РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/3374/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія»
доПриватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія»
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста»
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ілта»
простягнення 32498 грн. 26 коп.
Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Гоголь О.Я. - представник за довіреністю № 446 від 14.11.2016;

від відповідача: Басюк Б.І. - представник за довіреністю № 3920 від 12.12.2016;

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.03.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення 32498 грн. 26 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку із завданням шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3836909, та право вимоги за якою перейшло до позивача на підставі укладеного між страховиком за договором добровільного страхування (Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста») та позивачем Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3374/17, залучено до участі у справі третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста»; залучено до участі у справі третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ілта»; розгляд справи призначено на 21.03.2017.

20.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності, в якій відповідач, зважаючи на те, що дорожньо-транспортна пригода сталась 19.04.2013, а позивач звернувся до суду 28.02.2017, тобто поза межами трирічного строку (загальний строк позовної давності відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України), просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 04.04.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 04.04.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.04.2017 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив з огляду на подану заяву про застосування позовної давності.

Представник третьої особи 2 у судове засідання 04.04.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 206.

Представник третьої особи 1 у судове засідання 04.04.2017 не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином за адресою, яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 03.03.2017, що підтверджується довідкою відділення поштового зв'язку про причини повернення поштового відправлення разом із поштовим конвертом, в якому ухвала суду від 21.03.2017 про відкладення розгляду справи надсилалась третій особі 1.

Крім того, ухвала суду від 06.03.2017 про порушення провадження у справі № 910/3374/17 була надіслана на адресу третьої особи 1, яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 03.03.2017, та була повернута відділенням поштового зв'язку, у зв'язку з тим, що адреса за вказаною адресою не знаходиться, що підтверджується довідкою відділення поштового зв'язку про причини повернення поштового відправлення разом із поштовим конвертом, в якому ухвала суду від 06.03.2017 надсилалась третій особі 1.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 04.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Відомостей № 9187807 про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 08.05.2013 у справі № 335/4286/13-п (провадження № 3/335/853/2013), яка набрала законної сили 20.05.2013, встановлено, що 19.04.2013 ОСОБА_5, керуючи автомобілем ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Пежо, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

23.09.2010 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» (страхувальник) укладено Генеральний договір № 401.0008545 добровільного комплексного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспорту, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону та пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням транспортними засобами та їх додаткового обладнання, зазначеними у повідомленні про прийняття на страхування.

Відповідно до Сертифікату № 2917 від 18.11.2012, який є невід'ємною частиною Генерального договору № 401.0008545 від 23.09.2010, страхувальником застраховані майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом Пежо, державний номер НОМЕР_1, зі встановленим строком дії вказаного Сертифікату з 30.11.2012 по 29.11.2013.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до Звіту № 3918 про оцінку колісного транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, від 26.06.2013, складеного суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 13472/12 від 29.05.2012), вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,00) становить 33662 грн. 99 коп.

Відповідно до рахунку № ПР06/26/05 від 26.06.2013, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «Прокуб», вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, становить 32498 грн. 26 коп.

Судом встановлено, що роботи з кузовного ремонту, наведені в рахунку № ПР06/26/05 від 26.06.2013, виставленому Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «Прокуб», знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, які значені у Відомостях № 9187807 про дорожньо-транспортну пригоду та протоколі технічного огляду транспортного засобу, складеному суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6

Згідно зі страховим актом № 2013-04-19/006 від 15.11.2013, складеним Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста», розмір страхового відшкодування за Генеральним договором № 401.0008545 від 23.09.2010 (за Сертифікатом № 2917 від 18.11.2012) становить 32498 грн. 26 коп. (визначений на підставі рахунку № ПР06/26/05 від 26.06.2013, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «Прокуб»).

Судом встановлено, що 15.11.2013 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» складено Акт № 41 про проведення заліку взаємних однорідних вимог, в якому сторони зазначили, що станом на 15.11.2013 заборгованість страховика перед страхувальником щодо виплати страхового відшкодування за переліком страхових випадків (відповідно до Генерального договору № 401.0008545 від 23.09.2010 та Додатку № 2 до даного акту) становить 201429 грн. 65 коп., а заборгованість страхувальника перед страховиком станом на 15.11.2013 по сплаті страхових премій за договорами страхування (полісами) згідно з Генеральним договором № 401.0008545 від 23.09.2010 та Додатком № 1 до даного акту становить 461685 грн. 85 коп.

У п. 2 Акту № 41 про проведення заліку взаємних однорідних вимог сторони погодили, що на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України вони проводять залік взаємних однорідних вимог, зазначених у п.п. 1, 2, 3 даної угоди на суму 201429 грн. 65 коп. Таким чином, сторони дійшли згоди, що з дати підписання даного акту заборгованість сторони 2 (страхувальника) по сплаті страховий премій становить 260256 грн. 20 коп. Дата проведення заліку - 15.11.2013. Страхувальник зобов'язується перерахувати заборгованість перед страховиком у розмірі 260256 грн. 20 коп. в строк до 30.11.2013 включно (докази сплати страхувальником страховику грошових коштів у розмірі 260256 грн. 20 коп. долучено Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» до матеріалів справи через канцелярію суду 21.03.2017 - платіжне доручення № 3568 від 29.11.2013).

З Додатку № 2 до Акту № 41 про проведення заліку взаємних однорідних вимог по Генеральному договору № 401.0008545 від 23.09.2010 вбачається, що до суми заборгованості страховика (Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста») щодо виплати страхових платежів за Генеральним договором № 401.0008545 від 23.09.2010 входить страхове відшкодування за Сертифікатом № 2917 від 18.11.2012 - у зв'язку з пошкодженням автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, на суму 32498 грн. 26 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, враховуючи викладене, та беручи до уваги відсутність заперечень страхувальника та страховика за Генеральним договором № 401.0008545 від 23.09.2010 щодо проведеного зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом укладення Акту № 41, суд дійшов висновку, що 15.11.2013 зобов'язання Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» щодо виплати страхового відшкодування за вказаним генеральним договором (за Сертифікатом № 2917 від 18.11.2012) на суму 32498 грн. 26 коп. припинились шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог (тобто, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» виконало свій обов'язок з виплати страхового відшкодування 15.11.2013).

Судом встановлено, що на дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежна страхова компанія» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3836909 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп. (відповідно до копії Полісу АВ/3836909, долученої відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 20.03.2017).

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Генеральним договором № 401.0008545 від 23.09.2010 (за Сертифікатом № 2917 від 18.11.2012), Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» набуло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3836909, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АВ/3836909).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

З огляду на те, що відповідно до Звіту № 3918 про оцінку колісного транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, від 26.06.2013, складеного суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 13472/12 від 29.05.2012), коефіцієнт фізичного зносу вказаного автомобіля становить «нуль» (Ез = 0,00), та вказаний звіт є попереднім оціночним документом, суд дійшов висновку, що рахунок № ПР06/26/05 від 26.06.2013, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «Прокуб», та відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, становить 32498 грн. 26 коп. (менше за вартість відновлювального ремонту, встановлену у вказаному Звіті), є належним доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням встановлення судом причинного зв'язку між роботами з кузовного ремонту вказаного ТЗ, зазначеними в рахунку, та характером пошкоджень автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, що вказані у Відомостях № 9187807 про дорожньо-транспортну пригоду та протоколі технічного огляду транспортного засобу, складеному суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6

Таким чином, рахунок № ПР06/26/05 від 26.06.2013 на суму 32498 грн. 26 коп., виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «Прокуб», є належним доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, з огляду на що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» набуло право на стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» страхового відшкодування за Полісом АВ/3836909 у розмірі 32498 грн. 26 коп.

Судом встановлено, що 25.03.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» (новий кредитор) укладено Договір № 2503 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Відповідно до п. 1.1 Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 боржники - особи, які винні/відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховим випадком та здійснив страхові виплати / страхові відшкодування на користь страхувальників по укладеним договорам добровільного страхування наземного транспорту, перелік яких зазначено у Реєстрі прав вимог, що наведений у Додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 загальний розмір заборгованості боржників, права вимоги до яких відступається згідно з цим договором, складає 6117843 грн. 17 коп. згідно з Реєстром прав вимоги, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього договору. Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за договорами страхування) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і є невід'ємною частиною цього договору. Реєстр прав вимог на електронному носії передається первісним кредитором новому кредитору і повинен повністю відповідати реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за договорами страхування, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у реєстрі прав вимог на паперовому носії та реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація реєстру прав вимог на паперовому носії.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором.

Відповідно до Реєстру прав вимоги (Додаток № 1 до Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014) встановлено, що за вказаним договором права вимоги Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія», зокрема, права вимоги за страховим випадком - ДТП, за участю винної особи - ОСОБА_5, потерпілої особи (страхувальника) - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта», договір добровільного страхування - Генеральний договір № 401.0008545 від 23.09.2010 (Сертифікат № 2917 від 18.11.2012); сума страхового відшкодування - 32498 грн. 26 коп.; сума боргу - 32498 грн. 26 коп.

Згідно з п. 3.1.3 Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору та після зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат / страхових відшкодувань).

Відповідно до п. 4.1 Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 ціна договору складає 278670 грн. 58 коп.

Судом встановлено, що 27.03.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» сплатило Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» грошові кошти у розмірі 278670 грн. 58 коп. (призначення платежу - за відступлення прав вимоги згідно з Договором № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014), що підтверджується платіжним дорученням № 408 від 27.03.2014, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Пунктом 1 статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи вказані положення законодавства та положення п. 3.1.3 Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 (право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору та після зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора), дату підписання вказаного договору (25.03.2014) та дату сплати позивачем ціни договору на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» (27.03.2014), суд дійшов висновку, що 27.03.2014 до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» перейшли права вимоги до боржників Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» згідно з Реєстру прав вимоги, в тому числі право вимоги щодо отримання страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка сталась 19.04.2013 за участю автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2 (як встановлено судом, вказане право вимоги третя особа 1 набула 15.11.2013 та воно було наявне у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» станом на дату відступлення прав вимоги за Договором № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014).

Як встановлено судом, внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Пежо, державний номер НОМЕР_1, та вартість його відновлювального ремонту становить 32498 грн. 26 коп. (відповідно до рахунку № ПР06/26/05 від 26.06.2013, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «Прокуб»).

Як встановлено судом, на дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2 (винної в ДТП особи), була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежна страхова компанія» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3836909 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп. (відповідно до копії Полісу АВ/3836909, долученої відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 20.03.2017).

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу ГАЗ33021, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Пежо, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежна страхова компанія» (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АВ/3836909).

Судом встановлено, що 14.09.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом АВ/3836909, яка була отримана відповідачем 16.09.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 967.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3836909 становить 0 грн. 00 коп.

З урахуванням того, що до позивача перейшло право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3836909 у межах фактично здійснених Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» витрат (сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування - 32498 грн. 26 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Пежо, державний номер НОМЕР_1 (32498 грн. 26 коп. відповідно до рахунку № ПР06/26/05 від 26.06.2013), суд дійшов висновку в обгрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення 32498 грн. 26 коп. (страхове відшкодування за Полісом АВ/3836909).

Разом з тим, враховуючи подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суд зазначає таке.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про порушення прав позивача у зв'язку з невиплатою відповідачем страхового відшкодування за Полісом АВ/3836909, наявні підстави для застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Оскільки у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, зокрема страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, застосовується загальний строк позовної давності (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

За таких обставин (перехід прав вимоги, а не набуття прав вимоги) обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статей 257, 262, 512, 993 ЦК України.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112цс13 від 25.12.2013 та постанові Верховного суду України від 18.05.2016 у справі 6-2809ц15.

Таким чином, у зв'язку з виконанням Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» свого обов'язку зі здійснення страхового відшкодування за договором добровільного страхування (шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог - 15.11.2013), відбулась заміна кредитора (з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» на Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста») у зобов'язанні з виплати страхового відшкодування за Полісом АВ/3836909.

Так само, у зв'язку з укладенням між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» Договору № 2503 про відступлення права вимоги від 25.03.2014 з моменту сплати позивачем вартості відступленого права (27.03.2014) відбулась заміна кредитора (з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Наста» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія») у зобов'язанні з виплати страховиком за Полісом АВ/3836909 страхового відшкодування.

При цьому, і в першому, і в другому випадках перебіг позовної давності відраховується від дати ДТП (19.04.2013).

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Обставин, що свідчать про переривання позовної давності, позивачем суду не наведено.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що страховий випадок мав місце 19.04.2013 (дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Пежо, державний номер НОМЕР_1), а позивач звернувся з даним позовом до суду 01.03.2017 (відповідно до реєстраційного штампу Господарського суду міста Києва), а також судом не було встановлено факту переривання перебігу позовної давності та позивачем не було наведено будь-яких поважних причин її пропуску, суд дійшов висновку про відмову у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування за Полісом АВ/3836909 у сумі 32498 грн. 26 коп., у зв'язку зі спливом позовної давності.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у зв'язку з відмовою у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 11.04.2017

Суддя І.М. Отрош