РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/2546/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Фаворит"

про стягнення заборгованості 296 163,36 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Колянчук А.І. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Радикал Банк" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Фаворит" (відповідач) 296163,36 грн. заборгованості за кредитним договором № К-6853/13-980 від 05.03.2013 з яких: 175 500,00 грн. - заборгованість щодо повернення суми кредиту, 69 598,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, 3 625,00 грн. - прострочена заборгованість по комісії, 26325,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення простроченого кредиту, 8 492,65 грн. - пеня за несвоєчасне погашення прострочених процентів, 543,75 грн. - пеня за несвоєчасне погашення простроченої комісії, 12 078,00 грн. - пеня за відсутність документів страхування предмету застави.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем (позивальником) умов кредитного договору №К-6853/13-980 від 05.03.2014 в частині своєчасного погашення заборгованості по сумі кредиту, процентам та сплати комісії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2546/17 та призначено її розгляд на 14.03.2017.

13.03.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 14.03.2017 з'явився представник позивача та надав суду пояснення щодо обставин справи. Представник відповідача не з'явився, витребуваних судом відзиву на позов та документів не надав, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 відкладено розгляд справи № 910/2546/17 на 28.03.2017.

28.03.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 28.03.2017 з'явився представник позивача, надав суду пояснення щодо обставин справи та подав документи для долучення до матеріалів справи. Представник відповідача не з'явився, витребуваних судом відзиву на позов та документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.03.2017 розгляд справи відкладено на 04.04.2017.

03.03.2017 від позивача надійшли пояснення щодо ціни позову, яка складає 296 163,36, розрахунки до вказаної ціни позову, та зазначено, що у позові було допущено описку щодо суми основного боргу, однак ціна позову, зазначена позивачем, не змінилась.

04.04.2017 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 04.04.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзиві на позов не надав.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд, зазначає наступне.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зазначені обставини та підстави оцінюються судом, який розглядає справу з метою реалізації наданого йому права на відкладення розгляду справи.

Неможливість бути присутнім в судовому засіданні представника відповідача не являється такими обставинами. При цьому, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався). Проте, будь-яких посилань на можливість надання нових доказів по справі відповідачем у своєму клопотанні не наведено, заперечень по суті позову до суду не надано.

При цьому, суд зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Однак, позивачем двічі заявлялось клопотання про відкладення розгляду з аналогічних підстав.

Також судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Оскільки, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами, зокрема на подання відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 04.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Фаворит" (позичальник) було укладено кредитний договір № К-6853/13-980 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надалі за текстом - кредит, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим договором, а також Додатковими договорами до нього.

Згідно із п. 1.1.1. кредитного договору, кредит надається в сумі 220 000,00 грн.

Термін остаточного повернення кредиту - 04.03.2016 включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або законодавством (п. 1.1.2), процентна ставка за користування кредитом 25% річних (п. 1.1.2, 1.1.3 кредитного договору).

Згідно із п. 2.4. кредитного договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування грошових коштів на рахунки, визначені відповідно до умов п.2.2 цього договору, в сумі кредиту, визначеної п.1.1.1. цього договору та підтверджується випискою з позичкового рахунку.

Пунктом 2.5. кредитного договору визначено, що моментом (днем) повернення кредиту/процентів/інших платежів відповідно до цього договору вважається день зарахування відповідних сум на позичковий та інші рахунки, зазначені в цьому договорі та підтверджується випискою з позичкового рахунку.

Відповідно 2.6.1 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються з дня перерахування коштів з позичкового рахунку до моменту фактичного повернення кредиту (в тому мислі і за період прострочення терміну остаточного погашення кредиту, зазначеного в п.1.1.2 цього договору).

Згідно із п. 2.6.3 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються не рідше одного разу в місяць та/або в останній робочий день місяця за період з дати першого перерахування коштів з позичкового рахунку по день, що передує даті нарахування (по останній календарний день поточного місяця), та надалі за період з дати попереднього нарахування (першого числа поточного місяця) по останній календарний день поточного місяця (по день, що передує даті нарахування), а також в день остаточного повернення кредиту.

Проценти за користування кредитом нараховуються на суму щоденного фактичного залишку заборгованості за кредитом (п. 2.6.4).

Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення виконання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем.

Відповідно до п. 4.5. кредитного договору, у разі порушення позичальником умов, зазначених в п. 3.3.19 цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 0,03 % від суми, визначеної п. 1.1.1. цього договору, за кожний день відсутності у кредитодавця документів, що підтверджують страхування заставного майна. Сплата здійснюється за реквізитами та у день, вказаний кредитодавцем.

Згідно із п. 4.9. кредитного договору сторони керуючись ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим договором, складатиме 3 (три) роки. Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції за цим договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком встановленим частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України та підлягають стягненню у межах строку, встановленого першим абзацом даного пункту цього договору.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 7.9.).

На виконання вимог кредитного договору на підставі заявки відповідача, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 220 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №2024 від 05.03.2014 та банківською випискою по особовим рахункам.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки, передбачені умовами кредитного договору.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитом у сумі 175500,00 грн., заборгованість по процентами за користування кредитними коштами у сумі 69598,96 грн. та борг по комісії у сумі 3625,00 грн.

У зв'язку із простроченням відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем нараховані пеня за кредитом у сумі 26325,00 грн., пеня за процентами у сумі 8492,65 грн., пеня за несплату комісії у сумі 543,75 грн. Крім того, позивачем нараховано пеню за відсутність документів страхування предмету застави у розмірі 12078,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як встановлено судом, банк взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 220000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №2024 від 05.03.2014 та банківською випискою по особовим рахункам.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи (банківськими виписками з рахунку позичальника) підтверджується порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором в частині повернення всієї суми кредиту та сплати процентів в строки встановлені кредитним договором.

Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним та здійснений у відповідності до умов кредитного договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 175500,00 грн. заборгованості по кредиту та 69598,96 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом.

Також, у відповідності до пункту 1.5. кредитного договору, сторони передбачили, що відповідач сплачує, щорічно,на користь позивача комісію за надання кредиту у розмірі 1% від суми залишку тіла кредиту, який буде фіксуватися кожен рік станом на дату, що відповідає даті під підписання кредитного договору.

Судом встановлено, що розрахунок комісії у сумі 3625,00 грн. нарахованої станом на 05.03.2015 та 07.03.201є арифметично вірним, оскільки за розрахунком позивача станом на 05.03.2015 заборгованість по кредиту становила 187 000,00 грн. і від цієї суми позивач відраховував 1%. Однак, з розрахунку заборгованості по кредиту, а також з банківських виписок вбачається, що 05.03.2015 відповідачем було погашено заборгованість по кредиту у розмірі 1500,00 грн., а тому заборгованість по кредиту станом на 05.03.2015 становила 185 000,00 грн. Отже, враховуючи викладене, за розрахунком суду розмір заборгованості по комісії становить 3605,00 грн. (1850,00 грн. +1755,00 грн.), а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідачем не було надано суду жодних допустимих та належних доказів в підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором та власного розрахунку заборгованості не наведено.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 26325,00 грн. (нарахована за загальний період з 02.07.2016 по 31.12.2016), пені за несвоєчасне погашення процентів у сумі 8492,65 грн. (нарахована за загальний період з 02.07.2016 по 31.12.2016) та пені за несплату комісії у сумі 543,75 грн. (нарахована за загальний період з 02.07.2016 по 31.12.2016).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених договором, передбачена п. 4.2 договору.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте, законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах у справах № 10/065-11 від 11.12.2012, № 17/034-11 від 04.12.2012, № 13/110-11 від 27.04.2012.

В пункті п. 4.9 кредитного договору сторони керуючись ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим договором, складатиме 3 (три) роки. Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції за цим договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком встановленим частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України та підлягають стягненню у межах строку, встановленого першим абзацом даного пункту цього договору.

Отже, за умовами кредитного договору, сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Оскільки, період нарахування пені не обмежується шестимісячним строком, то суд вважає вірними визначені позивачем періоди нарахування пені.

Розрахунки пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 26325,00 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів у сумі 8492,65 грн. є арифметично вірними, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Розрахунок пені за несвоєчасну сплату комісії є невірним, оскільки позивачем здійснено нарахування пені на суму 3625,00 грн., в той час як обґрунтованим є розмір комісії 3605,00 грн. Здійснивши перерахунок пені, за період визначений позивачем на суму 3605,00 грн., суд встановив, що розмір пені становить 540,75 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 12 078,00 грн. пені за відсутність документів страхування предмету застави, нарахованої за період з 02.07.2016 по 31.12.2016.

В той же час суд зазначає, що позовна зава не містить жодного обґрунтування заявленої вимоги, не містить нормативно-правових обґрунтувань заявленої вимоги, посилань на пункти договору, а також обґрунтованості періодів, та доказів, на підставі яких ґрунтується вимога про стягнення 12 078,00 грн. пені за відсутність документів страхування предмету застави.

Так, відповідно до п. 4.5. кредитного договору, у разі порушення позичальником умов, зазначених в п. 3.3.19 цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 0,03 % від суми, визначеної п. 1.1.1. цього договору, за кожний день відсутності у кредитодавця документів, що підтверджують страхування заставного майна. Сплата здійснюється за реквізитами та у день, вказаний кредитодавцем.

Пунктом 3.3.19 кредитного договору передбачено, що якщо договором застави/іпотеки, які укладені в забезпечення зобов'язань за цим Договором, передбачено обов'язкове страхування предмету застави, до моменту отримання грошових коштів застрахувати або забезпечити страхування майновим поручителем на користь кредитодавця заставне майно в акредитованій кредитодавцем страховій компанії та забезпечити безперервне подовження страховки на період дії цього договору .

Суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження укладення між сторонами договорів забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, які б надали можливість встановити обов'язковість страхування предмету застави, а тому суд позбавлений можливості встановити як обов'язковість страхування предметів застави для відповідача, так і обов'язковість надання відповідачем позивачу документів страхування предметів застави.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 12 078,00 грн. пені за відсутність документів страхування предмету застави у зв'язку з недоведеністю вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" Савельєвої Анни Миколаївни частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Фаворит" (03151, м. Київ, вул. Волинська, будинок № 10, літера А, офіс № 296, ідентифікаційний код 34349201) на користь Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" (08130, Київська область, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 2-в; ідентифікаційний код 36964568) заборгованість за кредитом у сумі 175500,00 грн., заборгованість за процентами у сумі 69598,96 грн., комісію у сумі 3605,00 грн., пеню за кредитом у сумі 26325,00 грн., пеню за процентами у сумі 8492,65 грн., пеню за несплату комісії у сумі 540,75 грн. та судові витрати у розмірі 4260,94 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2017.

Суддя С.О. Турчин