ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Справа № 15/76-б-43/624-б
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Коваленка В.М.,
Погребняка В.Я.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит"
на ухвалу та постанову у справігосподарського суду міста Києва від 01.12.2015 Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 № 15/76-б-43/624-б господарського суду міста Києва
за заявою Державного підприємства "Ровенькиантрацит"
доПублічного акціонерного товариства "Центренерго"
провизнання банкрутом,
за участю представників сторін: представники Публічного акціонерного товариства "Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" - Семенюк М.Д., Мисевра Т.А.; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" - Шамкій В.М.; представник Державного підприємства "Ровенькиантрацит" - Шамкій В.М.; представник Публічного акціонерного товариства "Центренерго" - Гаврись Я.Б.; розпорядник майна Публічного акціонерного товариства "Центренерго" - арбітражний керуючий Луговський Є.В.; представник арбітражного керуючого Луговського Є.В. - Жукова Л.А.; представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Транснова" - Карнаухова І.М., Гонтарь О.М.; представник Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" - Купрієнко В.І.; представник Генеральної прокуратури України - Кравчук О.А.; представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України - Яковлєв О.І.; представник Фонду державного майна України - Левадний Р.С.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2015, зокрема, відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" у задоволенні заяви про заміну кредитора у справі № 15/76-б-43/624-б.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 ухвалу господарського суду міста Києві від 01.12.2016 в цій частині залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просить їх скасувати в частині відмови ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" у задоволенні заяви про заміну кредитора ДП "Ровенькиантрацит" його правонаступником та прийняти нове рішення, яким задовольнити вказану заяву, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.512, 514, 516 ЦК України, ст.3 Закону України "Про концесії".

ПАТ "Центренерго" - боржник, надіслало відзив на касаційну скаргу ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", в якій просить відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржувані судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2004 порушено провадження у справі № 15/76-б за заявами ДП "Ровенькиантрацит" Міністерства палива та енергетики України та Полтавського акціонерного банку "Полтава-банк" про визнання банкрутом ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго".

Ухвалою за результатами попереднього засідання господарського суду міста Києва від 17.11.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого, зокрема, включено вимоги ДП "Ровенькиантрацит" на суму 42 879 775,09 грн.

У червні 2015 ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" звернулось до місцевого господарського суду із заявою № 1-3/333 від 17.06.2015 про заміну сторони у справі про банкрутство ПАТ "Центренерго" в порядку статті 25 ГПК України та просило замінити кредитора ДП "Ровенькиантрацит" його правонаступником - ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", посилаючись на те, що відповідно до концесійного договору від 01.12.2011, укладеного між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (концесієдавець) та ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" (концесіонер), останнє є правонаступником ДП "Ровенькиантрацит" за майновими та немайновими правами та обов'язками, що сформувалися у підприємства станом на дату укладання цього договору та передані концесіонеру за зведеним актом приймання-передачі майна.

Відповідно до пункту 1 статті 406 Господарського кодексу України, концесією є надання з метою задоволення суспільних потреб уповноваженим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування на підставі концесійного договору на платній строковій основі вітчизняним або іноземним суб'єкта господарювання (концесіонерам) права на створення (будівництво) або управління (експлуатацію) об'єктом концесії за умови взяття концесіонером на себе відповідних зобов'язань, майнової відповідальності та підприємницького ризику.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про концесії" договором концесії (концесійним договором) є договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб'єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об'єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до вказаного Закону з метою задоволення громадських потреб.

За приписами частини 5 статті 3 Закону України "Про концесії", дебіторська та кредиторська заборгованість, грошові кошти та цінні папери можуть бути передані концесіонеру на умовах, встановлених договором.

У концесіонера не виникає загального правонаступництва згідно з правами та зобов'язаннями підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію. Умови та порядок передачі концесіонеру прав та обов'язків підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію, можуть бути встановлені умовами концесійного конкурсу.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про концесії" передача об'єктів у концесію не зумовлює перехід права власності на цей об'єкт до концесіонера та не припиняє права державної чи комунальної власності на ці об'єкти.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №773 від 01.12.2011, між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (концесієдавець) та ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" (концесіонер) укладено концесійний договір від 01.12.2011, відповідно до пункту 1 якого концесієдавцем на платній та строковій основі надане концесіонеру право на управління (експлуатацію) цілісним майновим комплексом Державного підприємства "Ровенькиантрацит" для комплексного забезпечення задоволення громадських потреб.

Відповідно до пункту 87 концесійного договору він укладений на 49 років (з 01.12.2011 по 30.11.2060 включно).

Згідно з підпунктом 33.1.3 пункту 33.1. концесійного договору, концесієдавець зобов'язується забезпечити виконання підприємством не пізніше 3-х днів з дати підписання договору обов'язку щодо підготовки Передавального акта дебіторської та кредиторської заборгованості, яка сформувалася у підприємства станом на дату укладення договору за результатами правовідносин з третіми особами, підписання зі свого боку та надання його на підписання концесіонеру.

Підпунктом 33.7. цього концесійного договору передбачено, що концесіонер набуває прав на майно, майнові та немайнові права та обов'язки, визначені у Передавальних актах, передбачених у підпункті 33.1. цього пункту договору, з дати підписання концесієдавцем та концесіонером Зведеного акта приймання-передачі майна, передбаченого підпунктом 33.4. цього пункту договору.

Як зазначено в постановы судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання пункту 3.3. концесійного договору ДП "Ровенькиантрацит" було передано ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" дебіторську заборгованість в сумі 67 349 080,02 грн., що підтверджується змістом підпунктів 36, 37 та 38 пункту 1 Передавального акта № 3/РА від 01.12.2011 та підпункту 1.3 пункту 1 Зведеного акту приймання-передачі майна від 02.12.2011.

Проте, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою відмовив у задоволенні заяви ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" № 1-3/333 від 17.06.2015 про заміну ДП "Ровенькиантрацит" - кредитора у справі № 15/76-б-43/624-б, на ТОВ "ДТЕК "Ровенькиантрацит", з посиланням на те, що відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України "Про концесії", у концесіонера не виникає загального правонаступництва згідно з правами та зобов'язаннями підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію. Законом України "Про особливості оренди чи концесії об'єктів паливно-енергетичного комплексу, що перебувають у державній власності" також не передбачено можливість передачі заборгованості концесіонеру.

За висновком суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, укладення концесійного договору від 01.12.2011 не може розглядатися як підстава заміни кредитора у розумінні вимог статті 512 ЦК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ТОВ "ДТЕК Ровенькиантацит" є балансоутримувачем дебіторської та кредиторської заборгованості ДП "Ровенькиантрацит" на період дії концесійного договору від 01.12.2011 та у відповідності до пунктів 1 та 2 цього договору ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" надано лише право на управління (експлуатацію) цілісним майновим комплексом ДП "Ровенькиантрацит".

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Частиною першою статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Рішення з господарського спору, в тому числі і у справі про банкрутство, повинно бути мотивованим, прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В обґрунтування своєї заяви про заміну сторони у справі, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" у порядку статті 25 ГПК України послалося на те, що в силу укладеного між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (концесієдавець) та ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" (концесіонер) концесійного договору від 01.12.2011, останнє є правонаступником кредитора у даній справі - ДП "Ровенькиантрацит" за його майновими правами, що сформувалися у підприємства на дату укладання сторонами цього договору.

На підтвердження факту вибуття ДП "Ровенькиантрацит" з матеріальних правовідносин, що склалися між ним та боржником - ПАТ "Центренерго", та перехід відповідних прав до ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", останнє надало суду безпосередньо концесійний договорів від 01.12.2011, передавальний акт №3/РА від 01.12.2011, Зведений акт приймання-передачі майна від 02.12.2011, які складені на виконання умов концесійного договору.

Проте, в оскаржуваних судових актах не наведено мотивів вирішення доводів та аргументів, викладених в заяві ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" про заміну сторони у справі, відносно того, що за умовами п.33.8 концесійного договору останнє є правонаступництвом ДП "Ровенькиантрацит", зокрема, за майновими правами останнього, у даному випадку дебіторської заборгованості в сумі 67349080,02 грн., що суперечить положенням ст.ст.84, 105 ГПК України, статті 6 (право на судовий розгляд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997р.).

Відповідно до частини другої статті 41 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з урахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами ГПК.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 41, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини першої статті 25 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво, передбачене ст.25 ГПК України, являє собою перехід процесуальних прав та обов'язків сторони у справі до іншої особи, до якої переходять права та обов'язки у спірних правовідносинах.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин майнового характеру.

Отже, процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником).

У зв'язку з чим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов'язків до іншої особи - правонаступника.

Розглянувши заяву ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" про заміну сторони у справі, а саме заміну ДП "Ровенькиантрацит" його правонаступником ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки укладання концесійного договору від 01.12.2011 не може розглядатися як підстава замінити кредитора у розумінні вимог статті 512 ЦК України.

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає такий висновок судів попередніх інстанцій таким, що ґрунтується на не повному та неналежному дослідженні усіх обставин справи, зокрема, без надання правової оцінки правовідносинам, що склалися між ДП "Ровенькиантрацит" та ТОВ "ДТЕК Ровенськиантрацит" внаслідок укладання концесійного договору від 01.12.2011.

Обґрунтовуючи оскаржувані судові акти виключно положеннями статті 512 ЦК України, якою визначено підстави заяви кредитора у зобов'язанні, суди попередніх інстанцій не врахували, що питання заміни сторони її правонаступником повинно вирішуватись судом у порядку, передбаченому статтею 25 ГПК України.

При цьому заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язанні із заміною сторони у справі, характеру цивільно-правових не мають.

За приписами статті 25 ГПК України процесуальне правонаступництво допускається не лише у зв'язку із заміною сторони у зобов'язанні (стаття 512 ЦК України), а і за наявності інших випадків заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.

Звертаючись у порядку статті 25 ГПК України із заявою про заміну сторони у справі, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" не посилалась на положення статті 512 ЦК України і не стверджувало, що відбулася заміна кредитора безпосередньо у зобов'язаннях (цивільно-правових договорах), на яких ґрунтуються і визнані судом кредиторські вимоги ДП "Ровенькиантрацит" до боржника - ПАТ "Центренерго".

За приписами частини 5 статті 3 Закону України "Про концесії", дебіторська та кредиторська заборгованість, грошові кошти та цінні папери можуть бути передані концесіонеру на умовах, встановлених договором.

У концесіонера не виникає загального правонаступництва згідно з правами та зобов'язаннями підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію. Умови та порядок передачі концесіонеру прав та обов'язків підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію, можуть бути встановлені умовами концесійного конкурсу.

У разі якщо всі активи та зобов'язання підприємства, цілісний майновий комплекс якого надається у концесію, передано на баланс концесіонеру, таке підприємство підлягає припиненню шляхом ліквідації.

Майно, що входить до складу цілісного майнового комплексу, який надано у концесію, включається до балансу концесіонера із зазначенням, що таке майно перебуває у концесії.

У своїй заяві ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" зазначало, що згідно з підпунктом 33.8. концесійного договору від 01.12.2011 товариство, як концесіонер, є правонаступником ДП "Ровенькиантрацит" за майновими та немайновими правами та обов'язками, що сформувалися у ДП "Ровенькиантрацит" станом на дату укладення договору та передані концесіонеру за Зведеним актом приймання-передачі з моменту його укладення між сторонами.

Відповідно до підпунктів 36, 37 та 38 пункту 1 Передавального акта № 3/РА від 01.12.2011 та підпункту 1.3 пункту 1 Зведеного акта приймання-передачі майна від 02.12.2011, складених сторонами на виконання умов концесійного договору, які є додатками до нього та його невід'ємними частинами, ДП "Ровенькиантрацит" передало ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" дебіторську заборгованість в сумі 67 349 080,02 грн.

Отже, приписи норм Закону України "Про концесії" та умови концесійного договору від 01.12.2011, дають підстави вважати, що у ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", як у концесіонера, дійсно не виникло загального (універсального) правонаступництва згідно з правами та зобов'язаннями ДП "Ровенькиантрацит", проте стосовно дебіторської заборгованості останнього, яка сформувалась у підприємства станом на дату укладання концесійного договору за результатами правовідносин підприємства з третіми особами, має місце сингулярне правонаступництво.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що при вирішенні питання процесуального правонаступництва ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" стосовно ДП "Ровенькиантрацит" у даній справі про банкрутство, суди попередніх інстанцій, в порушення вимог ст.ст.25, 43 ГПК України, не дали належної правової оцінки усім умовам концесійного договору та доказам їх виконання сторонами договору, не визначили належним чином, з урахуванням спеціального Закону України "Про концесії", правову підставу переходу майнових прав ДП "Ровенькиантрацит" до ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", у даному випадку наступництва останнього у матеріальних правовідносин ДП "Ровенцькантрацит" з третіми особами, на підставі яких у ДП "Ровенькиантрацит" сформувалась дебіторська заборгованість, майнові права на яку, в подальшому, і були передані концесіонеру - ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит".

Оскільки зазначених обставин суди попередніх у повному обсязі не перевірили, висновок щодо відмови у задоволенні заяви ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" про заміну сторони у справі, є передчасним.

У зв'язку з порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо повного з'ясування всіх обставин справи, що входять до предмету доказування і мають значення для правильного розгляду заяви про заміну сторони у порядку ст.25 ГПК України, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржувані ухвала та постанова в частині відмови ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" у задоволенні його заяви про заміну сторони у справі № 15/76-б-43/624-б підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити факти, що мають юридичне значення для розгляду поданої заяви про заміну сторони у справі, а саме визначити правову природу підстав виникнення у заявника такого права, з'ясувати обсяг цих прав, встановити в частині яких грошових вимог до боржника заявник просить здійснити процесуальне правонаступництво, і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, розглянути заяву ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" про заміну сторони у справі.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 01.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017 у справі № 15/76-б-43/624-б в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" у задоволенні заяви про заміну кредитора у справі № 15/76-б-43/624-б скасувати.

Справу № 15/76-б-43/624-б в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді В.М.Коваленко

В.Я. Погребняк