номер провадження справи 35/21/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017 Справа № 908/208/17

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцький Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 20.09.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 2/92/08-70 від 03.01.2017 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент», м. Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС, м. Запоріжжя

про стягнення 53622,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

02.02.2017р. до господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» з позовом до ОСОБА_3 митниці ДФС про стягнення матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням та діями відповідача у сумі 53622,94 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що за результатами огляду наданих декларантом (позивачем) документів, відповідач на підставі рішення №112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010 р. визначив митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 273 Митного кодексу України, яким встановлена вартість товару в сумі 35632,57 Євро, що призвело до збільшення митних платежів на 27419,49 грн. (на 54%), що становить 2592,82 Євро. В подальшому, постановою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 03.09.2013р. по справі № 2а-0870/3064/11 дії ОСОБА_3 митниці ДФС щодо винесення рішення про визначення митної вартості визнані протиправними, вказане рішення скасовано. Постановою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 03.03.2014р. по справі № 808/336/14 на користь ТОВ «Технохімреагент» з Державного бюджету України стягнуто надмірно сплачені при митному оформлені товару митні платежі в розмірі 27419,49 грн. Вказане судове рішення виконано 30.07.2015 р. Після повернення надмірно сплачених митних платежів, позивач мав можливість (намір) поновити свої права, придбавши інгібітор в обсязі, який можливо було придбати на час стягнення додаткових митних платежів на підставі протиправного рішення. Проте, з моменту протиправного стягнення додаткових митних платежів до моменту повернення цих коштів вартість інгібітору змінилась. У звязку з чим, для придбання тієї кількості товару, яку не було придбано внаслідок стягнення 27419,49 грн. позивач повинен зробити додаткові витрати в сумі 53622,94 грн., які на його думку є реальними збитками (шкодою), які підлягають відшкодуванню у повному обсязі з урахуванням положень ст. 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України.

З огляду на вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану протиправним рішенням та діями відповідача у сумі 53622,94 грн.

02.02.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.02.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/21/17 та призначено розгляд справи на 21.02.2017р. о 12 год. 30 хв.

17.02.2017р. відповідачем через Відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у господарському суді Запорізької області із подібними вимогами про стягнення шкоди завданої протиправними рішеннями та діями ОСОБА_3 митниці (між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав), вже розглядалася справа № 908/2485/16. Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.11.2016р. у справі № 908/2486/16 у задоволені позову відмовлено. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017р. у справі № 908/2486/16 апеляційну скаргу ТОВ «Технохімреагент» залишено без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

У звязку з чим, відповідачем подано клопотання від 14.02.2017р. № 47/92/08-70-10, в якому він просить суд припинити провадження у справі № 908/208/17 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У судовому засіданні 21.02.2017р. оголошувалась перерва до 28.03.2017р. о 10 год. 30 хв.

23.02.2017р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд зробити перерву в судовому засіданні до 17:00 годин, оскільки представник позивача не встигає.

У судове засідання 23.02.2017р. представник позивача не зявився, у своєму клопотанні просив суд зробити перерву до 17:00 години.

У судовому засіданні 23.02.2017р. представник відповідача підтримав свій відзив від 14.02.2017р. та клопотання про припинення провадження у справі від 14.02.2017р.

Розглянувши клопотання позивача про перерву, суд зазначив, оскільки у судовому засіданні присутній представник тільки однієї зі сторін, суд не може оголосити перерву у судовому засіданні, а відтак у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладає розгляд справи в межах встановленого ст. 69 ГПК України строку.

Ухвалою суду від 23.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 28.03.2017 р.

Через Відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області 16.03.2017 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких ОСОБА_3 митниця ДФС вважає, що звернення позивача до господарського суду є безпідставним та необґрунтованим та просила суд припинити провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки даний спір вже було вирішено господарським судом Запорізької області між тими сторонами, про то же предмет і з тих же підстав в справі № 908/2485/16.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши рішення господарського суду Запорізької області № 908/2485/16 дійшов висновку клопотання відповідача про припинення провадження у справі залишити без задоволення, оскільки в справі № 908/2485/16 та в справі 908/208/17 різні підстави позову.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2017 р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.03.2017 р. заперечив проти задоволення позову.

Справа розглянута за допомогою засобів технічної фіксації судового процесу програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

В судовому засіданні 28.03.2017 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» для митного оформлення вантажу за ВМД №12000010/2010/008951 від 03.11.2010 р. надано декларацію митної вартості №12000010/2010/008951 від 03.11.2010р. для митного оформлення придбаного інгібітору МС6500

В процесі митного оформлення співробітниками ОСОБА_3 митниці додатково затребувані від позивача за ВМД №12000010/2010/008951 від 03.11.2010р. наступні документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми-виробника товару, калькуляція фірми-виробника товару; інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів за власним бажанням декларанта, про що 04.11.2010 р. ОСОБА_3 митницею на зворотньому боці декларацій митної вартості (ДМВ-1) зроблено запис.

17 листопада 2010 року декларантом подані до ОСОБА_3 митниці додатково: цінова пропозиція виробника б/н від 12.11.2010р. з перекладом та лист Держзовнішінформ №8/483 від 11.11.2010р., та здійснено запис про те, що додаткові документи надати неможливо.

23.11.2010 р. відповідачем прийнято рішення, яким ОСОБА_3 митниця визначила митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 273 Митного кодексу України.

Як зазначив позивач, результатом вказаного рішення стали наступні негативні наслідки: прийнятим рішенням про визначення митної вартості товарів № 112000006/2010/002398/1 встановлена вартість товару в сумі 35632,57 Євро, що на 54 % вище ціни угоди. Підвищення ціни на 54 % призвело до збільшення митних платежів на 27419,49 грн., що становило 2592,82 Євро.

Постановою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 03.09.2013р. по справі № 2а-0870/3064/11 визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_3 митниці про визначення митної вартості №112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010 р.

Постановою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 31.03.2014 р. у справі № 808/336/14 позов ТОВ «Технохімреагент» до ОСОБА_3 митниці ДФС про повернення надмірно сплачених коштів задоволено. Вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Технохімреагент» надмірно сплачені при митному оформленні товару, за вантажно-митною декларацією 1120000/2010/009710 від 26.11.2010 р., митні платежі в розмірі 27419,49 грн. За даними ЄДРСР дата набрання рішенням законної сили - 23.12.2014р.

Судове рішення у справі № 808/336/14 виконано 30.07.2015 р., позивачу повернуто 27419,49 грн. стягнутих за протиправним рішенням платежів.

Як зазначив позивач після повернення надміру сплачених митних платежів позивач мав намір або можливість поновити свої права, придбавши інгібітор МС6500 в обсязі, який можливо було придбати на час стягнення на підставі протиправного рішення ОСОБА_3 митниці додаткових митних платежів. Проте, для поновлення своїх порушених прав позивач повинен здійснити додаткові витрати, оскільки з моменту стягнення до моменту повернення коштів вартість інгібітору МС6500 змінилась. За службовою запискою керівника відділу ЗЕД ОСОБА_4Г з метою придбання тієї кількості товару, яку не було придбано внаслідок стягнення 27419,49 грн. на підставі протиправного рішення, позивач вимушений зробити додаткові витрати в сумі 53622,94 грн., які є реальними збитками та підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Положенням про ОСОБА_3 митницю ДФС, затвердженим наказом ДФС України від 26.08.2014 р. № 76, із змінами і доповненнями, внесеними наказом ДФС від 19.06.2015р. №439, визначено, що ОСОБА_3 митниця Державної фіскальної служби України є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. ОСОБА_3 митниця ДФС є органом доходів і зборів, забезпечує реалізацію повноважень ДФС у зоні своєї діяльності. ОСОБА_3 митниця ДФС є правонаступником усіх прав та обовязків ОСОБА_3 митниці Міндоходів.

Предметом судового розгляду є позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 53622,94 грн., заподіяної внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення про визначення вартості товарів № 112000006/2010/002398/1, оскільки для придбання 2254,62 кг інгібітору МС6500 вартістю 2931,01 дол.США позивач мусить зробити додаткові витрати в сумі 53622,94 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Положення зазначеної статті Конституції реалізуються нормами статей 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або їх посадовою чи службовою особою, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та осіб.

Отже, для відшкодування шкоди згідно з положеннями даних статей необхідно довести неправомірність поведінки (неправомірність бездіяльності) особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Як свідчать надані до суду документи, рішення відповідача, яким ОСОБА_3 митниця визначила митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 273 Митного кодексу України, чим в свою чергу збільшила вартість товару на 54% в порівнянні зі врегульованою/узгодженою ціною за контрактом, постановою ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 03.09.2013 р. у справі № 2а-0870/3064/11 визнано протиправним та скасовано.

Надмірно сплачені кошти у розмірі 27419,49 грн. за вказаним вище протиправним рішенням відповідача повернуті позивачу 30.07.2015 р. на підставі постанови ОСОБА_3 окружного адміністративного суду від 31.03.2014 р. у справі № 808/336/14.

З огляду на викладене слідує, що безпідставно сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 27419,49 грн. повернуті.

Як вже було зазначено вище підставою для відшкодування відповідачем шкоди стало не можливість придбання товару (інгібітору) за ціною, яка була дійсна на момент прийняття відповідачем протиправного рішення.

Частиною 4 ст. 22 ЦК України встановлено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди потрібна наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Відповідно до ст. 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності субєктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих субєктів.

Частиною 5 зазначеної статті унормовано, що коштами у складі майна субєктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих субєктів з іншими субєктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Таким чином, майном відповідача є не лише товар, заявлений до митного оформлення, або документи передані відповідачу, але й грошові кошти, які належать підприємству.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд спростовує позицію позивача, що внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення позивачу заподіяна шкода в розмірі 53622,94 грн., виходячи з наступного:

Як вже зазначалось судом для задоволення вимог щодо стягнення шкоди, позивач повинен довести наявність шкоди (її розмір), протиправність дій відповідача, та причинного звязку між шкодою позивача та протиправними діями відповідача. Тобто, приймаючи до уваги положення статей 32-34 ГПК України, позивач повинен надати документальні підтвердження зменшення майна товариства в грошовому еквіваленті в зазначеному у позові розмірі саме на підставі прийнятого відповідачем рішення.

Згідно викладених у позові обставин, заявлена позивачем до стягнення сума шкоди у розмірі 53622,94 грн. є вартістю не придбаного товару (2254,62 кг) внаслідок сплати останнім додаткових митних платежів на підставі протиправного рішення відповідача.

Між тим, при розгляді адміністративної справи № 2а-0870/3064/11 судом встановлена протиправна поведінка митниці саме щодо прийняття рішення про визначення митної вартості товару за резервним методом. Питання щодо можливого придбання позивачем товару в більшому обсязі не вирішувалося, оцінка діям або бездіяльності митниці в цій частині судом не здійснювалась.

Під час розгляду даної справи позивач документальних доказів придбання або сплати вартості товару у визначеному у позові розмірі суду не надав, тобто доказів зменшення майна товариства на суму 53622,94 грн., внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення не відбулося.

Судом встановлено, що доказів придбання товару та додаткових витрат в розмірі 53622,94 грн. позивачем суду не надано. До того ж суду не було надано навіть контрактів, які б свідчили про намір позивача в 2010 році придбати товар за більшою ціною, як підставу можливого понесення позивачем зайвих витрат.

Контракт № 17293/ІМ від 17.01.2017 р., на який посилається позивач, як на підставу понесених збитків, суд не приймає до уваги, оскільки даний Контракт був укладений вже після повернення позивачу грошових коштів.

Таким чином суд приходить до висновку, що факт спричинення шкоди позивачу останнім не доведено, оскільки матеріали справи містять лише службову записку декларанта підприємства позивача ОСОБА_5 про різницю в ціні товару. Отже, сума 53622,94 грн. не є реальними збитками (шкодою) позивача відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України.

Суд зазначає, що положеннями ст. 42 ГК України унормовано, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З огляду на викладені вище обставини та приймаючи до уваги наведену норму права, слід зазначити, що здійснення господарської діяльності включає наявність негативних ризиків для її учасників.

Аналіз наведених вище обставин та доданих документів, свідчить про відсутність спричинення позивачу шкоди в розмірі, що вказаний у позові, також в досліджених правовідносинах сторін відсутні протиправні дії відповідача та причинний звязок між шкодою позивача та протиправними діями відповідача

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності та дослідивши надані сторонами по справі документальні докази, враховуючи положення ст. ст. 32-34 ГПК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість, недоведеність та відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, внаслідок чого судом в позові відмовлено.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 03.04.2017 р.

Суддя О.А. Топчій