ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" квітня 2017 р.Справа № 916/321/17

За позовом: Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства оборони України ;

про тлумачення умов договору

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Назаровець В.В. - довіреність №130 від 30.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність №150 від 17.03.2017р.;

від третьої особи: Дубчак Д.В. - довіреність № 220/421/д від 22.12.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс» звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд розтлумачити зміст п. 6.4 договору № 5/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтовартний ринок» по вул. Рожевій від 09.02.2009р., укладеного між Міністерством оборони України, від імені якого діяло Державне підприємство Міністерства оборони України «Південь» на підставі договору доручення від 27.11.2008р. та довіреності № 220/1031/д від 27.11.2008р. в особі директора Алексєєнко О.М., та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, таким чином: «У разі припинення дії договору за ініціативою однієї із сторін в порядку п. 6.4 договору, Сторона, яка виступає з такою ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу Сторону за 2 (два) місяці, що означає, що договір у безумовному порядку припиняє свою дію через 2 (два) місяці після направлення ініціативною Стороною відповідного повідомлення про це іншій Стороні. Будь-яких додаткових чи зворотних дій від іншої Сторони такого повідомлення не потребується, а саме повідомлення є, виключно, інформативним джерелом моменту/дати припинення дії договору, про який /яку зазначається в такому повідомленні".

В обґрунтування позову, позивач зазначає, що його подання, фактично, спричинене неоднозначністю в підході щодо розуміння п. 6.4 вищевказаного договору.

При цьому позивач в якості, фактично, правомірності подання ним позову вказує, що з 14.06.2016р. - дати укладення доручення № 1 між Міністерством оборони України та Концерном „Військторгсервіс", єдиною уповноваженою особою з будь-яких питань щодо надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отримання і обліку грошових коштів, стягнення штрафних санкцій та представництва інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах є Концерн „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі" Концерну „Військторгсервіс".

Так, на думку позивача, п. 6.4 договору повинен тлумачитись таким чином, що будь-яка із сторін договору вправі за власною ініціативою безумовно (без будь-яких додаткових юридичний дій з боку іншої сторони) припинити його дію, у разі направлення відповідного повідомлення про це іншій стороні за 2 місяці до фактичного припинення договору.

Філія «Одеське управління військової торгівлі» Концерну "Військторгсервіс» у поданому позові вважає, що таке повідомлення, направлене ініціативною стороною, з огляду на зміст договору, є імперативним інформаційним джерелом, яким встановлюється кінцева дата, яка не може бути меншою ніж 2 місяці з моменту відправлення такого повідомлення, на момент настання якої договір автоматично припиняє свою дію.

Позивач вважає, що у разі направлення повідомлення про припинення дії договору в порядку п.6.4 договору, сторона - адресат такого повідомлення лише інформується ініціативною стороною, що через 2 місяці з моменту відправлення такого повідомлення договір припинить свою дію, що в свою чергу не потребує та не передбачає жодних зворотних дій з боку повідомленої таким чином та в такий спосіб сторони.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.02.2017р. було порушено провадження у справі №916/321/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду 01.03.2017р.

Ухвалою суду від 01.03.2017р., з огляду на відсутність у суду доказів належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи у судовому засіданні, невиконання сторонами вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 20.03.2017р.

У судовому засіданні 20.03.2017р. представником відповідача було надано клопотання в порядку ст. 69 ГПК України про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів (а.с.47).

Ухвалою суду від 20.03.2017р., з урахуванням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, невиконання вимог ухвали суду, а також у зв'язку з необхідністю додаткового дослідження доказів розгляд справи було відкладено на 31.03.2017р.

При цьому судом не здійснювався розгляд вищевказаного клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи з огляду на відкладення такого розгляду в межах строків, передбачених ст. 69 ГПК України.

30.03.2017р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.52-53), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що позивач просить суд розтлумачити спірний пункт договору з імперативної точки зору, згідно якої встановлюється кінцева дата, яка не може бути меншою, ніж 2 (два) місяці з моменту відправлення такого повідомлення), на момент настання якої договір автоматично припиняє свою дію. У разі направлення повідомлення про припинення дії договору в порядку п. 6.4, сторона - адресат такого повідомлення лише інформується ініціативною стороною, що через 2 місяці з моменту відправлення такого повідомлення договір припинить свою дію, що, в свою чергу, не потребує та не передбачає жодних зворотних/протилежних дій з боку повідомленої таким чином та в такий спосіб Сторони Договору.

Відповідач з такою позицією позивача не згоден, зазначаючи, що з цього приводу у нього інше уявлення стосовно тлумачення умов договору.

Так, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що не вбачає імперативу у змісті умов п. 6.4. договору «дія договору припиняється, зокрема, за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за 2 (два) місяці» та вважає, що направлення стороною повідомлення про розірвання договору має диспозитивний характер.

Відповідач вказує, що між ним та позивачем виник спір у зв'язку із неоднаковим розумінням та тлумаченням умов пункту 6.4. розділу 6 договору, оскільки не зрозуміло чи має Відповідач право відповіді на таке повідомлення, та чи носить така відповідь обов'язковий характер

З урахуванням вищевикладених обставин, просить суд врахувати його позицію при вирішенні спору.

31.03.2017р. від позивача надійшли письмові пояснення по справі (а.с.62-63), згідно яких останній зазначає, що у разі застосування ініціативною стороною процедури припинення дії договору в порядку п. 6.4 договору шляхом направлення зазначеного повідомлення про це іншій стороні договору, дія договору одразу припиняється через два місяці після направлення ініціативною стороною іншій стороні даного повідомлення, та в свою чергу не потребує вчинення жодних інших дій з боку сторони, що повідомлена про припинення дії договору в порядку п. 6.4 договору.

З урахуванням зазначеного, вказує, що відповідачу в усному порядку повідомлялося про необхідність укласти відповідний договір про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів в порядку, встановленому договором доручення № 1 від 14.06.2016р., а саме з Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн «Військторгсервіс». У разі не переукладення даного договору, Концерн, який діє від імені Міністерства, змушений припинити дію договору № 5/2009 від 09.02.2009р. в порядку п. 6.4 вказаного договору.

Однак, як зазначає позивач, відповідач неодноразово вказував на те, що, на його думку, направлення повідомлення про припинення дії договору в порядку п. 6.4 носить двояке значення, з огляду на відсутність чіткого передбачення щодо того, чи має інша сторона відповідати на таке повідомлення та чи повинна дана відповідь бути обов`язковою в розумінні спірного пункту договору для підтвердження припинення дії договору.

Концерн у поданих поясненнях до позову стверджує, що зміст існуючого пункту 6.4 договору порушує права та інтереси Міністерства оборони України, оскільки законне користування торговим місцем №4947, яке перебуває у володінні вищевказаного Міністерства, можливе лише при укладенні відповідного договору про надання права платного користування місцем, як це передбачено умовами договору доручення № 1, але який може бути укладений лише після припинення дії договору № 5/2009 від 09.02.2009р.в порядку п. 6.4 договору, укладеного Міністерством оборони, від імені якого діяло ДП МОУ «Південь», та ФОП ОСОБА_1

У судовому засіданні 31.03.2017р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в свою чергу проти необхідності тлумачення спірного пункту договору не заперечував, проте заперечував проти твердження позивача щодо відсутності альтернативних або диспозитивних варіантів поведінки сторін, тобто проти тлумачення п. 6.4 договору у варіанті, зазначеному позивачем.

Ухвалою суду від 31.03.2017р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено Міністерство оборони України. У зв`язку із таким залученням, а також з урахуванням необхідності додаткового витребування та дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 07.04.2017р.

Розглянувши у судовому засіданні 07.04.2017р. клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно приписів ч.1 та ч.3 ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

При цьому необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, приймаючи до уваги закінчення строку розгляду справи, а також відсутність виняткових обставин, за рахунок яких такий строк може бути продовжено, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного клопотання.

В судовому засіданні 07.04.2017р. представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник третьої особи надав суду письмові пояснення по справі (а.с.77-78), згідно яких остання, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України, просить суд розтлумачити спірний п. 6.4 договору таким чином «У разі припинення дії договору за ініціативою однієї із сторін в порядку ст. 6.4 договору, сторона, яка виступає з такою ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за 2 місяці, що означає, що договір у безумовному порядку припиняє свою дію через 2 (два) місяці після направлення ініціативою стороною відповідного повідомлення про це іншій стороні. Будь-яких додаткових чи зворотних дій від іншої сторони такого повідомлення не потребується, а саме повідомлення є, виключно, інформативним джерелом моменту/припинення дії договору, про який/яку зазначається в такому повідомленні.»

Під час розгляду справи по суті представник третьої особи повістю підтримав, заявлений позивачем позов, просив суд задовольнити його.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши представників сторін та представника третьої особи, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Суд, вирішуючи спір по суті, перш за все вважає за необхідне зазначити про наявність укладеного 14.06.2016р. між Міністерством оборони України та Концерном "Військторгсервіс» договору доручення № 1 (а.с.24-27), згідно предмету якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягнення штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін в судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору.

В свою чергу Концерном "Військторгсервіс» Міністерства оборони України, згідно розпорядження генерального директора від 29.07.2016р. за № 93 (а.с.28-29) та відповідної довіреності від 30.12.2016р. за № 133/1 (а.с.65) уповноважено начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" на виконання умов вищевказаного договору доручення вчиняти юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, з правом отримання і обліку грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів Концерну в судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору, у тому числі з питань, пов'язаних із розірванням укладених договорів, визнанням їх недійсними, а також щодо тлумачення умов та змісту вищевказаних договорів.

Таким чином, з урахуванням правової природи спірного договору, яким визначено надання ФОП ОСОБА_1 права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул. Рожевій (а.с.31-32), суд вважає, що філія "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" є уповноваженою особою на звернення до суду з даним позовом, оскільки діє на підставі наданих їй повноважень.

Щодо вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2009р. між Міністерством оборони України (Сторона 1), від імені якого діє Державне підприємство МОУ «Південь», та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Сторона 2) укладено договір №5/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул. Рожевій (а.с.31-32), згідно п.1.1 якого Сторона 1 надає Стороні 2 право платного користування місцем на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул. Рожевій для встановлення 20-футових контейнерів, що належать Стороні 2.

Пункт 6.4 договору встановлює, що дія договору припиняється у випадках:

- закінчення терміну, на який він був укладений;

- за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Саме з приводу різного тлумачення сторонами вказаного пункту договору виник спір, який, фактично, є предметом дослідження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється за правилами, встановленими ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в чч.3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

При цьому суд вказує, що прийняте судом рішення щодо тлумачення умов договору в жодному разі не повинно суперечити тлумаченню змісту правочину, встановленому пунктами 3, 4 ст. 213 ЦК України.

Визначаючи предмет дослідження у справі, суд зазначає, що, фактично, оцінці підлягає наявність або відсутність у договорі права будь-якої із сторін на відмову від договору та порядок вчинення такої відмови у разі встановлення такої наявності.

З приводу зазначеного суд вказує наступне.

За змістом ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення встановлені ч.1 ст.188 ГК України, яка передбачає, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, за загальним правилом, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються. Однак підстави для односторонньої зміни або розірвання договору можуть бути встановлені законом або договором. При цьому синонімами одностороннього розірвання договору є "відмова від договору" або "відмова від виконання".

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 ЦК України). Тобто у випадках, коли підстава для односторонньої зміни чи розірвання договору встановлена законом або договором, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, пункт 6.4 договору, який включено до договору за згодою обох сторін, встановлює, що дія договору припиняється зокрема, за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Враховуючи, що вказана норма договору передбачає повідомлення про припинення договору, суд вважає, що сторони у договорі передбачили саме можливість односторонньої відмови від договору та встановили строк, протягом якого сторони, у разі незгоди із таким припиненням, мають право врегулювати розбіжності, зокрема і у судовому порядку.

Таким чином, суд вважає, що узгодження сторонами умови договору про право сторони на відмову від договору шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову за два місяця є згодою сторін на розірвання договору за скасувальною обставиною (ч. 2 ст. 212 ЦК України).

При цьому положення ст. 651 ЦК України надають можливість сторонам визначати підстави зміни або розірвання договору його умовами. Зазначені положення є загальною нормою права, які поширюються і на господарські правовідносини.

Разом з тим, суд вважає, що за змістом пункту 6.4 договору, двомісячний строк має починатися саме з дати повідомлення сторони про припинення договору, що означає або отримання відповідного повідомлення ініціюючої сторони, або закінчення встановленого законом строку на отримання поштової кореспонденції (строк поштового обігу), а не з дати його направлення, як помилково вважає позивач.

За таких обставин, договір припиняє свою дію після закінчення двох місяців з моменту повідомлення про припинення договору.

Суд зазначає, що одностороння відмова від договору, право на яку встановлено відповідним пунктом, не ставить припинення його дії в залежність від дій іншої сторони (відповідь на повідомлення, зустрічна пропозиція, тощо).

Разом з тим, інша сторона жодним чином не позбавлена права звернутися як до ініціюючої сторони із пропозицією про переукладення договору, так і до суду для захисту права у разі його порушення або оспорювання.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про тлумачення п.6.4 договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій № 5/2009 від 09.02.2009р. підлягають частковому задоволенню, а зміст вищевказаного пункту 6.4 договору слід розтлумачити наступним чином:

«У разі наявності у будь-якої із сторін наміру (ініціативи) припинити дію договору, відповідна сторона має надіслати про це повідомлення іншій стороні договору. У такому випадку договір є припиненим після закінчення двох місяців з моменту відповідного повідомлення про припинення дії договору.»

Враховуючи часткове задоволення судом позову Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розтлумачити п. 6.4 договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій № 5/2009 від 09.02.2009р. наступним чином: «У разі наявності у будь-якої із сторін наміру (ініціативи) припинити дію договору, відповідна сторона має надіслати про це повідомлення іншій стороні договору. У такому випадку договір є припиненим після закінчення двох місяців з моменту відповідного повідомлення про припинення дії договору.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс Міністерства оборони України (65063, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 10-А, ) витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 800/вісімсот/ грн. 00 коп.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10 квітня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська