ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа № 914/547/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання І.Борщ

від позивача ОСОБА_2Р .(представник за довіреністю)

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України, №2-4-10/151 від 27.02.2017 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 17.02.2017 року ( суддя Іванчук С.В.) про відмову у видачі дубліката наказу від 19.05.2015 року

у справі № 914/547/15

позовом: Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю КПК-Агроінвест, смт.Гніздичів Жидачівського району Львівської області

про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.02.17 у справі №914/547/15 (суддя Іванчук С.В.) у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України про видачу дубліката наказу від 19.05.2015р. у справі №914/547/15 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, місцевий господарський суд виходив з того, що заявник звернувся із заявою про видачу дубліката наказу після закінчення терміну встановленого для предявлення наказу до виконання, при цьому строк предявлення наказу до виконання судом не поновлювався.

Також, судом першої інстанції зазначено про те, що до заяви про видачу дубліката наказу не додано довідки про втрату наказу, як це передбачено ст. 120 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області у даній справі та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву ПАТ «ДПЗКУ» про видачу дублікату наказу від 19.05.15.

При цьому, скаржник посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що місцевим господарським судом безпідставно зазначено про порушення заявником ст.120 ГПК України у звязку відсутністю довідки про втрату наказу.

3 квітня 2017 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали у звязку з чим просить залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.

Щодо цього колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що ухвалою суду участь представників сторін обов'язковою не визнавалась, у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду ухвали в апеляційному порядку та зважаючи на скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого суду, встановлений ст.102 ГПК України, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні присутній представник позивача навів свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі.

Суд, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Львівської області від 05.05.2015р. у справі №914/547/15 позов задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КПК-Агроінвест на користь Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України 4730000грн. 00коп. основного боргу, 355488грн. 00коп. пені, 1376550грн. 00коп. 30% штрафу, 790796грн. 71коп. 24% річних та 72593грн. 72коп. судового збору. Провадження у справі №914/547/15 в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 50000грн. 00коп. припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19 травня 2015 року Господарським судом Львівської області видано відповідний наказ, який дійсний для пред'явлення до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили (т. 1 а.с. 194).

24.06.2015 року стягувач звернувся до УДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою від №2-1-10/732 разом із якою направив вказаний наказ господарського Львівської області, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист (Т.2, а.с.99).

23.09.2016 року стягувач звернувся до УДВС ГТУЮ у Львівській області з листом №2-4-10/513 про надання інформації про хід виконавчого провадження (Т.2, а.с.100-102).

05.01.2017 року стягувач повторно звернувся до відділу Примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із з заявою від №2-4/10/17 та до Управління державної виконавчої служби головного територіального юстиції у Львівській області про надання інформації з заявою від 05.01.2017 року №2-4/10/16 (Т.2, а.с.105-112).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що стягувач звертався до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» із заявами від 17.10.16 та від 26.10.16 №2-4-10/586, проте інформації на вказані заяви стягувачу не надано внаслідок спливу шести місяців з дня прийняття на пересилання реєстрованого поштового відправлення.

Листом від 23.01.17 309.1-45/В3-170 відділ примусового виконання рішень повідомив стягувача про те, що вищевказаний наказ на виконанні відділу не перебуває.

У звязку з наведеним ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України звернулося до суду із заявою про видачу дубліката наказу від 19.05.2015р. у справі №914/547/15.

Відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Про видачу дубліката наказу виноситься ухвала. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Згідно з ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05.04.15, чинній на момент видачі наказу) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для, зокрема, виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

З матеріалів справи вбачається, наказ дійсний для предявлення до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили, а саме строк предявлення даного наказу до виконання встановлено до 18.05.2016р.

Проте, як правильно зазначено місцевим господарським судом, стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката наказу 15.02.2017р., тобто після закінчення терміну встановленого для предявлення наказу до виконання. При цьому, питання про поновлення пропущеного строку в установленому порядку не вирішувалося.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що до заяви про видачу дубліката наказу, як це передбачено частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, мають бути додані довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу за умов втрати наказу відповідною установою або ж довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено - при втраті наказу стягувачем.

Таким чином, підставою для видачі дублікату наказу є подана заява з документами, які підтверджують факт втрати наказу, в межах строку, встановленого законодавством для пред'явлення наказу до виконання.

З огляду на наведені вище положення ст.120 ГПК України, у даному випадку, обовязковим є подання довідки стягувача про втрату наказу, оскільки матеріалами справи підтверджено, що наказ не предявлено до виконання та втрачено стягувачем.

Проте, як встановлено місцевим господарським судом, до поданої позивачем даної заяви, довідки про втрату наказу не долучено, а довідка про втрату стягувачем наказу (від 27.02.17 №130-2-12/1160) подана скаржником до суду апеляційної інстанції не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ, оскільки такий не існував на момент прийняття оскарженої ухвали місцевим господарським судом.

Наведеним спростовуються протилежні доводи апелянта щодо наявності довідки про втрату наказу.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються судом апеляційної інстанції та матеріалами справи.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, щодо порушення заявником вимог ст.120 ГПК України та подання заяви після спливу строку предявлення наказу до виконання, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно відмови у задоволенні заяви про видачу дублікату наказу.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді заяви, відтак відсутні підстави для скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 17.02.17 у даній справі.

Судові витрати за перегляд ухвали в апеляційному порядку належить покласти на скаржника, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.02.17 у справі №914/547/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в прядку і строки встановлені ст.ст.109, 110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.04.17

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.