КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"03" квітня 2017 р. Справа №910/21375/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Таболін О.С., представник за довіреністю № б/н від 08.02.2017р.;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" - Музичук Л.В., представник за довіреністю № 27-6896/17 від 30.03.2017р.;

від третьої особи - Національного банку України - представник не прибув;

від третьої особи - ОСОБА_4 - представник не прибув;

від третьої особи - ОСОБА_5 - представник не прибув;

від третьої особи - ОСОБА_6 - представник не прибув;

від третьої особи - ОСОБА_7 - представник не прибув;

від третьої особи - ПАТ "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр"- представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2017 у справі №910/21375/16 (суддя Отрош І.М.) за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та вчинення дій.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014 недійсним, а також про застосування наслідків недійсності правочину та вчинення дій.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.01.2017 у справі №910/21375/16 призначено експертизу, провадження у справі зупинено.

При цьому, на вирішення експерта поставлено наступне питання:

Яка ринкова вартість майнових прав вимоги (уступлених за договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія") до боржників за кредитним договором №481/ПВ-06 від 01.11.2006, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_5, кредитним договором №480/ПВ-06 від 01.11.2006, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_6, кредитним договором №479/ПВ-06 від 01.11.2006, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_7, станом на 26.03.2014 (з урахуванням договорів, укладених в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами (іпотечний договір №479/480/481/Zфквіп-07 від 30.03.2007, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та Відкритим акціонерним товариством "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр"; договір застави транспортного засобу №479-480-481Z/ПВ-06 від 30.03.2007, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та Відкритим акціонерним товариством "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр"; договір застави цінних паперів №480/Zквцп-06 від 01.11.2006, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_6; договір застави цінних паперів №480/Zквцп-06-1 від 01.11.2006, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_4) та без урахування укладених договорів забезпечення)?

Так, приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що нікчемність правочинів, з огляду на положення п. 3 ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ставиться в залежність від звичайної вартості майна та порівнюється з відповідною вартістю, яка визначена сторонами в договорі та має бути вищою або нижчою на 20 %.

В ухвалі суду вказано, що згідно з оскаржуваним договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014, вартість відступлених банком на користь відповідача прав вимоги до боржників (треті особи 4, 5, 6) за кредитним договором №481/ПВ-06 від 01.11.2006 (на суму 13538013,14 грн.), кредитним договором №480/ПВ-06 від 01.11.2006 (на суму 13818645,70 грн.) та кредитним договором №479/ПВ-06 від 01.11.2006 (на суму 7796546,41 грн.) складає 30000,00 грн.

Суд першої інстанції в ухвалі також зазначив, що до матеріалів справи учасниками судового процесу долучено звіти від 06.02.2014 з оцінки майна - майнових прав за кредитними договорами №481/ПВ-06 від 01.11.2006, №480/ПВ-06 від 01.11.2006 та №479/ПВ-06 від 01.11.2006, однак позивач заперечує визначену даними звітами та умовами договору вартість майнових прав, відступлених відповідачу.

З огляду на вищенаведене, з метою визначення ринкової (звичайної) вартості майнових прав вимоги за кредитними договорами, які становлять предмет оспорюваного договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.03.2014 (кредитні договори №481/ПВ-06 від 01.11.2006, №480/ПВ-06 від 01.11.2006, №479/ПВ-06 від 01.11.2006), суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності призначення у справі № 910/21375/16 судової експертизи.

Не погодившись з прийнятою ухвалою в частині призначення судової експертизи, ОСОБА_6 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2017 у справі №910/21375/16 про призначення експертизи скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження скаржника із призначенням судової експертизи.

Крім цього, в прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить суд скасувати ухвалу саме про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 20.03.2017 представник апелянта надавав пояснення, якими підтримав подану апеляційну скаргу та наголошував на відсутності підстав для призначення експертизи.

У даному судовому засіданні апелянт не скористався правом на участь свого представника, хоча про його дату та час був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника ОСОБА_6 у повідомленні про відкладення розгляду справи.

Також, не скористалися правом на участь своїх представників у даному судовому засіданні відповідач та треті особи - Національний банк України, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та публічне акціонерне товариство "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр", хоча про його дату та час були повідомлені належним чином.

Так, представники відповідача та третьої особи - ОСОБА_5 були присутні у минулому судовому засіданні 20.03.2017, надали свої пояснення по суті скарги та розписалися у повідомленні про відкладення розгляду справи на 03.04.2017.

Щодо повідомлення інших учасників судового процесу, а саме Національного банку України, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр", то ухвали суду надсилалися вказаним особам, за належними їм адресами.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, до суду від ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" надійшли письмові пояснення, якими треті особи підтримали апеляційну скаргу та просили розглядати справу за відсутності їх представників.

Представники позивача та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судовому засіданні надали пояснення, якими заперечили проти апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши пояснення представників учасників судового процесу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2017 у справі №910/21375/16 підлягає припиненню, виходячи з наступного.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено як основну засаду судочинства забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначена конституційна норма конкретизована в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, наведені конституційне та законодавче положення ставлять в залежність реалізацію конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження від положень процесуального закону, яким є Господарський процесуальний кодекс України.

Положеннями ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 106 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду:

1) про вжиття запобіжних заходів, відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів, залишення без змін ухвали про вжиття запобіжних заходів, зміну чи скасування ухвали про вжиття запобіжних заходів;

2) про повернення позовної заяви;

3) про відмову у прийнятті позовної заяви;

4) про передачу справи за підсудністю;

5) про забезпечення позову, скасування забезпечення позову;

6) про зупинення провадження у справі;

7) про припинення провадження у справі;

8) про залишення позову без розгляду;

9) про затвердження мирової угоди;

10) у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

11) про відмову прийняти додаткове рішення, ухвалу;

12) про роз'яснення чи відмову у роз'ясненні рішення, ухвали;

13) про внесення виправлень у рішення, ухвалу;

14) про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами;

15) окрема;

16) додаткова;

17) про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання;

18) про внесення виправлень до наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню;

19) про видачу дубліката наказу або відмову у його видачі;

20) про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміни способу та порядку їх виконання;

21) про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби;

22) про відмову у прийнятті заяви про скасування рішення третейського суду;

23) про повернення заяви про скасування рішення третейського суду;

24) про відмову поновити пропущений процесуальний строк;

25) про повернення заяви про видачу виконавчого документа за рішенням третейського суду.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" ГПК не передбачено можливості оскарження ухвал про призначення судової експертизи.

Водночас за приписами пункту 1 частини другої статті 79 названого Кодексу господарський суд має право зупинити провадження у справі у випадку призначення судової експертизи, а згідно з частиною п'ятою цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Отже, у вирішенні питань, пов'язаних з оскарженням відповідних ухвал, господарським судам необхідно враховувати таке.

Якщо апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується виключно ухвали про призначення судової експертизи у справі, така скарга з урахуванням вимог частини першої статті 106 та частини першої статті 111-13 ГПК не може бути розглянута господарським судом.

У разі коли апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується ухвали про зупинення провадження у справі, вона може бути розглянута господарським судом у загальному порядку виключно з точки зору наявності чи відсутності передбаченої законом підстави для такого зупинення (згаданий пункт 1 частини другої статті 79 ГПК).

Якщо ж в апеляційній чи касаційній скарзі йдеться про оскарження як призначення експертизи, так і зупинення у зв'язку з цим провадження у справі, то відповідна скарга може бути прийнята і розглянута в частині зупинення провадження.

У даному випадку, як в апеляційній скарзі, так і в усних поясненнях представника скаржника йдеться лише про непогодження із призначенням судової експертизи.

Жодних доводів щодо непогодження із зупиненням провадження у справі у зв'язку із призначенням експертизи скаржником не наведено.

Так, само представники відповідача та третіх осіб - ОСОБА_5, ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр", підтримуючи апеляційну скаргу, висловлювали свої заперечення саме щодо призначення судової експертизи.

Отже, апеляційна скарга стосується виключно призначення експертизи.

За наведених обставин, оскільки апеляційна скарга стосується виключно призначення експертизи, вона згідно наведених вище положень Постанови Пленуму не може бути розглянута господарським судом з урахуванням вимог частини першої статті 106 Господарського процесуального кодексу України.

У п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" вказано, що наслідки подання апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, які не піддягають оскарженню окремо від рішення суду, визначено частиною другою статті 106 ГПК. У разі помилкового прийняття апеляційним господарським судом до провадження скарги на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, таке провадження підлягає припиненню на підставі статті 80 та частин першої і другої статті 106 ГПК.

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_6 прийнята апеляційним господарським судом до провадження, враховуючи положення п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", апеляційне провадження за цією скаргою підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 80 та частин першої і другої статті 106 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86, ч. 1, 2 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу господарського суду міста Києва від 13.01.2017 у справі №910/21375/16.

2. Матеріали справи №910/21375/16 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко