РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017Справа №910/4470/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс»

до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

про стягнення заборгованості 25 716,22 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Філатова О.Б. - представник за довіреністю б/н від 09.03.2017

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 12.04.2017, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс» до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення заборгованості 25 716,22 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем не виконано свої зобов'язання по оплаті фактично наданих комунальних послуг з постачання гарячої води та послуг з утримання прибудинкової території, за період з листопада 2013 по листопад 2016 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.03.2017 порушено провадження у справі № 910/4470/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 12.04.2017.

У судове засідання, призначене на 12.04.2017 з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали суду надав документи, що долучені до матеріалів справи, позовні вимоги підтримав.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 806, відповідно до якого відповідач отримав ухвалу суду 29.03.2017. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідач не надходило.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився у судове засідання 12.04.2017 справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка даного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Рішенням Солом'янської районної у місті Києві ради від 01.07.2009 р. № 419 «Про визначення балансоутримувача житлового комплексу за адресою: вул.. Лебедєва-Кумача,5» вирішено визначити банасоутриувачем житлового комплексу разом з житловим будинком, вбудованими нежитловими приміщеннями, та об'єктами комунального призначення, товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс» (надалі - позивач), на період до створення у вищезазначеному житловому комплексі об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, згідно з додатком.

Відповідно до п. 3.2. Статуту ТОВ «Житлосервіс», Товариство створене з метою здійснення господарської діяльності і отримання прибутку, а також задоволення соціально-економічних інтересів учасників товариства та членів його трудового колективу, а також для експлуатації та обслуговування жилих і нежилих будинків та приміщень, що будуть знаходитися на балансі товариства, а також інших будинків та приміщень за договорами з їх власниками.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» листом від 05.09.2013 повідомив позивача про зміну власника квартири, зазначивши, що ПАТ «Універсал Банк» являється власником квартири, за адресою: м. Київ, вул.. Лебедєва-Кумача,5, кв. 63, та просив надати певного роду інформацію.

Позивачем в свою чергу листом від 28.10.2013 повідомив банк про негайне укладення договору на надання комунальних послуг. За доводами позивача, банком проігнорована пропозиція щодо укладення договору, а також не направлено пропозицій щодо припинення надання житлово-комунальних послуг.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи 20.12.2004 р. між ТОВ «Житосервіс» (абонент за договором) та Акціонерною енергопостачальною організацією «Київенерго» (енергопостачальна організація) було укладено договір № 4540676 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого енергопостачальна організація зобов'язується поставляти теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком № 1. А абонент в свою чергу зобов'язується додержуватися кількості споживання теплової енергії та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

01.04.2005 між ТОВ «Житосервіс» (замовник за договором) та ЗАТ «Отіс» (виконавець за договором) укладено договір № D24М0804 на повне технічне обслуговування та ремонт ліфтів, за адресою м. Київ, вул.. Лебедєва-Кумача, 5, за умовами якого виконавець прийняв на себе обов'язки щодо виконання робіт з технічного обслуговування та ремонтів ліфтів, а замовник оплачувати такі роботи.

01.08.2007 року між ТОВ «Житлосервіс» (замовник за договором) та Дочірнє підприємство «Фірма Альфатер Київ» (виконавець за договором) укладено договір № 913 на вивезення твердих побутових відходів, за умовами якого виконавець надає послуги з вивезення твердих побутових відходів з місць накопичення, що зазначено у довідці-дислокації (додаток № 1 до договору), а замовник оплачує такі послуги. Згідно з довідки-дислокації послуги надаються за адресою вул. Лебедєва-Кумача,5.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - відповідач) є власником житлового приміщення, площею 110,8 кв.м. за адресою: м. Київ, Лебедєва-Кумача, 5, кв. 63, що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися № 1124 від 02.09.2013 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованою станом на 10.10.2016 (номеру запису про паво власності: 2336268). А відтак, відповідач являється споживачем комунальних послуг (в силу ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"), які надає ТОВ «Житлосервіс», згідно договорів № 4540676 від 20.12.2004, № 913 від 01.08.2007 та № D24М0804, від 01.04.2005.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, протягом періоду з листопада 2013 по листопад 2016 позивачем було отримано у ПАТ Київенерго, ПрАт «Отіс», ДП «Фірма Альфатер Київ» та надано відповідачу комунальні послуги за адресою: м. Київ, Лебедєва-Кумача, 5, кв. 63, на суму 25 002,04 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем протягом спірного періоду щомісячно виставлялися відповідачу рахунки на оплату послуг (копії рахунків містяться в матеріалах справи). Крім цього, матеріалами справи також підтверджується, що позивач неодноразово звертався до відповідач з вимогою погасити борг та з пропозицією укласти договір, які залишені з боку відповідача без реагування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, статтею 13 зазначеного Закону класифіковано житлово-комунальні послуги за призначенням, відповідно до якого житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, і на комунальні, до яких відноситься централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Статтею 1 вищезазначеного Закону України визначено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінетом Міністрів України від 21.07.2005 № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Пунктом 18 зазначених Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити житлово-комунальні послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2014 року № 3-184гс14.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, що в порушення умов чинного законодавства, відповідач не здійснював оплату вартості фактично спожитих комунальних послуг, у зв'язку з чим, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем, за період з листопада 2013 по листопад 2016 у розмір 25 002,04 грн

Вищевказані обставини підтверджуються актами приймання-передавання товарної продукції, актами виконаних робіт та рахунками на оплату послуг, які свідчать про отримання комунальних послуг відповідачем, а розрахунок заборгованості відповідача, наданий позивачем, містить посилання на тарифи, які діяли на момент виникнення заборгованості.

Позивач на адресу відповідача направляв лист-вимогу № 11 від 10.06.2016 та претензію-вимогу № 165 від 29.12.2016. про сплату заборгованості за спожиті комунальні послуги, разом з якою відповідачу було направлено рахунки на оплату комунальних послуг за спірний період.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, за надані комунальні послуги по жилому приміщенню за адресою: м. Київ, Лебедєва-Кумача, 5, кв. 63.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що будь-яких доказів щодо оплати заборгованості, відповідачем не представлено, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за надані комунальні послуги в сумі 25 002,04 грн.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 502,52 грн. та 3% річних в сумі 211,66 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% та інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що розмір 3 % річних та інфляційних втрат становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягає суми у розмірах, заявлених позивачем, а саме: 211,66 грн - 3 % річних та 502,52 грн - інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов, а також заперечень щодо заявлених позивачем доводів суду не надав.

За таких обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс» про стягнення з д Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за надані комунальні послуги судом задовольняється в повному обсязі.

У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул.. Автозаводська, буд. 54/19; ідентифікаційний код 21133352) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс» (03058,м. Київ, вул.. Лебедєва-Кумача, буд. 5 оф. 1-А; ідентифікаційний код 32657059) 25 002 (двадцять п'ять тисяч дві) грн. 04 коп. - основного боргу, 502 (п'ятсот дві) грн. 52 коп. - інфляційних втрат, 211 (двісті одинадцять) грн. 66 коп. - 3 % річних та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.04.2017.

Суддя Пукшин Л.Г.