РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017Справа №910/1293/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Литер"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

2 ) Державне підприємство "Донецька залізниця"

про стягнення 264 261,1 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Швиденко Д.О. - представник за довіреністю б/н від 25.10.16
від відповідача-1 від відповідача-2Гайдаєнко Т.В. - представник за довіреністю № Ц/3-04/20-17 від 03.02.17 не з'явився

У судовому засіданні 05.04.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Литер" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 264 261,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору № Д/НКВ -132057/НЮ від 21.11.2013 ПрАТ "Литер" передало відповідачу обладнання та виконало на замовлення останнього роботи на загальну суму 1278476,00 грн., що підтверджується видатковими накладними та актами приймання виконаних робіт. За доводами позивача, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором щодо оплати вартості обладнання та виконаних робіт, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 264 263,10 грн., з яких: 135 476,00 грн. - основний борг, 118 220,10 грн. - інфляційні втрати та 10 567,00 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 порушено провадження у справі № 910/1293/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 22.02.2017.

У судовому засіданні 22.02.2017 за клопотання позивача було оголошено перерву до 01.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 суд залучив до участі у справі Державне підприємство "Донецька залізниця" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та відклав розгляд справи на 22.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2017 суд в порядку ст. 24 ГПК України залучив до участі у справі Державне підприємство "Донецька залізниця" в якості іншого відповідача та відклав розгляд справи на 05.04.2017.

05.04.2017 позивача надав через канцелярію суду додаток до клопотання про залучення іншого відповідача, відповідно до якого просив стягнути з відповідачів солідарно: 135 476,00 грн. - боргу, 118 220,10 грн. - інфляційне збільшення суми боргу та 10 567,00 грн. - 3 % річних.

У судовому засіданні, призначеному на 05.04.2017, суд долучив до матеріалів справи поданий позивачем додаток та заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача-1 надав пояснення по суті спору, відповідно до яких проти позову в частині вимог до ПАТ «Українська залізниця» заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111 10 ГПК.

Як вбачається з інформації з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження третьої особи є: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68.

Відповідно до листа Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" № 50-06/606 від 08.06.2016, останнє не здійснює пересилання пошти у Донецькій області до/з міст обласного значення, в тому числі, м. Донецьк.

З огляду на вищенаведене, судом було розміщено інформацію про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 05.04.2017, на сторінці Господарського суду міста Києва (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (роздрукована сторінка наявна у справі).

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення відповідача-2, а отже останній вважається повідомленим про судове засідання, призначене на 05.04.2017, належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, з урахуванням процесуальних строків розгляду справи передбачених ст. 69 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-2.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив.

21 листопада 2013 між Приватним акціонерним товариством "Литер" (надалі- позивач, підрядник) та Державним підприємством "Донецька зілізниця" (надалі- замовник, відповідач-2) було укладено договір № Д/НКВ-132057/НЮ на виконання робіт з «Реконструкції вокзалу ст. Краматорськ. Улаштування системи відеовідображення пасажирської інформації та часофікації» (надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору підрядник, у межах договірної ціни, виконує на свій ризик власними і притягнутими силами та способами усі передбачені замовленням роботи з «Реконструкції вокзалу ст. Краматорськ. Улаштування системи відео відображення пасажирської інформації та часифікації», усуває за свій рахунок протягом гарантійного терміну експлуатації об'єкта недоробки, обумовлені неякісним виконанням робіт, а замовник приймає виконану роботу й оплачує її на умовах даного договору.

Всього договірна ціна за договром складає 1278476,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 213079,33 грн. і є динамічною (п. 3.1. договору).

Роботи, що передбачені договором виконуються в межах договірної ціни, що вказана у п. 3.1. Договору та деталізована у Додатку № 1 до договору, та становить 1278476,00 грн. (один мільйон двісті сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість гривень 00 копійок).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що роботи здійснюються підрядником з моменту підписання даного договору в терміни, передбачені календарним планом робіт (Додаток № 2 до договору).

Згідно з Додатком № 2 до договору сторони встановили, що виконання улаштування системи відеовідображення пасажирської інформації та часофікації на суму 1278476,00 грн. буде здійснювати протягом 4 (четвертого) кварталу 2013 року.

Здача та приймання робіт за договором здійснюється шляхом підписання і скріплення печаткою замовника та Служби капітальних вкладень Донецької залізниці, що користується правом замовника, таких документів: актів форми № КБ-3, актів форми № КБ-2в (пункт 15.5. Договору).

Акт виконаних робіт готує підрядник і передає для підписання уповноваженому представникові замовника в термін не пізніше 1 числа місяця, наступного за звітним. Уповноважений представник замовника про протягом трьох днів перевіряє достовірність акта і підписує в частині фактично виконаних робіт. Замовник затримує кінцеві розрахунки за роботи, виконані з недоробками і дефектами, виявленими при прийманні об'єкта, до їхнього усунення у встановлений термін (п.6.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № Д/НКВ-132057/НЮ від 21.11.2013 позивачем було виконано, а замовником прийнято роботи, що підтверджується наступними документами:

- Акт № 1 вартості змонтованого устаткування, що придбавається виконавцем робіт від 26 грудня 2013 року форми № КБ-2в;

- Акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 26 грудня 2013 року форми КБ-2в;

- Акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт від 26 грудня 2013 року форми КБ-2в;

- Акт № 4 про вартість змонтованого обладнання, придбаного виконавцем робіт від 30 грудня 2013 року форми КБ-2в;

- Акт № 5 про приймання виконаних будівельних робіт від 30 грудня 2013 року форми КБ-2в;

- Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (улаштування системи відеовідображення пасажирської інформації) від 26 грудня 2013 року форми КБ-3;

- Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (пусконагоджувальні роботи системи відеовідображення пасажирської інформації) від 26 грудня 2013 року форми КБ:3;

- Довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати (монтаж системи часофікації) від 30 грудня 2013 року форми КБ-3;

- Довідка про вартість виконаних будівельних робіт і витрати (пусконалагоджувальні роботи по системі часофікації) від 30 грудня 2013 року форми КБ-3.

Згідно п. 6.1. договору замовник здійснює платежі протягом 90 банківських днів на підставі актів форми КБ-2 в, КБ-3, накладної і/або акту приймання - передачі обладнання, підписаних уповноваженими представниками сторін.

В матеріалах справи містяться також підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні № 363 від 26 грудня 2013 року та № 370 від 30 грудня 2013 року на загальну суму 1278476,00 грн., оплата щодо яких була здійснена замовником частково, а саме у розмірі 1143000,00 грн.

Строк, протягом якого замовник зобов'язався сплатити ціну виконаних за договором робіт, сплив 14 травня 2014 року.

25.11.2014 з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з вимогою вих. № 187 щодо оплати заборгованості за договором № Д/НКВ-132057/НЮ від 21.11.2013 у розмірі 135476,00 грн., проте остання була залишена відповідачем-1 без задоволення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що всупереч умовам договору № Д/НКВ -132057/НЮ від 21.11.2013 зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати виконаних робіт з реконструкції вокзалу ст. Краматорськ, улаштування системи відеовідображення пасажирської інформації та часофікації здійснені не були, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути солідарно з Державного підприємства "Донецька залізниця", як замовника за договром, та Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника ДП "Донецька залізниця", основний борг за договору у розмірі 135 476,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 118 220,10 грн. та 3 % річних у розмірі 10 567,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Литер" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений договір № Д/НКВ -132057/НЮ від 21.11.2013 є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено умовами договору (п. 6.1. договору) замовник зобов'язується сплатити ціну виконаних за договором робіт протягом 90 банківських днів на підставі актів форми КБ-2в, КБ-3, накладної і/або акту прийому - передачі обладнання, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Таким чином, з урахуванням підписаних сторонами актів встановленої форми КБ-2в, КБ-3, видаткових накладних № 363 від 26.12.2013, № 370 від 30.12.2013 та часткової оплати замовником виконаних робіт у розмірі 1143000,00 грн., строк протягом якого замовник зобов'язався сплатити ціну виконаних за договором робіт у розмірі 135 475,00 грн., сплив 14 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК УКраїни передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Зважаючи на встановлені судом обставини та беручи до уваги, що строк виконання зобов'язання щодо оплати виконаних за договором робіт станом на момент розгляду спору настав, суд приходить до висновку, що сума заборгованості за договором № Д/НКВ -132057/НЮ від 21.11.2013 у розмірі 135 475,00 грн. є доведеною та обґрунтованою.

Водночас, позивач просить суд стягнути зазначену суму заборгованості солідарно з відповідачів - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Державного підприємства "Донецька залізниця".

Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що між відповідачами існує солідарний обов'язок перед позивачем щодо оплати виконаних за договором робіт, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача-1 заборгованості у розмірі 135 476,00 грн., як з солідарного боржника.

Разом з цим, згідно з нормами чинного законодавства не передбачено, що новоутворена юридична особа та юридична особа, що реорганізується шляхом злиття, до припинення останньої, несуть солідарну відповідальність перед кредитором юридичної особи, що реорганізується шляхом злиття.

Також, вирішуючи питання щодо того чи є ПАТ "Українська залізниця" правонаступником ДП "Донецька залізниця" судом було встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", як нова юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2014 № 4442-VI, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735.

Відповідно до зазначеної постанови ПАТ "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття.

Серед таких підприємств є і Державне підприємство "Донецька залізниця", яке є замовником за договором № Д/НКВ -132057/НЮ від 21.11.2013 та відповідає перед позивачем за поручення взятих на себе зобов'язань за вказаним договором.

Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200, всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

У відповідності до наведеного, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів визначено також у постанові Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства" Українська залізниця".

Згідно із вищенаведеними нормами законодавства, вказівка в Законі України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанові Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 та Статуті ПАТ "Українська залізниця" про те, що останнє є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб таких підприємств.

Відповідно до пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

В пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №604 від 12.11.2014.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що ПАТ "Укрзалізниця" не стало правонаступником Державного підприємства "Донецька залізниця", оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ "Укрзалізниця" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, а передавальний акт між підприємствами не складався, що свідчить про те, що ПАТ "Українська залізниця" не має відповідати за неналежне виконання своїх зобов'язань з боку ДП "Донецька залізниця".

Отже, Державне підприємство "Донецька залізниця", яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою в м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" не передавало (відповідні передавальні акти за зобов'язаннями не складалися і не затверджувалися), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність та має нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" № 755-IV від 15.05.2003, у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Донецька залізниця» перебуває у стані припинення, однак не є припиненим. Крім того, в реєстрі містяться дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська залізниця», серед яких зазначено ДП «Донецька залізниця». Водночас, у цьому реєстрі наведено інформацію про здійснення зв'язку з юридичною особою, зокрема відомості про те, що правонаступництво ПАТ «Українська залізниця» щодо ДП «Донецька залізниця» настає згідно з постановою КМУ від 12.11.2014 № 604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Із комплексного аналізу зазначених норм права та установлених судом дійсних обставин справи можна дійти висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI визначено особливості утворення ПАТ «Українська залізниця», на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Товариством.

Зважаючи на викладене, питання правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» стосовно ДП «Донецька залізниця» визначається спеціальним законом та прийнятими на його виконання постановами № 200 та № 604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не набуло прав та обов'язків, як правонаступник Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у постановах № 3-1586гс16 та № 3-1417гс16 від 08.02.2017.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову позивачу у позові до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Суд зазначає, що належним відповідачем у справі може бути лише особа, яка має зобов'язання перед позивачем за обставинами, які є предметом позову.

Як вбачається із матеріалів справи, договір № Д/НКВ-132057/НЮ на виконання робіт з «Реконструкції вокзалу ст. Краматорськ. Улаштування системи відеовідображення пасажирської інформації та часофікації» від 21.11.2013 був укладений між позивачем та Державним підприємством "Донецька залізниця"; документи, які свідчать про виконання робіт та передачу обладнання за вказаним договором, а саме: акти форми № КБ-3, акти форми № КБ-2в та видаткові накладні були підписані уповноваженими представниками замовника та скріплені печаткою Служби капітальних вкладень ДП "Донецька залізниця"; часткова оплата ціни виконаних робіт за договором була також здійснена замовником.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, саме Державне підприємство "Донецька залізниця", як замовник за договором № Д/НКВ-132057/НЮ, має зобов'язання перед позивачем щодо оплати виконаних за договором робіт у розмірі 135 476,00 грн., а тому визнається судом належним відповідачем по справі, з якого підлягає стягненню заявлена позивачем сума заборгованості у розмірі 135 476,00 грн.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання за договором позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 118 220,10 грн. та 3 % річних у розмірі 10 567,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищевикладене та доведенням факту несвоєчасності виконання ДП "Донецька залізниця" свого грошового зобов'язання за договором № Д/НКВ-132057/НЮ від 21.11.2013, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 118 220,10 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення 3 % річних, то за перерахунком суду, здійсненим за загальний період з 14.05.2014 по 09.12.2016, розмір 3 % річних що підлягає стягненню становить 10478,05 грн., в іншій частині слід відмовити.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановлених вище судом обставин, оскільки невиконання відповідачем-2 своїх зобов'язань за договором та факт наявності заборгованості підтверджений матеріалами справи, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Литер" в частині стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 264 174,15 грн., з яких: 135 476,00 грн. - основний борг, 118 220,10 грн. - інфляційні втрати та 10 478,05 грн. - 3 % річних.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача-2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 33, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, ідентифікаційний код 01074957) на користь Приватного акціонерного товариства "Литер" (03115, м. Київ, вул. Горького, будинок 102-А, ідентифікаційний код 24720880) 135 476 (сто тридцять п'ять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 00 коп. - суми основного боргу, 10 478 (десять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. 05 коп. - 3% річних, 118 220 (сто вісімнадцять тисяч двісті двадцять) грн. 10 коп. - інфляційних втрат та 3 962 (три тисячі дев'ятсот шістдесят дві) грн. 62 коп. - судового збору.

3. В частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.04.2017

Суддя Пукшин Л.Г.