ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2017 р.Справа № 916/434/17

За позовом ОСОБА_1 підприємство "ІМПЕКС-ЛАЙФ";

до відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українське Дунайське Пароплавство"

про стягнення 462196,31грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Представники:

Від позивача: -не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за дорученням;

Суть спору: ОСОБА_1 підприємство "ІМПЕКС-ЛАЙФ" (далі Позивач) звернулось до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" (далі Відповідач ) із позовом про стягнення 462196,31 гривень, з якої основний борг в сумі 368398,75 гривень, інфляційні в сумі 69 581,18 гривень та 3% річних в сумі 33216,38 гривень.

Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року порушено провадження у справі №916/434/17 та призначено засідання суду на 06 березня 2017 року.

06.03.2017 року представник позивача надав заяву, в якій зазначив, що строк позовної давності розпочався з моменту звернення до відповідача із заявою про зарахування зустрічних грошових вимог, в тому числі за період з 08.07.2009 року по 08.07.2011 року, але вказані вимоги відповідач були не зараховані, тому на думку позивача за вказаними грошовими вимогами позовна давність розпочата 23 червня 2014 року, вказану заяву було долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача 06.03.2017 року звернувся до суду з клопотання про зупинення провадження у справі та направлення матеріалів до правоохоронних органів, вказане клопотання судом розглянуто та у задоволені відмовлено.

Крім того відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд у задоволені позову відмовити з підстав викладених у відзиві, який долучено до матеріалів справи.

По справі в порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву в засіданні суду 06.03.2017 року до 27.03.2017 року.

Представник позивача у судове засідання призначене на 27.03.2017 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, розгляд справи було відкладено на 6 квітня 2016 року, ухвалою суду від 27.03.2017 року.

Представник позивача у судове засідання призначене на 6 квітня 2017 року не зявився.

Представники відповідача з вимогами не згодні, просили суд у задоволені позову відмовити повністю з підстав викладених у відзиві на позов з урахування строків позовної давності.

В засіданні суду 6 квітня 2017р. за участю представників відповідача за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

08.07.2009р. між ОСОБА_1 підприємством "ІМПЕКС-ЛАЙФ" (позивач , Зберігач, ПП "ІМПЕКС-ЛАЙФ") та ОСОБА_1 акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" (відповідач, Поклажодавець, ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО") укладено договір зберігання контейнерів №208ОУИ (далі договір) предметом якого є завантажувально-розвантажувальні роботи, приймання, зберігання та видача отриманих від Поклажодавця контейнерів на виробничо складський базі Зберігача за адресою м. Одеса, вул. Магістральна, 37.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що за зберігання контейнерів поклажодавець сплачує зберігачу плату в розмірі, встановленому в Додатку № 1 до договору. Грошові кошти відповідно до пункту 3.1. договору передаються зберігачу шляхом перерахування на розрахунковий рахунок банку зберігача. Додатком № 1 до договору між сторонами узгоджено вартість зберігання контейнерів. Так, вартість зберігання одного 20-ти футового контейнеру складає 6,80 гривень за добу, а вартість зберігання одного 40-ка футового контейнеру складає 9,80 гривень за добу.

Як зазначив позивач у своєму позові, рішенням господарського суду Одеської області від 09.07.2014 року у справі за № 916/1834/14 встановлено, що на виконання умов договору ПП «ІМПЕКС-ЛАЙФ» отримав на зберігання від ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" 82/20 футових контейнерів та 17/40 футових контейнерів. Однак 08.07.2011р. під час проведення виїзної перевірки наявності контейнерів представниками ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" за адресою м. Одеса, вул. Магістральна. 37 виявлена відсутність переданих на зберігання відповідачу контейнерів у кількості 82/20 футових контейнерів та 17/40 футових контейнерів, про що складений акт перевірки наявності контейнерів.

27.06.2013 року вказаний договір був розірваний за взаємною згодою сторін.

Крім того зазначеним рішення суду було встановлено, що ПП «ІМПЕКС-ЛАЙФ» звернувся до ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» з заявою від 23.06.2014р. про зарахування зустрічних грошових вимог з посиланням на ст. 601 Цивільного кодексу України. В якій визнав борг у сумі 490590,00грн. у зв'язку із несплатою позивачем плати за зберігання контейнерів у сумі 996740,00грн.

Таким чином на думку позивача, при винесені рішення судом було зазначено, що ПП «ІМПЕКС-ЛАЙФ» не надало доказів стосовно заборгованості за збереження контейнерів з 08.07.2011р., втім, питання заборгованості за зберігання контейнерів за період з 08.07.2009р. по 08.07.2011р. судом розглянуто та вирішено не було.

Так за даними банку, відповідач сплатив позивачу грошові кошти в сумі 160 267 грн. 25 коп. За розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором зберігання контейнерів № 208 ОУИ за період з 08.07.2009р. по 08.07.2011р. становить 368 402 гривні. Крім того позивачем було здійснено нарахування інфляційних в сумі 69 581,18 гривень та 3% річних в сумі 33216,38 гривень, які і просив стягнути з відповідача.

Відповідач в свою чергу проти задоволенні позову заперечував та зазначив, що при поданні позовної заяви позивачем було пропущено 3-х річний строк позовної давності. У своїй позовній заяві Позивач просить стягнути неіснуючу заборгованість із ПрАТ «УДП» за період з 2009 по 2011 роки. Як вбачається із умов договору зберігання контейнерів № 208 ОУИ оплата за зберігання контейнерів проводиться на підставі рахунку протягом п'яти банківських днів, тобто днем, коли Позивач дізнався про нібито порушення його права буде шостий банківський день з моменту виставлення рахунку. За умови виставлення ПП «Імпекс-Лайф» рахунків на вказану у позовній заяві суму, позовна давність щодо стягнення заборгованості ПрАТ «УДП» по договору зберігання контейнерів № 208 ОУИ від 08.07.2009 року за період з 2009 по 2011 роки сплинула ще у 2012 - 2014 роках, а тому на думку відповідача - позивач втратив законні підстави для звернення до суду із даними позовними вимогами.

Крім того відповідач звертає увагу суду на те, що позивач у своїй позовній заяві вказує про те, що у відповідача існує перед ним заборгованість по договору зберігання контейнерів № 208 ОУИ від 08.07.2009 року, однак жодних документів, що підтверджують наявність такої заборгованості позивачем не надано. Відповідно до п. 3.2 Договору зберігання сплата за зберігання контейнерів проводиться щомісячно починаючи з 31 дня зберігання протягом 5-ти банківських днів з дати рахунку, що виставлений на підставі акту звірки. Так позивачем за період з липня 2009 року по липень 2011 року було направлено до ПрАТ «УДП» рахунки на загальну суму 346 123,18 гривень, які частково були оплачені та залишок заборгованості станом на 23.11.2010 року становив 85 794,49 гривень, що підтверджується актом звірки № 3 від 23.11.2010 року.

Крім того відповідач зазначив, що така ж сума заборгованості рахувалась і за позивачем по Договору № 293 ОУИ від 30.07.2009 року на знищення контейнерів. З метою врегулювання взаємовідносин по Договору зберігання контейнерів № 208 ОУИ та Договору № 293 ОУИ від 30.07.2009 року на знищення контейнерів, 31.10.2011 року між ПрАТ «УДП» та ПП «Імпекс-Лайф» була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 85 794,49 гривень. Відповідно до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2011 року сторони за договорами № 293 ОУИ від 30.07.2009 року та N 208 ОУИ від 08.07.2009 року визначили, що зобов'язання за вищезазначеними договорами є рівними і припиняються у повному обсязі з моменту набрання чинності цією угодою. Відповідно до п. 3 вищезазначеної угоди зазначено, що після її підписання у сторін відсутні будь-які претензії одна до одної.

Таким чином відповідач вважає, що відсутня заборгованість перед позивачем за договором зберігання контейнерів № 208 ОУИ. Також про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та відсутність заборгованості ПрАТ «УДП» перед ПП «Імпекс-Лайф» свідчать картка рахунку № 36.1.1 за 2011 рік, картка рахунку № 63.1 за 2011 рік та картка рахунку № 36.1.1 від 02.03.2017 року.

Особливу увагу суду звертає відповідач на те, що заяви про зарахування зустрічних позовних вимог від 23.06.2014 року, на яку посилається Позивач відповідно якої ПрАТ «УДП» визнало борг у сумі 490 590,00 грн, вказана заява не була визнана та підписана ПрАТ «УДП» у зв'язку з відсутністю зобов'язань перед ПП «Імпекс-Лайф», а.навпаки, у ПП «Імпекс-Лайф» існує заборгованість перед ПрАТ «УДП» у розмірі 663 115,00 грн. по шкодуванню вартості зниклого майна, що було передано йому на зберігання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарським судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Одеської області від 9 липня 2014 року було встановлено, що дійсно між 08.07.2009р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" (Поклажодавець, ПрАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО") та ОСОБА_1 підприємством "ІМПЕКС-ЛАЙФ" ( Зберігач, ПП "ІМПЕКС-ЛАЙФ") укладено договір зберігання контейнерів №208ОУИ (далі договір) предметом якого є завантажувально-розвантажувальні роботи, приймання, зберігання та видача отриманих від Поклажодавця контейнерів на виробничо складський базі Зберігача за адресою м. Одеса, вул. Магістральна, 37.

Відповідно до п. 3.2 договору зберігання сплата за зберігання контейнерів проводиться щомісячно починаючи з 31 дня зберігання протягом 5-ти банківських днів з дати рахунку, що виставлений на підставі акту звірки, за період з липня 2009 року по липень 2011 року було направлено рахунків на загальну суму 346 123,18 гривень.

Відповідач в свою чергу провів часткову оплату, залишок заборгованості станом на 23.11.2010 року становив 85 794,49 гривень, що підтверджується актом звірки № 3 від 23.11.2010 року підписаний сторонами.

Суд враховує посилання відповідача на договір № 293 ОУИ від 30.07.2009 року на знищення контейнерів, за яким у позивача існувала заборгованість та з метою врегулювання взаємовідносин по Договору зберігання контейнерів № 208 ОУИ та Договору № 293 ОУИ від 30.07.2009 року на знищення контейнерів, 31.10.2011 року між ПрАТ «УДП» та ПП «Імпекс-Лайф» була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 85 794,49 гривень. Відповідно до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2011 року сторони за договорами № 293 ОУИ від 30.07.2009 року та N 208 ОУИ від 08.07.2009 року визначили, що зобов'язання за вищезазначеними договорами є рівними і припиняються у повному обсязі з моменту набрання чинності цією угодою. Відповідно до п. 3 вищезазначеної угоди зазначено, що після її підписання у сторін відсутні будь-які претензії одна до одної.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі на думку суду не підлягає задоволенню за таких підстав.

За ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За п.2.2. Пленуму Вищого Господарського Суду України 29.05.2013 № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів ( із настпними змінами) за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вже було встановлено судом права позивача порушено не було, оскільки між сторони була укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 85 794,49 гривень, за умовами якої було зараховані зустрічні однорідні вимоги від 31.10.2011 року, за договорами № 293 ОУИ від 30.07.2009 року та N 208 ОУИ від 08.07.2009 року визначили, що зобов'язання за вищезазначеними договорами є рівними і припиняються у повному обсязі з моменту набрання чинності цією угодою. Відповідно до п. 3 вищезазначеної угоди зазначено, що після її підписання у сторін відсутні будь-які претензії одна до одної.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень та відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, господарський суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими, не доведеними наявними у справі доказами та є такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 11 квітня 2017 р.

Суддя Г.І. Гуляк