ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.04.2017 Справа № 920/103/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Українсько гірничо-металургійна компанія» (м. Київ)

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТопТехСервіс» (м. Суми)

про стягнення 592100 грн. 24 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 183/1 від 23.01.2017,

ОСОБА_2, довіреність № 31/1 від 10.01.2017,

від відповідача - ОСОБА_3

У засіданні брав участь секретар судового засідання Бублик Т.Д.

В судовому засіданні 20.03.2017 було оголошено перерву до 03.04.2017.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 592100 грн. 24 коп. боргу за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 01.04.2008 договору поставки № 048/08-Пр.Др.О.

Позивач надав додаткові пояснення від 03.04.2017 до позовної заяви. Суд долучив пояснення до матеріалів справи.

Представники позивача в судовому засіданні усно зазначили, що наполягають на задоволенні заявлених позовних вимог.

20.03.2017 позивачем було подано клопотання про витребування у відповідача фінансової звітності за перший квартал 2010 року, річної фінансової звітності за 2011 рік та за перший квартал 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що не наполягає на вищезазначеному клопотанні та вважає, що матеріалів справи достатньо для вирішення справи по суті в даному судовому засіданні.

У відзиві від 06.03.2017 відповідач проти позовних вимог заперечує та зазначає, що позивачем не подано до суду належних доказів, які підтверджують поставку товару на загальну суму 610036 грн. 92 коп., а саме: по видатковй накладні № УГМ-002249 від 01.04.2008 відбулась поставка по іншому договору; накладна № УГ1-006311 від 20.06.2008 не містить необхідних реквізитів, а саме посади та прізвища особи, яка підписала накладну; накладні № УГ-008324 від 01.08.2008 та № УГ-009481 від 11.09.2008 відсутні в оригіналі, а їх роздруківки не містять обовязкових реквізитів та не можуть бути належним доказом здійснення господарської операції.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що заперечує проти позовних вимог.

Крім того, представник відповідача заявив усне клопотання про застосування позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами 01.04.2008 було укладено договір поставки № 048/08-Пр.Др.О (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору позивач зобовязується поставити, а відповідач прийняти та оплатити на умовах, викладених в Договорі, металопродукцію (надалі продукція), асортамент, кількість, якість та ціна якої вказані в Спеціифікаціях, які оформлюються у вигляді додаткових угод до цього Договору та є його невідємною частиною або у рахунку-фактурі, який надається позивачем відповідачу.

Між сторонами на виконання умов Договору було підписано ряд Специфікацій (а.с. 40-84).

Відповідно до умов Договору позивач поставив відповідачу продукцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та рахунками-фактурами (ІІ том а.с. 9-239, ІІІ том а.с. 1-7).

Як зазначає позивач, продукції поставлено на суму 10575191 грн. 13 коп. (з врахуванням повернень в 2009 році продукції на суму 535365 грн. 54 коп.).

14.01.2010 року сторони склали акт звірки взаємних розрахунків, де самостійно визначили суму боргу (станом на 01.09.2009) в розмірі 2131716 грн. 87 коп. (а.с. 89).

Крім того, 01.11.2011 сторони встановили, що заборгованість по Договору складає 879507 грн. 03 коп. (а.с. 90).

Також, наявність боргу відображена в листах відповідача від 04.04.2016 № 17, від 10.05.2016 № 20 (разом з графіком погашення), а саме зазначений борг в розмірі 720100 грн. 24 коп. (станом на 31.03.2016).

Відповідно до акту звірки за січень 2015 - березень 2016 років сторони визначили заборгованість в розмірі 657100 грн. 24 коп. (а.с. 91).

Як зазначає позивач, з урахуванням часткових проплат суми боргу відповідачем, заборгованість відповідача перед позивачм склала 592100 грн. 24 коп., що вбачається з оборотно сальдової відомості з січня 2008 року по грудень 2016 року.

Оскільки відповідач борг не сплатив, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки:

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Факт укладення Договору, поставки продукції по Договору та факт часткової проплати визнається сторонами.

Однак, як зазначає відповідач, отримавши можливість ознайомитись з оригіналами первинних бухгалтерських документів, було виявлено, що деякі видаткові накладні не відповідають вимогам законодавства, а тому не можуть бути належним доказом у суді, а саме:

1) по видатковй накладні № УГМ-002249 від 01.04.2008 відбулась поставка по іншому договору;

2) накладна № УГ1-006311 від 20.06.2008 не містить необхідних реквізитів, а саме посади та прізвища особи, яка підписала накладну;

3) накладні № УГ-008324 від 01.08.2008 та № УГ-009481 від 11.09.2008 відсутні в оригіналі, а їх роздруківки не містять обовязкових реквізитів та не можуть бути належним доказом здійснення господарської операції.

По-перше, стосовно видаткової накладної № УГМ-002249 від 01.04.2008 на суму 109736 грн. 28 коп., то суд вважає, що накладна не стосується даного спору, оскільки:

У вищезазначеній накладній міститься посилання на договір № 001/04-Д від 02.03.2004 та рахунок до неї від 01.04.2008 УГ-1-002424,

Факт оплати за договором № 001/04-Д від 02.03.2004 підтверджується доданою відповідачем випискою з рахунку від 28.04.2008 в якій зазначено, що за цим договором сплачено 200000 грн., отже заборгованість відповідача перед позивачем по договору 001/04-Д від 02.03.2004 відсутня.

Тому, вищезазначена накладна не має відношення до Договору і не може бути предметом по даному спору.

Крім того, не приймаються судом до уваги посилання позивача на те, що помилки в оформленні не спростовують факту господарської операці, а саме помилкою вважає відповідач зазначення іншого договору, однак в даному випадку господарська операція відбувалась на виконання іншого договору - 001/04-Д від 02.03.2004, а тому не може бути предметом розгляду у даній справі.

По-друге, стосовно видаткової накладної № УГ1-006311 від 20.06.2008 на суму 163179 грн. 59 коп., то посилання відповідача на те, що видаткова накладна не містить обовязкових реквізитів, які передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», судом не приймаються до уваги.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дія по передачі товару по договру є правочином, а видаткова накладна є юридичним оформленням цього, є первинним фінансовим документом, підтверджує факт вчинення юридичних дій - виконання господарської операції (передача товару). Саме правочин (дії) по передачі товару (зафіксований у вигляді накладної) тягне певні правові наслідки обовязок оплати.

Відповідно до п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, 14 телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Отже, суд дійшов висновку про те, що оскільки видаткова накладна, якою позивач підтверджує факт поставки товару та факт виникнення боргу на суму 163179 грн. 59 коп., містить особистий підпис особи, яка отримала товар і в сукупності з іншими доказами по справі (в тому числі актами звірки взаємних розрахунків, тощо) підтверджує факт проведення господарської операції та факт поставки на вищезазначену суму, то така видаткова накладна є належним та допустимим доказом, що підтверджує заборгованість відповідача перед позивачем.

Відсутність на накладній зазначення посади та прізвища не спростовує факту поставки товару та його отримання з боку відповідача.

Крім того, відповідач зазначає, що підпис значно відрізняється від підписів проставлених на інших накладних, які також не містять прізвища і посади, однак суду надано не було жодних клопотань від відповідача про призначення експертизи, тощо. Не надано і доказів (довіреності, зразки підписів тощо) того, що отримання товару з боку відповідача мало право вчиняти лише виключне коло осіб.

По-третє, стосвоно видаткової накладної № УГ-008324 від 01.08.2008 на суму 193865 грн. 75 коп. та № УГ-009481 від 11.09.2008 на суму 143583 грн. 29 коп., то суд не приймає до уваги заперечень відповідача про те, що позивачем не надано саме оригіналів вказаних видаткових накладних, а до позовної заяви додано роздруківки, оскільки:

Позивач зазначає, що дублікати вищезазначених видаткових накладних оформлені, оскільки в паперовому вигляді вони не були знайдені в архіві позивача за давністю часу, але були роздруковані з облікової системи 1С і були надіслані для повтороного підписання відповідачу.

Частиною третьою ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлено строк збереження оброблених документів, регістрів і звітності - не менше трьох років.

Отже, позивач не був зобовязаний зберігати оригінали вищезазначених видаткових накладних до 2017 року.

Крім того, наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається зміни в структурі активі та зобовязань, власному капіталі підприємства у звязку з його господарською діяльністю.

Як вже зазначалось, за Договором мали місце факти повернення продукції в 2009 році, що підтверджується накладними на повернення.

Загальний перелік накладних на повернення зазначений в акті звірки від 14.01.2010, як зведеному обліковому документі.

Аналіз видаткових накладних №№ ТТ-0000027 від 01.08.2009, ТТ-0000001 від 13.07.2009, ТТ-0000013 від 01.07.2009, ТТ-0000024 від 01.07.2009, ТТ-0000023 від 01.07.2009 дає підстави стверджувати, що продукція, яка була повернута відповідачем позивачу, отримувалась відповідачем саме за накладними, які їм не визнаються, як належно оформлені, а саме накладною № УГ1-008324 від 01.08.2008 на суму 193865 грн. 75 коп., накладною № УГ-009481 від 11.09.2008 на суму 143583 грн. 29 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в сукупності з іншими наданими позивачем доказами, вищезазначені накладні містить необхідні реквізити, визначені ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.4. Положення про документарне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, а тому є первинним документом, який в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України є належним доказом того, що господарська операція з передачі товару від позивача відповідачу відбулась.

Отже, відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобовязанні строк.

Згідно до ст. 265 ГК України за договором поставки постачальник зобов'язується передати у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Підставою для оплати є саме факт отримання продукції.

Статтями 33-34, 43 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести свою позицію по справі та підтвердити її належними та допустимими доказами. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача в розмірі 482363 грн. 96 підтверджується матеріалами справи та вищезазначеними доказами в їх сукупності, а відповідач, не заперечуючи факт отримання товару, зазначає, як підстави для відмови у позові формальні причини, що є неправомірним, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення 109736 грн. 28 коп. суд відмовляє, оскільки вимога про стягнення вищезазначеної суми є неправомірною і необгрунтованою.

Стосовно усного клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, то суд відмовляє у задоволенні клопотання, оскільки:

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається знову.

Так як відповідач оплату отриманої продукції здійсював з 2008 року по жовтень 2016 року включно, борг визнавався відповідно до актів звірок від 14.01.2010 та від 01.11.201, акту звірки взаємних розрахунків за січень 2015 березень 2016 років, відповідно до листа від 10.05.2016 № 20, а тому строк позовної давності по стягненню боргу переривався і не пропущений позивачем.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТопТехСервіс» (вул. Скрябіна, 38, м. суми, 40030, код 32603113) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія» (вул. Баренбойма, 1, м. Київ, 01013, код 25412086) 482363 грн. 96 коп. боргу, 7235 грн. 46 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.04.2017.

Суддя ОСОБА_4