ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 907/564/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2 міської ради, м. Ужгород, вх.№01-05/6108/16 від 26.12.2016 року та ОСОБА_3, м. Ужгород, вх.№01-05/6111/16 від 26.12.2016 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 року

у справі № 907/564/16

за позовом: органу самоорганізації населення будинкового комітету "Моноліт", м.Ужгород

до відповідача: ОСОБА_2 міської ради, м. Ужгород

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариства з обмеженою відповідальністю "Агробуд Україна", м.Ужгород

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Ужгород

за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент міського господарства ОСОБА_2 міської ради, м.Ужгород

про: визнання незаконним (частково) рішення ОСОБА_2 міської ради V сесії VII скликання від 14.07.2016 року № 277 "Про зміни та доповнення до рішення ОСОБА_2 міської ради II сесії VII скликання від 21.04.2016 року № 178"

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4 представник на підставі довіреності №6 від 05.08.2017 року;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи 1: ОСОБА_5 представник на підставі довіреності б/н від 23.05.2016 року;

від третьої особи 2: не зявився;

від третьої особи 3: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 року у справі №907/564/16 (суддя Бобрик Г.Й.) позовні вимоги органу самоорганізації населення будинкового комітету "Моноліт", до відповідача ОСОБА_2 міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Агробуд Україна", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання незаконним (частково) рішення ОСОБА_2 міської ради V сесії VII скликання від 14.07.2016 року № 277 "Про зміни та доповнення до рішення ОСОБА_2 міської ради II сесії VII скликання від 21.04.2016 року № 178" задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.12.2016 року у справі №907/564/16, відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача подали апеляційні скарги.

Зокрема, апелянт-відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у справі не зважаючи на розгляд судами спору про належність майна, виставленого на аукціон, до комунальної власності; відсутність порушень прав позивача; припинення повноважень позивача в силу ст. 11 Закону України «Про органи самоорганізації населення», оскільки такий обирається на строк повноважень відповідної ради. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не застосував ст. 1, п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», згідно з яким спільна власність поширюється саме на допоміжні, а не на нежитлові приміщення гуртожитків; не визначився з правовим режимом приміщення; не врахував факт прийняття оскаржуваного рішення у межах власних повноважень відповідача та у встановлений законом спосіб.

Апелянт-третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в поданій апеляційній скарзі посилається на те, що повноваження позивача як органу самоорганізації населення чітко визначені ст. 14 Закону України «Про органи самоорганізації населення», ч. 1 якої встановлює виключний перелік таких повноважень з 14 пунктів. З-поміж них немає повноважень бути позивачем у суді в інтересах мешканців гуртожитку, тобто спеціальної норми (порівняно з приписами ст. 1 ГПК України) вказаний закон не передбачає - передбачено лише представництво інтересів мешканців у місцевій раді та місцевих органах виконавчої влади, а не в суді. Спірне приміщення не належить до допоміжних приміщень, оскільки допоміжні приміщення у гуртожитку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Покликається апелянт також на недоведеність факту не переведення спірного приміщення з житлового у нежитловий фонд, відсутність державної реєстрації майнових прав на обєкт за позивачем.

На підставі викладеного апелянти просять скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 р. у справі №907/564/16 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2016р. справу №907/564/16 призначено судді-доповідачу ОСОБА_6 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.12.2016 р. подані скаржниками матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 07.02.2017 р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 07.02.2017 року №64 справу №907/564/16 призначено до повторного автоматизованого розподілу у звязку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Марка Р.І..

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу №907/564/16 від 07.02.2017 року, розприділили головуючому судді Костів Т.С.. та іншим суддям, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_1.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року розгляд справи відкладався з мотивів, наведених у ній.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент міського господарства ОСОБА_2 міської ради та відкладено розгляд справи на 02.03.2017 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року розгляд справи відкладався з підстав, наведених у ній.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

Представники позивача та третьої особи 1 в судове засідання 04.04.2017 року зявились, проти апеляційної скарги заперечили, рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники апелянтів та третьої особи 3 в судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, хоч були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду спору, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, позивач у даній справі є органом створеним 28.04.2015 року для обслуговування будівлі гуртожитку по вул. Квітів,1 у м. Ужгороді.

Посилання скаржника-третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на ч. 1 ст. 14 вищезазначеного закону України «Про органи самоорганізації населення» щодо відсутності повноважень відповідного органу бути позивачем в суді, не заслуговує на увагу, оскільки таке повноваження належить до загальних повноважень юридичної особи, а суд першої інстанції належно дослідив повноваження зазначеного субєкта.

Беручи до уваги той факт, що згідно ст. 11 Закону України «Про органи самоорганізації населення» орган самоорганізації населення обирається терміном на строк повноважень відповідної ради, оскільки саме вона передає цьому органу низку самоврядних повноважень частини громади і новообраний склад ради може мати іншу думку з цього приводу, суд виходить з того, що правосубєктність належить тому ж субєкту ОСОБА_2 міській раді і не залежить від зміни персонального складу. Новий склад ОСОБА_2 міської Ради діє з листопада 2015 р., однак, доказів зміни обсягу повноважень позивача на дату розгляду справи надано не було.

27.08.2015 року відповідач рішенням № 179 XXVII сесії VI скликання розглянувши звернення будинкового комітету "Моноліт" від 23.06.2015 року рішенням виконкому від 24.06.2015 року № 187 "Про затвердження акту приймання - передачі гуртожитку", вирішив залишити майновий комплекс за адресою: м. Ужгород, вул. Квітів,1 у статусі "гуртожитку" та дозволити мешканцям приватизацію житлових і нежитлових приміщень; передати гуртожиток по вул. Квітів,1 в оперативне управління будинковому комітету "Моноліт"; Департаменту міського господарства здійснити передачу в порядку визначеному чинним законодавством; а будинковому комітету "Моноліт" забезпечити належне обслуговування гуртожитку та прибудинкової території. Посилання скаржника на недослідженість належності спірного майна, не заслуговує на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірний гуртожиток належить до комунальної власності. Законодавство, що діяло на час існування спірних відносин не повязувало виникнення права власності із моментом його державної реєстрації.

Актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01.09.2016 року підтверджено передачу Департаментом міського господарства ОСОБА_2 міської ради на баланс будинкового комітету "Моноліт" гуртожитку по вул. Квітів, 1 в м. Ужгороді, площею 372,6 кв. м.. БК "Моноліт" здійснив реєстрацію речового права, а саме, права оперативного управління гуртожитком по вул. Квітів, 1 в м. Ужгороді, загальною площею 372,6 кв. м. на підставі вказаного рішення.

В п. 1 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів від 26.01.2000 року №02-5/35 зазначено, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до вказаних роз'яснень підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 29 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, в тому числі, повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності територіальних громад, а також підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна. У відповідності до ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до оскаржуваного рішення, виданого ОСОБА_2 міською радою, було вирішено включити вбудоване приміщення площею 119,5 кв. м. по вул. Квітів, 1 у м. Ужгороді до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації у 2016 році шляхом аукціону. Суд першої інстанції підставно, із посиланням на норми ДБН В.2.2-15-2005 визначив це майно як допоміжне приміщення, оскільки до таких належать приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо).

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст.10 вказаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. У відповідності до висновків встановлених у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі №1-2/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоповерхових будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій, таких як створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку і вступу до нього.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно визначив, що спірні нежитлові приміщення загальною площею 119,5 кв. м., що знаходяться по вул. Квітів, 1 у м. Ужгороді, входять до складу неподільного майна гуртожитку, а відтак, вказане неподільне майно повинно перебувати в оперативному віданні, розпорядженні мешканців, що не підлягає відчуженню, без дослідження цієї обставини, враховуючи відсутність доказів зворотнього.

Згідно ст. 21 ЦК України, визначено загальний порядок визнання судом незаконними та скасування правових актів індивідуальної дії, а також нормативно-правових актів, виданих органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства й порушують цивільні права або інтереси.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 р. у справі № 907/564/16 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржників, викладені ними в апеляційних скаргах, висновків господарського суду Закарпатської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційні скарги ОСОБА_2 міської ради, м. Ужгород, вх.№01-05/6108/16 від 26.12.2016 року та ОСОБА_3, м. Ужгород, вх.№01-05/6111/16 від 26.12.2016 року- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 року у справі № 907/564/16 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 10.04.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.