ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа № 922/4809/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 12 грудня 2016 року.

2-го відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 12 грудня 2016 року.

1-го відповідача: не зявився.

розглянувши апеляційну скаргу ПП «Ардоніт» (вх. №753Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.17 р. у справі № 922/4809/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудмонтаж-Україна", м. Харків,

до 1) приватного підприємства "Ардоніт", м. Полтава,

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Сігма-Еталон", м. Харків,

про стягнення 54949,65 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 р. ТОВ "Спецбудмонтаж-Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення солідарно з ПП "Ардоніт" та ТОВ "СІГМА-ЕТАЛОН" суму грошових коштів у розмірі 54949,65 грн., в тому числі: суму основного боргу у розмірі 46562,40 грн., 3% річних у розмірі 1691,58 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 6695,67 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.01.2017 р. (суддя Хотенець П.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ПП "Ардоніт" на користь ТОВ "Спецбудмонтаж-Україна" суму грошових коштів у розмірі 54949,65 грн., в тому числі: суму основного боргу у розмірі 46562,40 грн., 3% річних у розмірі 1691,58 грн., інфляційні нарахування у розмірі 6695,67 грн. та 1378,00 грн. судового збору. В частині позовних вимог ТОВ "Спецбудмонтаж-Україна" до ТОВ "Сігма-Еталон" відмовлено.

ПП «Ардоніт» подало на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з ПП «Ардоніт» на користь ТОВ "Спецбудмонтаж-Україна" суму основного боргу у розмірі 46562,40 грн. та 1378,00 грн. судового збору. Крім того, просило відстрочити виконання судового рішення у даній справі відповідно до графіку, зазначеного в резолютивній частині апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 1-й відповідач вважає, що суд першої інстанції не створив необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, не надав можливості 1-му відповідачу взяти участь у судовому засіданні, надати свій відзив на позовну заяву, чим порушив вимоги норми ч. З ст. 4-3, пункту 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України.

Так, як зазначає 1-й відповідач, він отримав ухвалу господарського суду про призначення справи до розгляду на 18.01.2017 р. Але, ПП «Ардоніт» не мало примірника позовної заяви з додатками внаслідок чого було позбавлене можливості скористатися процесуальним правом на подання відзиву у даному спорі, передбачене статтею 59 ГПК України та виконати інші вимоги суду, викладені в ухвалі від 03.01.2017 р.

Як зазначає 1-й відповідач, суд першої інстанції направив ПП «Ардоніт» ухвалу з повідомленням про дату і час засідання менше ніж за добу до проведення самого засідання. Враховуючи поштовий пробіг та територіальну віддаленість 1-й відповідача від місця слухання справи, ПП «Ардоніт» просто фізично не могло дізнатися про дату і час судового засідання.

Стосовно суті заявлених вимог 1-й відповідач не зазначає ніяких порушень з боку суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, наявність основної заборгованості підтверджує та, в свою чергу, зазначає, що станом на сьогоднішній день ПП «Ардоніт» переживає скрутне економічне положення, що й призвело до виникнення кредиторської заборгованості перед позивачем, в звязку з цим просить відстрочити виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.04.2017 р.

Представником ТОВ "Спецбудмонтаж-Україна" 07.04.2017 р. за вх. № 3858 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги 1-го відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Представник 2-го відповідача 10.04.2017 р. за вх. № 3902 також надав відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить оскаржуване рішення суду в частині віови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Сігма-Еталон» залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання, призначене на 10.04.2017 р. представник 1-го відповідача не зявився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість, звернувся з клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Враховуючи належне повідомлення 1-го відповідача про час та місце засідання суду, наявність клопотання про розгляд справи без участі його представника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу 1-го відповідача за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга 1-го відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.104 ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Повідомлення сторони вважається неналежним, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце розгляду справи надіслано з порушенням вимог ст.87 ГПК України. Стороною, не повідомленою належним чином про місце засідання суду, що є порушенням вказаної вище статті ГПК України, слід вважати сторону, стосовно якої судом першої інстанції не дотримано вимог статті 64 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала від 03.01.2017 р. про порушення провадження у справі та призначення її до розгляду на 18.01.2017 р. була направлена судом першої інстанції на адресу 1-го відповідача, зазначену у позовній заяві та апеляційній скарзі (вул. О.Гончара, 19а, м. Полтава, 36039) та отримана представником 1-го відповідача 10.01.2017 р. відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, залученого до матеріалів справи, представник 1-го відповідача в дане судове засідання не зявився.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2017 р. розгляд справи було відкладено на 26.01.2017 р., в звязку з задоволенням клопотання 1-го відповідача про відкладення розгляду справи. Дана ухвала направлена 20.01.2017 р. за вих. № 001633 на ту ж саму адресу, як і попередня ухвала суду.

Рішення суду по даній справі прийнято у судовому засіданні 26.01.2017 р., в якому представник 1-го відповідача також був відсутній.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" (який набрав чинності з 01.06.2006 року), ст. ст. 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно зі ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 року забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Судом апеляційної інстанції також досліджено, що електронна копія ухвали господарського суду Харківської області від 18.01.2017 р. у даній справі була внесена до Єдиного державного реєстру 20.01.2017 р. за № 54197322. Однак, 1-й відповідач не надав суду жодних доказів, які б перешкоджали йому ознайомитись із винесеною по справі ухвалою.

Крім того, колегія суддів зазначає стосовно тверджень 1-го відповідача про відсутність у нього примірника позовної заяви, що в матеріалах справи міститься докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачам, а саме опис вкладення в цінний лист та квитанція пошти (арк. справи 8-9).

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про належне повідомлення 1-го відповідача про час та місце судового засідання.

Надаючи відповідну правову оцінку вищенаведеним обставинам та зважаючи на те, що представник 1-го відповідача був відсутній в судових засіданнях, ухвали суду про призначення та про відкладення розгляду справи були направлені на належну адресу 1-го відповідача відповідно до вимог чинного законодавства, доказів несвоєчасного повідомлення 1-го відповідача про час і місце засідання суду матеріали справи не містять - повідомлення 1-го відповідача про час і місце судового засідання слід визнати таким, що відповідає вимогам ст.ст. 64, 87 ГПК України.

Вищенаведене свідчить про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2017 р. у звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Щодо суті позовних вимог, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 24 лютого 2015 року між ТОВ "СПЕЦБУДМОНТАЖ-УКРАЇНА" (позивачем) та ПП "АРДОНІТ" (першим відповідачем) був укладений договір підряду №24/02/У-50-15, згідно з яким позивач (субпідрядник) зобовязався виконати електромонтажні та сантехнічні роботи по улаштуванню контейнерів для обслуговування тварин (3 шт.) і вольєра (1 шт.) на території ТОВ "Єристівський ГЗК", а перший відповідач (підрядник) зобовязався прийняти вказані роботи та оплатити.

Як свідчать матеріали справи, за вказаним договором, позивачем у березні 2015 року були виконані сантехнічні роботи, про що сторонами був підписаний Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в за березень 2015 року на суму 35228,40 грн. з ПДВ та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 на суму 35228,40 грн. з ПДВ.

Також, за вказаним договором позивачем у серпні 2015 року були виконані електромонтажні роботи, про що сторонами був підписаний Акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в за серпень 2015 року на суму 11334,00 грн. з ПДВ та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 на суму 11334,00 грн. з ПДВ.

Матеріали справи свідчать про те, що за договором підряду №24/02/У-50-15 були виконані роботи всього на суму 46562,40 грн.

Відповідно до пункту 3.2. договору, кінцевий розрахунок за виконані роботи підрядник здійснює не пізніше 30-ти банківських днів з дня підписання сторонами остаточного акту виконаних робіт по формі КБ-2в та по формі КБ-3.

Отже, згідно пункту 3.2. договору перший відповідач зобовязався здійснити кінцевий розрахунок за виконані роботи у розмірі 46562,40 грн. не пізніше 30-ти банківських днів з дня підписання сторонами остаточного акту виконаних робіт по формі КБ-2в та по формі КБ-3, тобто у строк - до 12 жовтня 2015 року.

У звязку із значним простроченням першим відповідачем виконання грошових зобовязань за договором, позивач здійснив нарахування 3% річних від простроченої суми у загальному розмірі 1691,58 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 6695,67 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб*єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов*язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст. 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2015 року між позивачем та ТОВ "СІГМА-ЕТАЛОН" (другим відповідачем) був укладений договір поруки № 52, згідно із яким другий відповідач виступив поручителем та поручився перед позивачем за належне виконання першим відповідачем зобовязань за договором підряду №24/02/У-50-15 від 24 лютого 2015 року, укладеним між позивачем та першим відповідачем.

Згідно договору поруки № 52 другий відповідач зобовязався у повному обсязі солідарно відповідати за виконання першим відповідачем зобовязань за договором підряду №24/02/У-50-15, у тому числі зобовязань по оплаті вартості виконаних робіт, по оплаті штрафних санкцій та нарахованих 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до пункту 2.2 договору поруки № 52 у випадку порушення боржником зобовязань, вказаних у пункті 2.1. даного договору, поручитель зобовязаний виконати за боржника ці зобовязання перед кредитором.

Згідно частини 1 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Матеріали справи свідчать про те, що 30 червня 2015 року між ТОВ "СПЕЦБУДМОНТАЖ-УКРАЇНА" та ТОВ "СІГМА-ЕТАЛОН" було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 52 від 24 лютого 2015 року, в якій сторони встановили, що цей договір поруки діє до 31 грудня 2015 року.

Згідно частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Таким чином, договір поруки № 52 від 24 лютого 2015 року, повністю припинив свою дію 31 грудня 2015 року на підставі пункту 6.1. договору поруки та на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, після чого позивач (кредитор) втратив своє право вимоги до ТОВ "СІГМА-ЕТАЛОН", як до поручителя за цим договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПП "АРДОНІТ" на користь ТОВ "СПЕЦБУДМОНТАЖ-УКРАЇНА" суми грошових коштів у розмірі 54949,65 грн., в тому числі: суму основного боргу у розмірі 46562,40 грн., 3% річних у розмірі 1691,58 грн., інфляційні нарахування у розмірі 6695,67 грн. задовольнити; в частині позовних вимог ТОВ "СПЕЦБУДМОНТАЖ-УКРАЇНА" до ТОВ "СІГМА-ЕТАЛОН" відмовити.

Щодо клопотання 1-го відповідача про відстрочення виконання судового рішення колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що, по-перше, 1-й відповідач просить відстрочити виконання рішення, надаючи при цьому графік погашення заборгованості, що по суті є розстроченням виконання рішення, оскільки відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається судом, а розстрочка це спосіб виконання зобовязання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленні наперед, тобто фактично 1-й відповідач просить розстрочити виконання рішення.

Розглянувши клопотання 1-го відповідача про розстрочення рішення колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Дана стаття визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України).

В зв'язку з тим, що відстрочка або розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки або розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відстрочка, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від суми та характеру, що визначено судом.

Отже, як приписи національного законодавства, так і практика ЕСПЛ вказують на те, що надання відстрочки, розстрочки виконання судового акту повинно носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області у даній справі, боржник послався на тяжкий фінансовий стан підприємства, що підтверджується копією фінансового звіту за 2016 р.

Наведені обставини, на думку боржника, унеможливлюють стягнення з нього, заборгованості та застосування санкції за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Колегія суддів не може погодитися із цими твердженнями боржника, оскільки негативний фінансовий результат господарської діяльності підприємства в жодному разі не може бути виключною підставою, яка свідчить про необхідність надання розстрочки.

Так, відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічне визначено у частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України.

В розрізі викладеного, судова колегія не приймає до уваги в якості доказу в підтвердження наявності виключних обставин для надання розстрочки виконання рішення наданий заявником фінансовий звіт діяльності його підприємства, оскільки незадовільний фінансовий стан боржника є наслідком його власної господарської діяльності, а не певних виняткових і об'єктивних обставин, які б унеможливлювали чи утруднювали виконання судового рішення.

За таких умов надання розстрочки є, на думку колегії суддів, безпідставним перекладанням господарських ризиків з господарюючого підприємства-боржника на його добросовісних контрагентів.

Колегією суддів також не встановлено виняткової сукупності обставин, які б в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України свідчили про наявність обставин, що унеможливлюють примусове виконання судового рішення.

Більше того, боржником ніяк не обґрунтована неможливість виконання рішення з огляду на наявність в нього значних матеріальних активів (засобів виробництва, нерухомості, транспорту, тощо).

Крім того, надання розстрочки боржнику завжди є погіршенням майнового стану стягувача.

Так, колегія суддів зазначає, що заявником не надано доказів того, що виконання рішення суду стане можливим у випадку розстрочення виконання рішення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження заявника апеляційної скарги, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання ПП «Ардоніт» про розстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2017 р. у справі № 922/4809/16.

Апеляційну скаргу ПП «Ардоніт» на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.17 р. у справі № 922/4809/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.01.17 р. у справі № 922/4809/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.