донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.03.2017 справа №905/2824/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді За участю представників сторін: Від позивача Від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 Не зявився ОСОБА_4 за довіреністю №90 від 20.01.17р. ОСОБА_5 за довіреністю №94 від 10.03.17р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ, м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від07 грудня 2016р. (повний текст складено та підписано 07.12.2016р.)
у справі№ 905/2824/16(суддя Бойко І.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ, м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС, м. Донецьк
простягнення заборгованості у розмірі 507327,02 грн. та розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.12.2016р. у справі №905/2824/16 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС, м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 507327,02 грн. та розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р. відмовлено у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ, м. Київ подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

Представники відповідача заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін, про що також зазначили у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача у судове засідання не зявився, причини неявки до суду не повідомив.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ, м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС, м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 507 327,02 грн. та розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС, м. Донецьк обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р., в підтвердження чого позивачем надано залізничні накладні, акти виконаних робіт, платіжні доручення.

Як зазначає позивач, на виконання умов зазначеного договору відповідач організовував та надавав позивачу послуги з організації перевезень вантажів у вагонах парку Укрзалізниці, які знаходились в оперативному управлінні ДП Український транспортно-логістичний центр, а позивач відшкодовував вартість послуг з організації цих перевезень та сплачував за це винагороду Експедитору. Однак, за даними Головного інформаційного-обчислювального центру ПАТ Українська залізниця - ТОВ ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС було сплачено до бюджету за ТОВ ЦЗФ СЄВЄРНАЯ залізничний тариф на суму 2762844, 60 грн. Таким чином, реальне сальдо за операціями, як різниця між сплаченими за платіжними дорученнями та від реального сплаченого залізничного тарифу, з урахуванням податку на додану вартість та відповідно з цієї сими винагорода Експедитора 3%= (3270171,62грн. 2762844,60 грн.) становить 507327,02 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та розірвати договір про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р. у звязку з неналежним виконанням відповідачем його умов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту наявності у відповідача заборгованості та відсутності чотирьох умов, необхідних для розірвання договору у розумінн ст. 652 Цивільного кодексу України, а також недоведеності істотного порушення договору відповідачем, що передбачає ст. 651 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №905/2824/16; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 19.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС (надалі Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ (надалі Клієнт) укладено договір про організацію перевезень вантажів №63/11 (надалі Договір), відповідно до якого Експедитор згідно Договору, що є дорученням Клієнта, на підставі заявок Клієнта за його рахунок та за винагороду (плату) організує перевезення вантажів в залізничному рухомому складі й повязані з цим послуги шляхом укладання договорів з підприємствами, вповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами власниками (балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами, а Клієнт сплачує й приймає надані Експедитором послуги на умовах Договору (п.1.2. Договору).

Згідно п.п.2.2.4. п.2.2., Договору, обовязки Клієнта приймати вагони, які подані за заявкою Клієнта. Відмова від прийняття вагонів допускається лише у випадках, якщо виключається можливість використання вагонів під перевезення вантажу внаслідок їх технічної або комерційної непридатності. Непридатність вагонів в комерційному та/або технічному відношенні повинна підтверджуватись актами ВУ-23, ВУ-25, ВУ-26 та актом ГУ-23, оформленими згідно вимог Статуту залізниць України та Правил перевезень вантажів.

Умовами п.п.2.4.1. п.2.4., Договору, обовязки Експедитора приймати до розгляду та виконання заявки Клієнта на організацію перевезень вантажів та на понадпланові (позапланові) перевезення, виходячи з поточних можливостей Державного підприємства Український транспортнологістичний центр, підприємстввласників (балансоутримувачів) залізничного рухомого складу, залізниць в здійсненні перевезень вантажів.

Відповідно до п.п.2.4.2. п.2.4., Договору визначено, що обовязки Експедитора організовувати відповідно до наданих Клієнтом Заявок перевезення вантажів Клієнта залізничним транспортом та надавати інші послуги, що повязані з перевезенням вантажів, шляхом укладання договорів з підприємствами, вповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами власниками (балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами.

Вартість послуг з організації перевезень вантажів визначається в розмірі тарифів, встановлених чинним законодавством України для перевезення вантажів в вагонах парку залізниць України із використанням коефіцієнтів, встановлених державними органами, а також із застосуванням додаткового підвищуючого коефіцієнту 1,3 для перевезень за даним Договором. Вказана вартість містить в собі вартість залізничного тарифу за перевезення вагонів як в навантаженому так і в порожньому стані, що стягується залізницями, вартість послуг Державного підприємства Український транспортно-логістичний центр, вартість надання вагонів для перевезення вантажів, податок на додану вартість, який нараховується у випадках, визначених чинним законодавством ( п.3.2. Договору).

Згідно з п. 3.3. Договору (в редакції Додаткової угоди від 01.02.2012р.), винагорода (плата) Експедитору встановлюється в розмірі 3% вартості організації перевезень вантажів (без ПДВ) та сплачується Клієнтом впродовж 3-х робочих днів після надання послуг на підставі рахунків Експедитора або утримується Експедитором самостійно з авансових платежів Клієнта.

Умовами п.9.1. Договору, він набирає чинності з дати підписання Сторонами і діє до 31.12.2012р. включно.

За умов п.9.2. Договору визначено, що Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не менш, ніж за 30 днів до закінчення його дії не повідомить іншу Сторону в письмовій формі про припинення дії Договору.

Доказів розірвання, припинення або визнання недійсним спірного договору сторонами не представлено. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин сторони перебували у договірних правовідносинах.

Надавши правову оцінку умовам вищезазначеного Договору, колегія суддів приходить до висновку, що за своїми основними та другорядними (не основними) ознаками договір про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011 року є договором транспортного експедирування, незважаючи на найменування цього правочину сторонами «Договором організацію перевезень вантажів».

Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

Аналогічні приписи містить ст. 929 Цивільного кодексу України, а частиною 2 зазначеної статті визначено, що положення глави 65 поширюються також на випадки, коли обовязки експедитора виконуються перевізником.

Умови транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативними правовими актами (ч. 3 ст. 929 ЦК України).

Згідно зі ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов зазначеного договору відповідачем протягом березня липня 2016р. надавалися позивачу послуги з організації перевезень вантажів.

Факт надання транспортно експедиторських послуг та, відповідно, факт прийняття з боку позивача, ТОВ ЦЗВ СЄВЄРНАЯ, підтверджується актами виконаних робіт: від 31.03.2016р. на суму 282961,09 грн., від 30.04.2016р. на суму 1 459 595,19 грн., від 30.04.2016р. на суму 273,48 грн., від 31.05.2016р. на суму 1469787,94 грн., від 30.06.2016р. на суму 224278,26 грн., від 31.07.2016р. на суму 43997,64 грн. та звітами експедитора, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Означені акти виконаних робіт підписані сторонами без зауважень чи заперечень та скріплені печатками підприємств.

В свою чергу, позивачем здійснено оплату за надані відповідачем послуги у розмірі 3270171,62 грн., про що свідчать платіжні доручення: №390 від 22.03.2016р., №397 від 29.03.2016р., №398 від 29.03.2016р., №399 від 29.03.2016р., №400 від 29.03.2016р., №403 від 31.03.2016р., №404 від 31.03.2016р., №407 від 01.04.2016р., №408 від 01.04.2016р., №409 від 05.04.2016р., №410 від 05.04.2016р., №412 від 08.04.2016р., №418 від 13.04.2016р., №419 від 14.04.2016р., №420 від 14.04.2016р., №421 від 14.04.2016р., №422 від 14.04.2016р., №423 від 15.04.2016р., №436 від 15.04.2016р., №441 від 29.04.2016р., №443 від 05.05.2016р., №446 від 06.05.2016р., №452 від 12.05.2016р., №456 від 13.05.2016р., №458 від 13.05.2016р., №459 від 18.05.2016р., №460 від 18.05.2016р., №463 від 19.05.2016р., №465 від 20.05.2016р., №468 від 26.05.2016р., №476 від 31.05.2016р., №477 від 02.06.2016р., №479 від 03.06.2016р., №495 від 15.06.2016р., №496 від 17.06.2016р., №515 від 07.07.2016р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

При цьому, не приймаються твердження позивача в апеляційній скарзі щодо неузгодження сторонами вартості наданих послуг, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторони при укладенні договору № 63/11 досягли взаємної згоди щодо визначення вартості транспортно-експедиторських послуг, в т.ч. із застосуванням додаткового коригуючого коефіцієнту «К»=1,03 (п.3.2. в редакції додаткової угоди від 09.11.2012р.), як однієї із істотних умов договору, а також встановили розмір винагороди Експедитору, який складає 3% вартості організації перевезень вантажів (без ПДВ) (п.3.3. договору в редакції Додаткової угоди від 01.02.2012р.).

Посилання позивача на те, що п.3.2. договору № 63/11 в частині застосування додаткового коригуючого коефіцієнту «К» суперечить законодавству України (ст.9 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст.57,58 Статуту залізниць України, ст.4 Закону України «Про ціни та ціноутворення», наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009р. «Про затвердження Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги») є безпідставним, оскільки чинним законодавством не передбачено встановлення (затвердження, погодження тощо) фіксованої вартості послуг з організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі та конкретного розміру винагороди експедитору, а відтак, останні встановлюються (узгоджуються) безпосередньо в договорі з клієнтом за домовленістю сторін в порядку ст.632 Цивільного кодексу України.

Більш того, правовідносини сторін, які регулюються ст. 316 Господарського кодексу України, ст. 929 Цивільного кодексу України полягають в організації перевезення та наданні послуг, повязаних з перевезенням, на відміну від правовідносин саме перевезення.

В свою чергу, предметом договору є взаємовідносини сторін, що виникають при організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі й повязаних з цим послугах та здійсненню розрахунків за надані послуги, у звязку з чим не приймаються заперечення позивача стосовно завищення відповідачем тарифу, оскільки відповідачем надавались транспортно експедиторські послуги, які полягають саме в організації перевезення, а не послуги, повязані з перевезенням. Таким чином, надані відповідачем послуги з організації перевезень не повинні включати лише тариф на перевезення

Посилання позивача на той факт, що відповідач за допомогою спеціального ліцензійного програмного обладнання самостійно визначав вартість залізничного тарифу є безпідставним, оскільки позивачем не доведено, що відповідачем завищено вартість послуг з організації перевезень вантажів, порівняно з узгодженою вартістю цих послуг за умовами договору шляхом вільного волевиявлення сторін.

Також, позивачем не надано заперечень щодо неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором та не надано доказів відмови від експедиторських послуг та їх прийняття у встановленому порядку.

В свою чергу, статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» закріплено, що факт надання послуги експедитора при здійсненні перевезення підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, TOB «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС» укладались договори про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за надані залізницею послуги з ПАТ «Українська залізниця» (регіональна філія «Донецька залізниця») № ДФ/3-90016 від 30.12.2015р., з ПАТ «Українська залізниця» (регіональна філія «Південна залізниця») № 0364/6 від 02.12.2015р. та ПАТ «Українська залізниця» (регіональна філія «Придніпровська залізниця») № ПР/М-13286/ НЮп від 01.08.2013р., відповідно до умов яких вбачається, що відповідачу присвоєно коди платників № 9166558, № 7689716, № 9004638.

Колегією суддів встановлено, що саме за вказаними кодами здійснювались перевезення залізничним транспортом, що вбачається з наявних в матеріалах справи залізничних накладних.

Отже, факт належного надання «ТОВ «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС» експедиторських послуг у період з березня 2016р. по липень 2016р. також підтверджується зазначенням вантажовідправником (позивачем) в залізничних накладних кодів платника № 9166558, № 7689716 та № 9004638, які належать ТОВ «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІКС».

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду, що позовні вимоги про стягнення переплати у розмірі 507327,02 грн. за договором №63/11 від 19.12.2011р. є необґрунтованими, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Щодо розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р., колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Проте, доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем умов договору у вигляді наявності реальних збитків та (або) упущеної вигоди, шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, позивачем не надано. При цьому, застосування відповідачем при виконанні договору інших тарифів, не підтверджено матеріалами справи.

В свою чергу, частиною 1 ст.652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Одночасно, ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наразі, позивачем не доведено наявність одночасного існування чотирьох умов необхідних для розірвання договору, як і не доведено істотного порушення договору відповідачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Товариством з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ, м. Київ не доведено обставини, які за його переконанням, є підставою для розірвання договору.

Матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 07.12.2016р. у справі №905/2824/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика СЄВЄРНАЯ, м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 07 грудня 2016 р. у справі № 905/2824/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3