ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа № 922/4149/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №542 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 30.01.17 у справі

за позовом ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", в якій позивач просить стягнути з відповідача борг у загальній сумі 80 932 384,14 грн., у тому числі: основний борг у сумі 39 845 153,06 грн., пеня у сумі 27 977 248,55 грн., 3% річних у сумі 2 022 997,51 грн., інфляційні у сумі 11 086 985,02 грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору №3130/15-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 08.12.2014 р., зокрема, в частині здійснення оплати за переданий у 2015 році газ у строк передбачений пунктом 6.1 договору, що в свою чергу стало підставою для нарахування пені на підставі п. 7.2 Договору та трьох відсотків річних і інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

В якості правових підстав вказує на норми ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 206700,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.01.2017 року (суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11; ) на корись Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) борг у загальній сумі 80 932 384,14 грн., у тому числі: основний борг у сумі 39 845 153,06 грн., пеня у сумі 27 977 248,55 грн., 3% річних у сумі 2 022 997,51 грн., інфляційні у сумі 11 086 985,02 грн.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення змінити, а саме:

- стягнути пеню в сумі 3 603 125,27 грн. (50% від суми пені 7 206 250,53 грн., нарахованої на несплачену суму основного боргу 39 845 153,06 грн.). 3% річних в сумі 795 897,14 грн. (нарахованих на несплачену суму основного боргу 39 845 153,06 грн.), інфляційні втрати в сумі 1 433 149,19 грн. (нарахованих на несплачену суму основного боргу 39 845 153,06 грн.);

- відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 3 603 125,26 грн. (50% від суми пені 7 206 250,53 грн., нарахованої на несплачену суму основного боргу 39 845 153,06 грн.);

- припинити провадження по стягненню пені в сумі 20 770 998,02 грн., 3% річних в сумі 1 227 100,37 грн., інфляційних втрат в сумі 9 653 835,83 грн., нарахованих на сплачену до 30.11.2016 року суму основного боргу 152 563 814,53 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, посилаючись на норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який набрав чинності 30.11.16р. та відповідно до ч. 3 ст. 7 якого, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня) інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як зазначає відповідач, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 20 770 998,02 грн., 3% річних у розмірі 1 227 100,37 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 653 835,83 грн. підлягають списанню, тому й предмет спору по цим сумам відсутній, та провадження у справі в цій частині відповідач просить припинити згідно п.1.1. ст. 80 ГПК України.

Також, відповідач вважає, що місцевий господарський суд безпідставно залишив без задоволення клопотання про зменшення розміру пені на 50%, у зв'язку із важким фінансовим становищем підприємства відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

08 грудня 2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 3130/15-КП-32 купівлі - продажу природного газу (далі по тексту - договір).

Відповідно до п.п.1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ, на умовах цього договору.

За змістом пункту 11 договору він набирає чинності з дати його підписання і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, у частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Згідно з пунктом 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 цього договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов укладеного договору позивач поставив у період з січня по грудень 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 192 408 967,59 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач, в свою чергу, оплатив отриманий газ частково в розмірі 152563814,53 грн.

Станом на дату винесення рішення основний борг складає 39 845 153,06 грн., який утворилася за поставлений газ за листопад-грудень 2015 року.

Підставою звернення із даним позовом до суду позивач вказує наявність заборгованості не сплаченої у добровільному порядку за поставлений у листопаді-грудні 2015 року природний газ та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті природного газу протягом всього 2015 року, у звязку з чим ним нараховані та заявлені до стягнення пеня у сумі 27 977 248,55 грн., 3% річних у сумі 2 022 997,51 грн., інфляційні у сумі 11 086 985,02 грн.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем частково сплачено вартість отриманого протягом 2015 року газу за договір № 3130/15-КП-32. Станом на дату винесення рішення заборгованість становить 39 845 153,06 грн.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів належного та своєчасного виконання взятих на себе зобовязань за договором № 3130/15-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 08.12.2014 р. в частині повної оплати вартості теплової енергії в порядку п. 6.1. договору за період листопад - грудень 2015 року суду не надав, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 39 845 153,06 грн. підлягають задоволенню.

При цьому, відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором, оплату поставленого природного газу протягом 2015 року здійснював з порушенням строку оплати, який встановлений п.6.1 договору.

Позивачем у зв'язку із простроченням відповідачем оплати за договором купівлі - продажу, який укладеного між позивачем та відповідачем нараховано пеню за несвоєчасну оплату поставленого газу: за січень 2015 р. - 793 099,67 грн.; за лютий 2015 р. - 4 472 478,20 грн.; за березень 2015 р. - 9 991 338,15 грн.; за квітень 2015 р. - 3 192 017,52 грн.; за травень 2015 р. - 219 528,31 грн., за червень 2015 р. 92 501,45 грн., за липень 2015р. - 31 626,28 грн., за серпень 2015 р. - 61 211,41 грн., за вересень 2015р. 41 159,42 грн., за жовтень 2015 р. - 428 668,30 грн.; за листопад 2015 р. - 1 745 111,51 грн.; за грудень 2015 р. - 6 908 508,33 грн.

Згідно з ч.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, згідно з п.7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Згідно ч.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується відповідача, який повинен доказати факти, на підставі яких заявлено вищезазначене клопотання.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням заперечень позивача та наявністю заборгованості у відповідача протягом тривалого часу, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано: за січень 2015 р. - 2 530 897,22 грн. інфляційних та 49 411,94 грн. 3% річних; за лютий 2015 р. - 5 451 269,16 грн. інфляційних та 224 180,17 грн. 3% річних; за березень 2015 р. - 1 131 082,38 грн. інфляційних та 594 985,03 грн. 3% річних; за квітень 2015 р. - 261 767,36 грн. інфляційних та 203 282,77 грн. 3% річних; за травень 2015 р. - 15 593,92 грн. інфляційних та 12 930,92 грн. 3% річних; за червень 2015 р. - 12 188,31 грн. інфляційних та 5 529,22 грн. 3% річних; за липень 2015 р. - 6 998,64 грн. інфляційних та 1 984,40 грн. 3% річних; за серпень 2015 р. - 7 052,09 грн. інфляційних та 4 077,96 3% річних; за вересень 2015 р. 13830,71 грн. та 2 806,32 грн. 3% річних; за жовтень 2015 р. - 64 414,57 грн. інфляційних та 29 227,38 грн. 3% річних; за листопад 2015 р. - 353 357,19 грн. інфляційних та 169 202,16 грн. 3% річних; за грудень 2015 р. - 1 238 533,47 грн. інфляційних та 725 379,24 грн. 3% річних

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору купівлі-продажу та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 549, 625 ЦК України, ст.ст. 231-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення за період січень-грудень 2015 р. пеня у сумі 27 977 248,55 грн., 3% річних у сумі 2 022 997,51 грн., інфляційні у сумі 11 086 985,02 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність правових підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з січня по жовтень 2015 року з огляду на набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також посилання на ст.7 Закону, яка передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний на виробництво теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом, колегією суддів до уваги не приймаються виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 3 цього Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження включення підприємства у вказаний реєстр. Не надано й доказів на підтвердження подання заяви про включення у цей реєстр..

Такі обставини свідчать про юридичну неспроможність заперечень відповідача. Поряд із цим суд зауважує, що відповідач не позбавлений можливості скористатись правом на списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних та реструктуризацію заборгованості відповідно до положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в майбутньому (в т.ч. на стадії виконання рішення суду) після створення відповідного реєстру та включення в нього відомостей про дану заборгованість відповідача.

За викладеного, доводи відповідача, покладені ним в основу апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.01.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 12.04.2017 року

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.