КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа№ 910/20643/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Зеленіна В.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Городний М.А. (довіреність №27 від 06.01.2017 р.)

від відповідача - Кощенко А.Ю. (довіреність №151 від 30.01.2017 р.),

Ситайло Н.В. (довіреність №149 від 30.01.2017 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 р.

у справі №910/20643/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Володимирецьке лісове господарство» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» про стягнення безпідставно зарахованих коштів в розмірі 270751,15 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2016 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 261761,15 грн. безпідставно списаних коштів, 3926,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Представники відповідача в судовому засіданні повністю підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.12.2012 р. між Державним підприємством «Володимирецьке лісове господарство» (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» (виконавець) було укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах № 2122/1136-2012.

01.12.2015 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 4, відповідно до якої договір викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов'язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах.

Згідно п. 9.1 договору, останній набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016 р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 318 Митного кодексу України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ч. 2 ст. 220 Митного кодексу України, з метою запобігання порушенню розкладу руху поїздів митний контроль може здійснюватися поза пунктами пропуску через державний кордон або в місцях, визначених керівником органу доходів і зборів за погодженням з керівниками залізничної станції та органу охорони державного кордону України.

З наявних в матеріалах справи актів загальної форми №№ 210-217, 219, 220, 238, 784, 785, 792, 795, 182, 1398, 1478, 175, 1522 вбачається, що на шляху прямування до станції призначення на вимогу митних органів було затримано вагони позивача №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68834572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739, 96391545, 66230418.

Із зазначених вище актів загальної форми вбачається, що вагони відпущені та можуть слідувати до станції призначення, у зв'язку з чим відповідачем нараховано додаткові збори (плата за простій вагонів, за зберігання вантажів, маневрові роботи, повідомлення).

Відповідач листом № ЦТЛ-10/2332 від 19.08.2016 р. повідомив позивача про проведення коригування платежів та віднесення на рахунок позивача додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів на загальну суму 270751,15 грн.

Позивач листом-запереченням № 2203 від 23.08.2016 р. повідомив відповідача про те, що не погоджується з проведеними коригуваннями платежів та заперечує щодо списання коштів, оскільки це суперечить умовам договору.

Згідно п. 2.10. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідачем в порушення умов договору неправомірно списано з рахунку позивача кошти в розмірі 270751,15 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Умовами укладеного між сторонами у справі договору не передбачена можливість безспірного списання відповідачем з особового рахунку позивача коштів за послуги, що позивачем не замовлялись.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 2.2.5 договору, замовник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів, що відповідають обсягу замовлених (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок виконавця.

Згідно п. 2.2.7 договору, замовник зобов'язаний проводити оплату за надані послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 договору.

Відповідно до п. 3.2 договору, оплата послуг відповідно до договору здійснюється сторонами у національній валюті України на умовах попередньої оплати.

Пунктом 3.4.5 договору встановлено, що виконавець відображає в особовому рахунку використання замовником коштів для оплати послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником та щодобово протягом періоду надання послуг надає замовнику в електронному вигляді переліки перевізних документів.

Згідно п. 3.4.6 договору, виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього договору, та коштів, витрачених замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення та розміри заборгованості, пеня.

Виписка з особового рахунку позивача станом на 01.09.2016 р. свідчить, що відповідачем 29.08.2016 р. з рахунку позивача по договору було списано кошти в розмірі 270751,15 грн.

В подальшому згідно коригування № 10 від 31.10.2016 р. до акта наданих послуг № 8 від 31.10.2016 р., відповідачем 10.10.2016 р. було здійснено повернення коштів в сумі 8990,00 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно ст. 62 Статуту залізниць України, порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Згідно п. 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Відповідно до п. 2.5. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р., платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Статтею 249 Митного кодексу України встановлено, що декларанти або уповноважені ними особи можуть бути присутніми під час митного оформлення товарів, які пред'являються ними для такого оформлення. У разі застосування заходів, передбачених статтями 338 і 339 цього Кодексу, а також на вимогу органу доходів і зборів присутність декларантів або уповноважених ними осіб під час митного оформлення є обов'язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, а також з пояснень сторін у судовому засіданні, позивач не був присутнім під час митного оформлення, а також належним чином не повідомлявся про обставини, які вимагали його обов'язкової присутності.

В ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України зазначено, що крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Як зазначено вище, з актів загальної форми №№ 210-217, 219, 220, 238, 784, 785, 792, 795, 182, 1398, 1478, 175, 1522 вбачається, що на шляху прямування до станції призначення на вимогу митних органів було затримано вагони позивача №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68834572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739, 96391545, 66230418. Із зазначених актів загальної форми також вбачається, що вагони відпущенні та можуть слідувати до станції призначення, оскільки ніяких зауважень немає.

Проте, всупереч ст. 338 Митного кодексу України, а також всупереч тому, що вагони відпущені і порушень не встановлено, відповідачем було нараховано та стягнуто з відповідача суму коштів за маневрові роботи, зберігання вантажів, користування вагонами, надання інформації про вантажні роботи, зважування вантажів та провізну плату за маршрутом.

В п. 19 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 р. №01-8/917 зазначено, що залізниця не може списувати із сум попередньої оплати, які знаходяться на особовому рахунку клієнта залізниці у Технологічному центрі по обробці перевізних документів (далі - ТехПД), нараховані платежі на підставі первинних документів, підписаних вантажовідправником (вантажоодержувачем) із запереченнями, застереженнями, зауваженнями. Згідно з Правилами розрахунків за перевезення вантажів та Типовим договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення розрахунковий підрозділ залізниці на підставі укладеного договору отримані в порядку передоплати суми зараховує на особовий рахунок платника і списує їх в міру оформлення та надходження розрахункових документів за здійснені перевезення, надані послуги. Списання коштів з особового рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, включаються в накопичувальні картки. Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів залізниця складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехПД для списання грошей з особового рахунку. У разі незгоди платника з підставами або розміром нарахування, він має право звернутись до залізниці з вимогою повернути у встановленому Статутом порядку на особовий рахунок зайво нараховану суму. Однак, якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має регулюватись платником безпосередньо із станціями, які нарахували платежі. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

Окрім цього, Міністерство доходів і зборів України неодноразово висловлювалось у своїх відповідях на запити зацікавлених суб'єктів від 24.09.2013 р. №212.04-8521, 19.01.2016 р. №212.04-13693, 02.06.2016 р. №212.04-14358, 16.06.2016 р. №212.04-14467 щодо відшкодування витрат, пов'язаних з оглядом вантажів митними органами.

У вказаних листах Міністерства доходів і зборів Ураїни, зокрема, зазначено, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитись за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення.

Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 261761,15 грн. (270751,15 - 8990,00). В іншій частині в позові слід відмовити.

Щодо посилань скаржника на практику Вищого господарського суду України по справі №908/356/14, колегія суддів зазначає наступне.

На думку скаржника у вищезазначеній справі розглядаються аналогічні правовідносини, які склались між сторонами у даній справі, тому скаржник вважає, що деякі положення постанови Вищого господарського суду України від 11.12.2014 р. можуть бути застосовані за аналогією і у даній справі. Колегія суддів критично оцінює такі посилання скаржника, оскільки обставини справи, а також підстави для застосування відповідного законодавства у вказаній постанові є відмінним від обставин у даній справі. Більше того, скаржник є позивачем по справі №908/356/14, а відтак правовідносини, що скалались у даній справі, де ПАТ «Українська залізниця» є відповідачем, не можна ототожнювати з обставинами, які були розглянуті Вищим господарським судом України у справі №908/356/14.

Крім того, посилання скаржника на правомірне нарахування позивачу списаних коштів, а також їх розмір, на підставі умов викладених в додатку 2 до договору, на думку колегії суддів є необґрунтованим, оскільки нарахування коштів та їх списання без згоди позивача за послуги, які останнім, згідно умов договору, не замовлялись, є безпідставним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 р. у справі №910/20643/16 залишити без змін.

Справу №910/20643/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

В.О. Зеленін