Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», тобто з 01.10.2015.

Відповідач 20.03.2017 подав суду заперечення на письмові пояснення Товариства, в яких зазначив таке: Товариство надало перелік підприємств ТЕК, щодо яких не оформлені акти Товариством і Компанією, проте зазначені у такому переліку підприємства ТЕК не є споживачами Компанії, так як Компанією і цими підприємствами не укладено договорів на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання; відповідач не замовляв у позивача послуг на транспортування природного газу для підприємств, які не мають з Компанією укладених договорів на постачання природного газу для гарячого водопостачання; гарантованим постачальником Компанія визначена не Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», який втратив чинність 01.10.2015, а постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу», яка залишається чинною й на сьогодні; вказаний Закон визначав лише значення «гарантований постачальник», а не встановлював відповідного статусу для конкретного суб'єкта господарювання; також слід зазначити, що на сьогодні є чинним Закон України «Про теплопостачання», який також містить поняття та передбачає функції «гарантованого постачальника».

Представник позивача у судовому засіданні 03.04.2017 надав пояснення у справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача підтримали доводи, викладені у запереченнях на пояснення позивача, поданих суду 20.03.2017 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 Товариством (газотранспортне підприємство) та Компанією (замовник) укладено Договір, за умовами якого:

- газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами Договору (пункт 1.1 Договору);

- підставами для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - Оператор) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності у замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (далі - підтверджені обсяги) (пункт 2.1 Договору);

- замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства (пункт 2.2 Договору);

- транспортування підтвердженого обсягу газу протягом місяця здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з середньодобової норми, яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця (пункт 2.6 Договору);

- послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (пункт 3.1 Договору);

- газотранспортне підприємство до 15 (п'ятнадцятого) числа місяця, наступного за завітним, надсилає замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (пункт 3.2 Договору);

- замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг; у випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку; до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства (пункт 3.3 Договору);

- акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (пункт 3.4 Договору);

- розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; газотранспортне підприємство зобов'язується розміщати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації (пункт 5.1 Договору);

- розрахунковий період за Договором становить один місяць з 9 год. 00 хв. першого дня місяця до 9 год. 00 хв. першого дня наступного місяця включно (пункт 5.3 Договору);

- вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (пункт 5.4 Договору);

- оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім газотранспортного постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу; замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць; остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункт 5.5 Договору);

- у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки і з спеціальним режимом використання газотранспортних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; рахунки із спеціальним режимом використання наведені у додатку №1 до Договору; остаточний розрахунок замовником за виконані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюється після отримання замовником повних (100%) розрахунків за використаний газ підприємствами, що надають населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання (пункт 5.6 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє в частині транспортування газу з 01.01.2014 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за Договором (пункт 11.1 Договору в редакції додаткової угоди від 25.12.2015 №4).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначає позивач, останній на виконання умов Договору надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 4 110 649 520,84 грн. в період з січня 2014 року по березень 2016 року.

Однак, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов Договору здійснив лише часткову оплату послуг на загальну суму 3 956 492 186,84 грн., не оплатив послуги з транспортування газу в період січень - березень 2015 року та січень - березень 2016 року на суму 154 157 334 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач в порушення умов пункту 3.3 Договору відмовився від підписання актів наданих послуг від 24.05.2016 №01-15--ТН/КОР/ТН14 на суму 2 966 133 грн.; від 24.05.2016 №01-15--ТН/КОР/ТН26 на суму 2 136,72 грн.; від 24.05.2016 №02-15--ТН/КОР/ТН8 на суму 214 537,21 грн.; від 24.05.2016 №02-15--ТН/КОР/ТН9 на суму 2 277,83 грн.; від 24.05.2016 №03-15--ТН/КОР/ТН7 на суму 2 073,86 грн.; від 31.01.2016 №01-16--ТН/ТН3 на суму 4 496 336,39 грн.; від 31.08.2016 №01-16--ТН/КОР/ТН7 на суму 6 044 821,93 грн.; від 29.02.2016 №02-16--ТН/ТН2 на суму 6 642 260,28 грн.; від 29.02.2016 №02-16--ТН/ТН3 на суму 68 229 894,60 грн.; від 31.08.2016 №02-16--ТН/КОР/ТН5 на суму 103 388,26 грн.; від 31.03.2016 №03-16--ТН/ТН2 на суму 65 716 907,68 грн.; від 31.03.2016 №03-16--ТН/ТН4 на суму 15 671,95 грн.; від 30.04.2016 №03-16--ТН/КОР/ТН5 на суму 2 317,46 грн.; від 31.08.2016 №03-16--ТН/КОР/ТН6 на суму -74 646,65 грн.

Вказані акти були повернуті Компанією листами від 17.02.2016 №6-19-16, від 17.03.2016 №6-1414/1.2-16, від 18.04.2016 №6-2182/1.2-16, від 13.05.2016 №6-53-16, від 02.06.2016 №6-3795/1.2-16, від 06.09.2016 №6-5789/1.2-16, від 21.09.2016 №6-6436/1.2-16.

В зазначених листах відповідач вказав про те, що відмовляється від підписання актів, оскільки обсяги природного газу, зазначені в актах, не відповідають фактично оформленим обсягам відповідно до актів реалізації природного газу між відповідачем і його споживачами.

Так, позивач вказує, що наведені розбіжності між сторонами щодо підписання актів не були врегульовані відповідно до умов Договору або в судовому порядку, а тому згідно з абзацом другим пункту 3.3 Договору до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних позивача, що відображені, зокрема, в оформлених позивачем актах наданих послуг.

Факт відмови відповідача від підписання актів про надані послуги за Договором не звільняє Компанію від зобов'язання здійснення оплати таких послуг у строки, передбачені Договором.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг, зокрема, погашення заборгованості у сумі 154 157 334 грн.

Так, згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Товариство зазначає, що Компанія була гарантованим постачальником до 01.10.2015 (втрата чинності Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу») і саме до 01.10.2015 відповідач мав оплачувати поставлений газ згідно з пунктом 5.6 Договору, а з 01.10.2015 Компанія мала оплачувати поставлений газ відповідно до пункту 5.5 Договору.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.12 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, визначено Компанію. Вказана постанова є чинною.

Втрата ж Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» чинності не означає, що Компанією втрачено статус гарантованого постачальника.

Крім того, відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» гарантований постачальник - це визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу, крім випадків, визначених частиною сьомою статті 12 цього Закону.

Пунктом 26 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що постачальник «останньої надії» - це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Отже, з аналізу вказаних пунктів вбачається, що поняття гарантований постачальник і постачальник «останньої надії» є тотожними.

Таким чином, Компанія як була гарантованим постачальником до 01.10.2015, так їм і залишилась.

Невнесення сторонами відповідних змін до Договору не змінює статус Компанії як гарантованого постачальника за умовами Договору. Отже, строки оплати фактично визначатися повинні відповідно до пункту 5.6 Договору.

Згідно із частинами першою і другою статті 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Обов'язкові умови договору між гарантованим постачальником та споживачем природного газу за регульованим тарифом встановлюються в типовому договорі про постачання природного газу.

Отже, зазначені норми Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» вказують на те, що постачання природного газу, в тому числі гарантованим постачальником, можливе лише на підставі укладеного договору, обов'язкові умови якого мають відповідати типовому договору. Тобто, виконати свої функції і обов'язки (поставити природний газ) гарантований постачальник може лише за умови наявності укладеного договору постачання природного газу.

Компанія відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» є замовником послуг транспортування, який має статус гарантованого постачальника.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (далі - Положення), на відповідача покладено постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення, а з 14.12.2016 Кабінетом Міністрів України також покладено на Компанію обов'язок постачати природний газ виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води установам, що фінансуються з державного бюджету.

Згідно з пунктом 17 Положення постачання природного газу Компанією виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Обов'язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 Положення, покладається на Компанію на період до 1 квітня 2017 року за умови, зокрема, укладення виробником теплової енергії з Компанією договору постачання природного газу відповідно до законодавства.

Компанія, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що послуги транспортування природного газу, в обсягах, які вказані в не підписаних актах, відповідачу надано не було і саме тому Компанією не підписано відповідні акти про надання послуг.

Як стверджує позивач, транспортування Товариством за Договором обсягів природного газу за не підписаними актами наданих послуг було здійснено для споживачів відповідача, якими згідно з пунктом 3 розділу «Терміни та визначення» Договору є суб'єкти господарювання (юридичні або фізичні особи-підприємці), які виробляють теплову енергію, зокрема із застосуванням блочних (модульних) котелень, установлених на даху та прибудовах (в обсягах природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, крім населення та релігійних відповідач надає послуги з постачання природного газу на підставі відповідних договорів.

Відповідач здійснював постачання таких обсягів природного газу для споживачів на виконання функцій гарантованого постачальника до 01.10.2015, а з 01.10.2015 та до цього часу також і функцій суб'єкта господарювання, на якого покладаються спеціальні обов'язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, у зв'язку з чим відповідач не міг відмовити своїм споживачам у постачанні обсягів природного газу, які були фактично протранспортовані позивачем за не підписаними актами наданих послуг.

Крім того, позивач вказує, що факт подання відповідачем наведених обсягів природного газу до газотранспортної системи доводить факт транспортування таких обсягів природного газу позивачем, в тому числі для споживачів відповідача за Договором за не підписаними актами на загальну суму 154 157 334 грн.

Отже, за відсутності укладеного договору постачання природного газу між виробником теплової енергії та Компанією у останньої не виникає обов'язку постачати природний газ.

Позивачем було додано до матеріалів справи перелік підприємств ТЕК, щодо яких сторонами не оформлено акти.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що зазначені у переліку підприємства ТЕК є споживачами Компанії, а також, що Компанією та цими підприємствами укладено договори на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання бюджетним установам послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що Компанія замовляла у Товариства послуг на транспортування природного газу для підприємств, які не мають з Компанією укладених договорів на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання бюджетним установам послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Отже, підприємства ТЕК, які зазначені позивачем у наданому ним переліку та щодо яких неоформлені акти Товариством і Компанією, не є споживачами відповідача, так як відповідач не укладав з цими виробниками теплової енергії договорів на постачання природного газу.

Таким чином, у Компанії не існувало зобов'язання перед вказаними у переліку виробниками теплової енергії постачати природний газ ні в якості гарантованого постачальника, ані в якості постачальника «останньої надії», ані в якості суб'єкта ринку природного газу, на якого покладено виконання спеціальних обов'язків.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.

Відповідно до пункту 2.7 Договору газотранспортне підприємство забезпечує на виході з ГРС подачу зазначеної в Договорі кількості газу з підтриманням робочого тиску згідно з технічними характеристиками регулюючого обладнання ГРС за умови надходження газу замовника в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства в обсягах, зазначених у пункті 2.1 Договору.

Отже, будь-яка послуга, в тому числі і послуга транспортування, може бути надана лише за завданням замовника. При цьому, чинним законодавством України не передбачено примусового надання послуг - без відповідного волевиявлення замовника послуги.

Жодного документального підтвердження того, що відповідачем було надано позивачу замовлення згідно з щомісячними плановими (розрахунковими) балансами надходження та розподілу газу послуг транспортування газу в обсягах, зазначених в актах, на суму 154 157 334 грн. суду не подано.

Також, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження наявності у позивача обсягів газу, наведених в актах, які відповідач відмовився підписувати.

Відтак, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що обсяги газу, наведені у не підписаних актах, надходили до магістральних газопроводів газотранспортного підприємства та транспортувались Товариством.

Згідно з частинами першою, третьою і четвертою статті 191 Закону України «Про теплопостачання» оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні організації в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації.

Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Частинами другою та восьмою статті 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції, чинній на момент укладення Договору) визначено, що для проведення розрахунків за спожитий природний газ гарантовані постачальники, їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам з метою реалізації природного газу для потреб усіх категорій споживачів, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів.

Кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку гарантованими постачальниками та їх структурними підрозділами, згідно з алгоритмом розподілу коштів виключно на: поточний рахунок із спеціальним режимом використання підприємства, що здійснює продаж природного газу гарантованому постачальнику; поточний рахунок газотранспортного підприємства; поточний рахунок газорозподільного підприємства; поточний рахунок гарантованого постачальника.

Отже, гарантований постачальник отримує кошти за весь обсяг природного газу, спожитого підприємствами, що здійснюють виробництво теплової енергії, шляхом перерахування вказаними підприємствами цих коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкритих гарантованим постачальником. Після надходження коштів гарантованому постачальнику на його поточні рахунки із спеціальним режимом використання здійснюється розподіл цих коштів згідно з відповідним алгоритмом виключно й на поточний рахунок газотранспортного підприємства.

Таким чином, законодавством встановлено, що гарантований постачальник отримує грошовий ресурс для розрахунку з газотранспортним підприємством за послуги транспортування лише після здійснення підприємствами, що надають послуги з опалення та гарячого водопостачання, повних розрахунків за весь обсяг використаного газу.

Слід зазначити, що відповідачем подано суду копії рішень господарського суду Чернівецької області і господарського суду Дніпропетровської області, що свідчить про існування заборгованості перед Компанією у суб'єктів господарювання, яким відповідачем постачається природний газ за період з січня 2014 року по березень 2016 року.

Товариство зазначило, що Компанія має повідомляти позивача про відсутність оплати суб'єктами господарювання поставленого природного газу.

Разом з тим, Договір не містить умов стосовно того, що Компанія зобов'язана повідомляти Товариство про наявність факту нездійснення відповідачу повної оплати суб'єктами господарювання.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що як станом на день звернення Товариством до суду із даним позовом (30.12.2016 - згідно із штемпелем відділення поштового зв'язку; 04.01.2017 - відповідно до печатки канцелярії суду), так і станом на день прийняття рішення у даній справі у відповідача не настав строк здійснення остаточного розрахунку із Товариством, встановлений пунктом 5.6 Договору, а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Компанії 154 157 334 грн. заборгованості слід відмовити.

Що ж до стягнення з відповідача 595 509 817,61 грн. пені; 53 107 835,30 грн. 3 % річних та 340 838 243,77 грн. втрат від інфляції, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від первинної.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.04.2017.

Суддя О. Марченко