ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 квітня 2017 р. Справа № 909/932/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., секретар судового засідання Войцеховська Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_1 єпархії Української православної церкви вих. № б/н від 29.03.17 (вх. № 3742/17 від 29.03.17) на бездіяльність ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області по справі

за позовом: Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, вул. Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ, 76004;

до відповідача: ОСОБА_1 єпархії Української православної церкви, вул.Виноградна, 10, с. Крихівці, ОСОБА_1 міської ради, 76034;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 комунальних ресурсів ОСОБА_1 міської ради, вул. Леся Курбаса, 2 м. Івано-Франківськ, 76018;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 міської ради, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004;

про розірвання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-2971 від 20.12.06, укладеного між виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_1 єпархією Української православної церкви;

за участю:

Від позивача: ОСОБА_3 - головний спеціаліст відділу представництва ОСОБА_2 правової політики ОСОБА_1 міської ради, довіреність (№2312/01-20/14в від 30.12.16);

Від відповідача: ОСОБА_4 - представник, довіреність (№ 032 від 16.03.17);

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 комунальних ресурсів ОСОБА_1 міської ради: ОСОБА_5 - заступник начальника управління самоврядного контролю - начальник відділу контролю комунального майна ОСОБА_2 комунальних ресурсів ОСОБА_1 міської ради, довіреність (№3/34.3-02 від 04.01.17);

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 міської ради: представники не з'явилися;

Від ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області: представники не з'явилися.

ВСТАНОВИВ: до суду надійшла скарга ОСОБА_1 єпархії Української православної церкви вих. № б/н від 29.03.17 (вх. № 3742/17 від 29.03.17) на бездіяльність ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, в якій скаржник просить:

- визнати бездіяльність ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, яка полягає у невідкритті виконавчого провадження у встановлений законом строк, незаконною;

- зобов'язати ОСОБА_1 міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винести постанову про відкриття виконавчого провадження за поданою заявою.

В обґрунтування скарги посилається на те, що всупереч з п. 1 ч. 1 ст. 26, ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою стягувача виконавцем не винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 03.04.17 скаргу ОСОБА_1 єпархії Української православної церкви вих. № б/н від 29.03.17 (вх. № 3742/17 від 29.03.17) на бездіяльність ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.04.17.

Представник позивача (стягувача) в судове засідання з'явився та подав відзив на скаргу вих. № 237/11.1-05/14в від 06.04.17 (вх. № 6121/17 від 07.04.17), вимоги скарги заперечив та зазначив, що відділом державної виконавчої служби не може виконуватися рішення суду з приводу стягнення з виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради судових витрат, оскільки рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання з'явився, вимоги скарги підтримав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 комунальних ресурсів ОСОБА_1 міської ради в судове засідання з'явився та подав відзив на скаргу вих. № ДКР-25/34.3-02/290 від 11.04.17 (вх. № 6323/17 від 12.04.17), вимоги скарги заперечив з аналогічних як у позивача підстав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 міської ради в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до п. 9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що у вирішенні питань, пов'язаних із застосуванням статті 121-2 ГПК, господарським судам слід мати на увазі таке. За змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець.

В підпункті 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

При цьому, суд зазначає про достатність матеріалів справи та відсутність перешкод для розгляду скарги без участі представника органу державної виконавчої служби та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 міської ради .

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.16 у позові Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_1 єпархії Української православної церкви за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 комунальних ресурсів ОСОБА_1 міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міської ради про розірвання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-2971 від 20.12.06, укладеного між виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_1 єпархією Української православної церкви відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.16 рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.16 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю.

На виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.16 по справі № 909/932/15 видано наказ № 1074 від 16.11.16 про стягнення з ОСОБА_1 єпархії Української православної церкви на корить Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради 1218 грн. витрат на відшкодування судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.02.17 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.16 скасовано, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.16 залишено в силі.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 06.02.17 по справі № 909/932/15 видано наказ № 149 від 27.02.17.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржником подано до ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області заяву вих. № 034 від 16.03.17 р. про примусове виконання постанови Вищого господарського суду України від 06.02.17 на підставі якої видано виконавчий документ, а саме наказ № 149 від 27.02.17.

Вказана заява отримана ОСОБА_1 міським відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області 17.03.17 р., про що свідчить наявність відтиску печатки відділу державної виконавчої служби на ній.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон про гарантії), який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону про гарантії держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Частиною 1 статті 3 Закону про гарантії передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Слід зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 у зв'язку з набранням чинності Законом про гарантії, викладено у новій редакції Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів, прийнятих судами та іншими органами.

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п. 6 цього Порядку.

Відповідно до п. 26 Порядку виконання рішень безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Безспірне списання коштів з рахунків бюджетних установ у частині власних надходжень здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку надходжень на відповідному рахунку з подальшим віднесенням зазначеної суми на видатки в розрізі кодів економічної класифікації видатків бюджету з урахуванням вимог пункту 27 цього Порядку.

Безспірне списання коштів з рахунків боржника здійснюється безпосередньо органом Казначейства, визначеним п. 24 Порядку виконання рішень. Згідно з пп.7 п. 5 Порядку виконання рішень під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08.07.2015 р. у справі № 3-316гс15, державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, в яких боржниками є державні органи. Стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є бюджетна установа, здійснюється згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, отже відділом державної виконавчої служби не може виконуватися рішення суду з приводу стягнення з виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради судових витрат, оскільки рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, з цих підстав доводи викладені у скарзі визнаються судом неправомірними, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 р. встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Також суд вважає за доцільне зазначити, що в судовому засіданні сторонами надано для огляду оригінали документів, що стосуються наказу № 149 від 27.02.17, які суд оглянув, виготовив з даних документів копії та долучив до матеріалів справи.

З вищезгаданих документів вбачається, що 28.03.17 державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження ВП № 53654774 з виконання наказу № 149 від 27.02.17, однак 10.04.17 державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Керуючись ст. 86, ч. 3 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відхилити скаргу ОСОБА_1 єпархії Української православної церкви вих. №б/н від 29.03.17 (вх. № 3742/17 від 29.03.17) на бездіяльність ОСОБА_1 міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Суддя Неверовська Л.М.