КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 910/17076/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 11.04.2017 року по справі №910/17076/13 (в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 року

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусовго виконаня рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві

у справі №910/17076/13 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 143 492,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (відповідач) про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3 % річних за спожитий природний газ в загальному розмірі 143 492,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/17076/13 від 26.03.2014, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/17076/13 від 22.05.2014, позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 130 584,83 грн., пеню в розмірі 10 177,36 грн., 3 % річних в розмірі 2 446,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 282,92 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 869,84 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.07.2014 у справі №910/17076/13 змінено рішення Господарського суду міста Києва № 910/17076/13 від 26.03.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 у справі № 910/16766/13; позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 130 584, 83 грн., пеню в розмірі 5000,00 грн., 3 % річних в розмірі 2 446,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 282,92 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 869,84 грн.

08.07.2014 на виконання постанови Вищого господарського суду України у справі №910/17076/13 від 03.07.2014 видано відповідний наказ.

03.01.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у якій позивач просив суд:

- Скаргу "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити;

- Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 15.12.2016 ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження;

- Визнати недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 15.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №44800828.

Скарга на дії ДВС обґрунтована тим, що державним виконавцем неправильно застосовано норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII. Зокрема, скаржник наголосив на тому, що оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то відсутні підстави для застосування до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" вищеназваного Закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2017р. у справі №910/17076/13 скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусовго виконаня рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено повністю; визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 15.12.2016 ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження; визнано недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 15.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №44800828.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 09.03.2017р., Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2017р. у справі №910/17076/13 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги на дії ДВС повністю, посилаючись на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційного оскарження відповідач наголошував на тому, що оскільки Публічне акціонерне товариство "Київенерго" є теплопостачальним підприємством, на нього розповсюджується дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII. Як зазначає апелянт, основний борг встановлений Постановою Вищого господарського суду України від 03.07.2014 у справі №910/17076/13 був погашений відповідачем до набрання чинності зазначеним Законом. Отже, на думку відповідача, відповідно до ч.3 ст.7 вказаного Закону нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню з 30.11.2016, тобто з набранням чинності Закону № 1730-VIII. В свою чергу, постанову ДВС про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2016 було винесено з урахуванням положень Закону від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII та п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2017р. у справі №910/17076/13 обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до норм чинного закону. При цьому, основним доводом позивача є те, що оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, то відсутні підстави для застосування до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" Закону від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII.

Державна виконавча служба Головного територіального управління юстиції у місті Києві не скористалась своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надала колегії суддів письмовий відзив на скаргу відповідача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

До судового засідання від 11.04.2017 представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку здійснювати апеляційний перегляд даної справи без участі представника відділу Державної виконавчої служби України, який належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, без порушення вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2017р. у справі №910/17076/13 скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні скарги ПАТ "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з прохальної частини скарги на дії ВДВС ПАТ "Нафтогаз України" просив господарський суд:

«- Скаргу "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити;

- Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 15.12.2016 ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження;

- Визнати недійсною постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 15.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №44800828».

В обґрунтування скарги, ПАТ "Нафтогаз України" зазначило, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходився наказ Господарського суду міста Києва від 08.07.2014 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 130 584,83 грн., пені в розмірі 5000,00 грн., 3 % річних в розмірі 2 446,90 грн., інфляційних втрат в розмірі 282,92 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 869,84 грн.

15.12.2016 в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП №44800828 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/17076/13 з підстав, передбачених п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку зі списанням згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за спожитий природний газ, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Позивач стверджував, що зазначена постанова державного виконавця прийнята з порушенням норм законодавства та підлягає скасуванню, оскільки списання заборгованості за постановою ВГСУ у справі № 910/17076/13 документально не підтверджено і до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів ПАТ "Київенерго" не включене.

У відповідності до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 22.09.2014 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.07.2014 по справі №910/17076/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у зв'язку із погашенням основної суми заборгованості, наказ Господарського суду міста Києва від 08.07.2014 у справі № 910/17076/13 визнано таким, що не підлягає виконанню частково в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 130584,83 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 869,84 грн.

08.12.2016 боржник звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.07.2014 по справі №910/17076/13.

09.12.2016 до ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло повідомлення ПАТ "Київенерго" №42АУ/92ПЗ/12564 від 06.12.2016 про списання та припинення зобов'язань з оплати неустойки (штрафу, пені), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, в тому числі за рішенням суду по справі №910/17076/13.

Листом вих. №26-8925/1.2-16 від 14.12.2016 стягувач повідомив ПАТ "Київенерго" про залишення без розгляду вказаного вище повідомлення божника, оскільки зміст такого нічим не підтверджено.

Постановою в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.12.2016 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/17076/13 на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку зі списанням заборгованості згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Оскаржуваною постановою державним виконавцем встановлено, що сума, яка підлягає списанню становить 7 729,82 грн. у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до п. 16 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Так, Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016 визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості; учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону - зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд послався на відсутність доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, згідно положень ст.1 та ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі по тексту - Закон).

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи та застосування норм чинного законодавства, вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 1 ст. 1 вищезгаданого Закону взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості; договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону;

Абзацом 3, 4 наведеної норми встановлено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Статті 4, 5, 6 Закону регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Статтею 7 Закону врегульоване питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Частина ч. 3 даної статті передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, з вищенаведеного можна зробити висновок, що єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом.

Наведене є безумовною підставою для списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку передбаченому ст.3 даного Закону.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", з огляду на вищенаведені положення Закону України № 1730-VIII, стверджує про те, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а саме Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Стосовно наведеного слід звернути увагу, що як вбачається з матеріалів справи, листом № 42АУ/92ПЗ/974 від 16.03.2017 відповідач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства з проханням роз'яснити «…чи підлягає включенню до реєстру підприємства, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії інформація про обсяг нарахувань неустойки (штрафу, пені), інших штрафних санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних для можливості їх списання згідно ч. 3 ст. 7 Закону 1730-VIII».

У відповідь Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства листом № 8/10-630-17 від 17.03.2017 повідомило відповідача, що нараховані на погашену підприємством ПАТ "Київенерго" заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Закону № 1730-VIII неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річні підлягають списанню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру.

Також, щодо доводів позивача про те, що застосування Закону України від 03.11.2016р. №1730-VIII до спірних відносин є неправомірним, оскільки на даний час, реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований Кабінетом Міністрів України, а відповідачем, в свою чергу, не надані докази включення до вищезазначеного реєстру, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з ст. 1 вказаного Закону процедура врегулювання заборгованості заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Частиною 3 ст. 7 Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII передбачено, що не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних у разі сплати заборгованості за природний газ до набрання чинності даним законом. Інших умов зазначена норма не містить.

Оскільки відповідно до ст. 1 Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості включає такі заходи, як проведення розрахунків, реструктуризації та списання заборгованості, до яких закріплене у вказаній ч. 3 ст. 7 Закону ненарахування неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних не відноситься, колегія суддів вважає, що включення підприємства до відповідного реєстру не є обов'язковою умовою для застосування зокрема ч. 3 ст. 7 вказаного Закону. Факт включення відповідного суб'єкта до реєстру стосується порядку застосування положень закону конкретним суб'єктом, а не його регуляторного впливу на відповідні відносини.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, доводи позивача щодо відсутності відповідача у реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, спростовуються імперативними приписами ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII, якою списання заборгованості поставлено в залежність від набрання чинності вказаним вище Законом.

Серед іншого, відповідно до пункту 16 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 03.11.2016р. №1730-VIII) виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України від 03.11.2016р. №1730-VIII неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед НАК "Нафтогаз України", .... що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно ч.2 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином, виходячи із наведеного, законодавством передбачено можливість закінчення державним виконавцем виконавчого провадження за наявності обставин списання заборгованості згідно Закону №1730-VIII.

Враховуючи вищевикладене, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2017р. у справі №910/17076/13 скасувати, прийняти судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні скарги ПАТ "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.03.2017р. у справі №910/17076/13 скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги ПАТ "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві повністю.

Стягнути з ПАТ «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вулиця Б. Хмельницького,6 , ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Фрвнка, 5, ідентифікаційний код 00131305) 1 600,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ

4. Матеріали справи №910/17076/13 повернути до Господарського суду міста Києва

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

Б.В. Отрюх