ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.04.2017р. Справа №905/65/17

за позовом Керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

Управління комунального господарства, м.Костянтинівка

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Костянтинівка

про стягнення заборгованості в сумі 26777,80 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя І.К. Чорненька

Суддя О.М. Сковородіна

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

прокурор: Хряк О.О.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Керівник Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління комунального господарства, м.Костянтинівка звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Костянтинівка, про стягнення заборгованості 26777,80 грн., у тому числі основний борг в розмірі 25475,56 грн. та пеня в сумі 1302,24 грн.

В обгрунтування позовних вимог прокурор та позивач посилаються на невиконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати тимчасового користування місцем розміщення зовнішньої реклами за договором №52 від 14.09.2012р. за період з 01.04.2016р. по 30.11.2016р.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 06.03.2017р. заперечив проти заявлених позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що станом на момент розгляду справи №905/65/17 в провадженні господарського суду є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав. Зокрема, як зазначає відповідач, рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2016р. по справі №905/2048/16 позовні вимоги Костянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка, Донецька область в особі позивача Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради м.Костянтинівка, Донецька область до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості з орендної плати за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами за період з 01.05.2014р. по 31.03.2016р., та суму пені за прострочення платежу за період з 01.05.2014р. по 31.03.2016р. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. рішення першої інстанції залишено без змін. На підставі поданої відповідачем касаційної скарги на вказану постанову матеріали справи №905/2048/16 направлені 15.12.2016р. до Вищого господарського суду України. Отже, у зв'язку з тим, що касаційною інстанцією ще не прийнято рішення по справі 905/2048/16, відповідач вважає, що позов по справі №905/65/17 в порядку п.2 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України підлягає залишенню без розгляду .

Крім цього, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки Управлінням комунального господарства, м.Костянтинівка, проігноровано стадію досудового врегулювання господарського спору. Зокрема, за твердженням відповідача, листів від Управління комунального господарства з вимогами про ліквідацію заборгованості, на які йде посилання у позові, останній не отримував.

Також, відповідач, посилаючись на п.9 прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016р.», вважає заявлену до стягнення суму завищеною, а розрахунок суми заборгованості таким, що не відповідає вимогам вказаної закону. Крім того, посилаючись на ст.ст.1, 6, 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відповідач стверджує про необхідність скасування орендної плати за користування комунальним майном.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

14.09.2012р. між сторонами підписано договір №52 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, за умовами якого позивач (Орендодавець) надав, а відповідач (Орендар) прийняв в тимчасове користування місце розміщення рекламних засобів за адресою: пр.Ломоносова, б.22 шт., площа розміщення рекламного засобу - 54,88 кв.м.; під місцем розміщення реклами в даному Договору мається на увазі рекламний засіб - "Лайт-бокс".

За умовами п.2.1 орендодавець зобов'язаний ознайомити орендаря з порядком плати орендної плати, затвердженим рішенням міської ради від 28.09.2007р. №5/20-393.

Строк орендного договору встановлюється з 15.09.2012р. до 15.09.2017р. (п.7.1 договору).

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, що з боку сторін не заперечується, позивач надав, а відповідач прийняв в тимчасове користування місце розміщення рекламних засобів за адресою: пр.Ломоносова, б.22 шт., площа розміщення рекламного засобу - 54,88кв.м.; під місцем розміщення реклами в даному Договору мається на увазі рекламний засіб - "Лайт-бокс".

Статтею 16 Закону України "Про рекламу" встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Відповідно до частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМУ №2067 від 29 грудня 2003р., передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

За змістом п.3.4.4 п.п.3.1.-3.2 договору №52 від 14.09.2012р. орендна плата визначається згідно з Порядком оплати за тимчасове користування місцем розміщення рекламних засобів, затверджений рішенням міської ради №393 від 28.09.2007р.

Розмір місячної орендної плати за користування місцем розміщення складає 1679,33 грн. в місяць (в т.ч. 279,89 грн. ПДВ) та змінюється у відповідності із індексом інфляції, що визначається Міністерством статистики України.

Розмір орендної плати за кожен послідуючій місяць визначається шляхом коректування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць

Договором було узгоджено, що встановлену п.3.2 договору орендну плату Орендар перераховує щомісячно до 1-го числа наступного місяця, із зазначенням призначення платежу: орендна плата за місце розміщення рекламного засобу згідно цього договору (п.3.3. договору).

Як зазначає прокурор в позовній заяві та як вбачається з наданого розрахунку заборгованості станом на 28.12.2016р., відповідач свої зобов'язання по сплаті орендної плати належним чином не виконав, у зв'язку чим, за період з квітня 2016р. по грудень 2016р. за останнім утворилась заборгованість в розмірі 25475,56 грн.

Відповідачем доказів погашення даної заборгованості всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано.

Перевіривши наданий розрахунок плати за тимчасове користування, суд дійшов висновку про його правомірність та арифметичну вірність. Як наслідок, посилання відповідача на незаконність та завищеність заявленого до стягнення розміру орендної плати, судом не приймаються.

З огляду на викладене, вимога щодо стягнення суми заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів у розмірі 25475,56 грн. є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи.

При цьому, посилання відповідача на приписи ст.ст. 1,6,7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції ", як на підставу для звільнення від сплати стягуваних коштів судом не приймається, оскільки скасування грошових зобов'язань щодо користування державним та комунальним майном на період проведення АТО стосується орендних правовідносин, тоді як спірні правовідносини між сторонами регламентуються не ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна", а спеціальними нормами Закону України "Про рекламу" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" № 2067 від 29.12.2003р., у світлі яких стягувана в межах цієї справи плата не є орендною.

Зокрема, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" визначено орендодавців майна, якими можуть бути Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва, підприємства, установи та організації, передбачено передачу майна в оренду із застосуванням процедури конкурсу на право оренди, укладенню договору оренди передує оцінка об'єкта оренди, а статтею 10 Закону передбачені істотні умови договору оренди нерухомого майна. Укладений між сторонами договір не є договором оренди, оскільки ані орендодавець по вищезазначеному договору, ані його умови не відповідають вимогами Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а тому укладений між сторонами договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів не може бути прирівняний до договору оренди.

Одночасно суд зазначає, що певна спорідненість правового регулювання розглядуваних правовідносин сторін, що є предметом даного судового спору із орендними правовідносинами не може бути підставою для застосування ст.7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" навіть в порядку ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України, оскільки всупереч умов застосування аналогії закону питання щодо стягнення плати за розміщення місць реклами унормовано спеціальними норами цивільного законодавства і не потребує субсидіарного застування норм про оренду в цій частині.

Посилання відповідача на п.9 прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016р.», яким зупинено дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати, відхиляються судом з аналогічних причин.

Таким чином, у відповідача не було правових підстав для ухилення від виконання грошових зобов'язань перед позивачем зі здійснення визначених договором платежів.

Щодо твердження відповідача про ігнорування позивачем досудової стадії вирішення спору, суд його відхиляє, виходячи с наступного.

За приписами статті 1 Господарського процесуального кодексу, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Зокрема, за захистом порушених прав держави до господарського суду звертається прокурор в порядку передбаченому статтею 2 Господарського процесуального кодексу.

За змістом статей 5-6 Господарського процесуального кодексу, сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою. При цьому, підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Крім того, договором №52 від 14.09.2012р. сторони погодили, що спори за даним договором підлягають розгляду у господарському суді (п.6.1) та, як встановлено судом, обов'язковість направлення вимог про сплату заборгованості договором не передбачена.

Таким чином, з викладеного вбачається, що досудове вирішення спору є правом, а не обов'язком сторін, з огляду на що, уникнення останнього не може бути підставою для відмови у позові.

Судом також не приймаються до уваги доводи відповідача щодо неможливості розгляду даної справи через подання останнім касаційної скарги на рішення №905/2048/16 у зв'язку з наступним.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2016р. по справі №905/2048/16 позовні вимоги Костянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка, Донецька область в особі позивача Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради м.Костянтинівка, Донецька область до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості з орендної плати за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами за період з 01.05.2014р. по 31.03.2016р. та суму пені за прострочення платежу за період з 01.05.2014р. по 31.03.2016р. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. рішення першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність рішення суду від 30.08.2016р. по справі №905/2048/16, яке набрало законної сили 14.11.2016р., ніяким чином не перешкоджає розгляду даного спору, адже господарський спір хоч і виник між тими ж сторонами, про той же предмет спору, проте з інших підстав. Зокрема, по справі №905/2048/16 вирішувалось питання щодо стягнення заборгованості з орендної плати за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами за період з 01.05.2014р. по 31.03.2016р., а по даній справі заявлено до стягнення заборгованість орендної плати за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами за період з 01.04.2016р. по 28.12.2016р.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У випадку невнесення орендної плати в строки, вказані даним Договором, призначається пеня в розмірі звітної ставки Національного банку України на момент нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.4.1.1 договору).

Так, на підставі вказаного положення, позивачем також нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в сумі 1302,24 грн. за період з 01.05.2016р. по 28.12.2016р.

Представлений суду розрахунок є арифметично вірним таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

За таких обставин, враховуючи, що позов повністю доведений прокурором та обгрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є безпідставними, позов про стягнення заборгованості в сумі 26777,80 грн., у тому числі основний борг в розмірі 25475,56 грн. та пеня сумі 1302,24 грн., підлягає задоволенню в повній сумі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Костянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка, Донецька область в особі позивача Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради м.Костянтинівка, Донецька область до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості 26777,80 грн., у тому числі основний борг в розмірі 25475,56 грн. та пеня в сумі 1302,24 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради (85114 Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Правобережна, б. 260; , р/р 8662 у банку ГУ ДКСУ у Донецькій області, МФО 834016) основний борг в розмірі 25475,56 грн. та пеню в сумі 1302,24 грн., всього заборгованість в сумі 26777,80 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь прокуратури Донецької області (рах.№6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, , отримувач - прокуратура Донецької області) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 06.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 06.04.2017р.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя І.К. Чорненька

Суддя О.М. Сковородіна