ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2017 р.Справа № 916/239/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

до відповідачів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач-1), Державного підприємства „ТВК" (відповідач-2);

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України, Концерн „Військторгсервіс"

про визнання договору припиненим,

Суддя Найфлейш В.Д.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача -1: ОСОБА_6 (довіреність №904 від 03.10.2016р.), ОСОБА_3 - особисто;

від відповідача -2: не з'явився;

від Концерн „Військторгсервіс" - Назаровець В.В. (довіреність №130 від 30.12.2016р.);

від МОУ - Дубчак Д.В. (довіреність №220/421/д від 22.12.2016р.)

Суть спору: 30.01.2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до відповідачів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач-1) та Державного підприємства „ТВК" (відповідач-2) про визнання договору припиненим.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.12.2016р. було порушено провадження у справі №916/239/17 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. залучено до участі у справі № 916/239/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6), Концерн „Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ).

В судовому засіданні 21.03.2017р. представником відповідача-1 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.03.2017р. продовжено строк розгляду справи до 14.04.2017р. на підставі ст. 69 ГПК України.

06.04.2017р. від відповідача-1 до канцелярії суду надійшов додатковий відзив на позовну заяву та від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Концерну „Військторгсервіс" надійшли письмові пояснення по справі.

Державне підприємство "ТВК" (відповідач-2) правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористалось, хоча про час і місце судових засідань було повідомлене належним чином та представник підприємства був присутній у судових засіданнях.

06.04.2017р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив:

27.12.2016р. між ФОП ОСОБА_2 та Концерном "Військторгсервіс", було укладено Договір №ВКС-1427 від 27.12.2016р. про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно розділу 2 договору, сторона-1 зобов'язується виділити та надати стороні-2 відкриту територію для встановлення майна (торгове місце АДРЕСА_1), а сторона-2 зобов'язується використовувати виділену територію відповідно до умов цього договору і призначенню та дотримуватись правил пропускного режиму, діючих на території, здійснювати оплату за користування місцем та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі.

Згідно п. 7.1. Договору, він набуває чинності з 27.12.2016р. і діє до 31.05.2019р.

ФОП ОСОБА_2 в своїй позовній заяві зазначає, що після укладання Договору оренди, ФОП ОСОБА_2 стало відомо, що в провадженні Господарського суду Одеської області розглядається справа №916/2755/16 (суддя Железна С.П.) за позовом ФОП ОСОБА_3 до Концерну "Військторгсервіс", ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_9, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання правочинів недійсними.

Зі змісту позовної заяви стало відомо, що 02 лютого 2009 року між ФОП ОСОБА_3 та Міністерством оборони України в особі Державного підприємства Міністерства оборони України „Південь" (правонаступником якого є ДП „ТВК") було укладено договір №4/2009 про надання права платного користування місцем АДРЕСА_1

Згідно п.1.1. договору №4/2009, сторона-1 надає стороні-2 право платного користування місцем на території ТОВ „Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1

Відповідно п. 6.1. вказаного договору, строк його дії - до 02.02.2019р.

ФОП ОСОБА_3 повідомив, що 01.08.2016р. з боку Міністерства оборони України йому було вручено лист, згідно якого, було повідомлено, що договір №4/2009 від 01.08.2009р. припинено. Також, як зазначає позивач, з матеріалів справи №916/2755/16, вбачається, що на торгове місце АДРЕСА_1 було укладено новий Договір №ВКС-1281 від 01.09.2016р., з ФОП ОСОБА_9 Однак, ФОП ОСОБА_3 вважає, що його Договір №4/2009 від 02.02.2009р. не припинив свою дію, у зв'язку з чим, він є законним користувачем торгового місця АДРЕСА_1, що і послугувало підставою для звернення до суду з позовом про визнання недійсним Договору №ВКС- 1281 від 01.09.2016р. укладеного між ФОП ОСОБА_9 та Міністерством оборони України.

Таким чином, на думку позивача дії ФОП ОСОБА_3, якими він підтверджує наявність у нього майнових прав на торгове місце АДРЕСА_1, яке зараз перебуває в користуванні ФОП ОСОБА_9 на підставі Договору №ВКС-1427 від 27.12.2016р., прямо порушують майнові права та інтереси останнього.

В обґрунтування позовних вимог по даній справі, позивач посилається на ті обставини, що згідно п.6.4 Договору №4/2009 від 01.08.2009р. укладеного між державним підприємством Міністерства оборони України "Південь" та ФОП ОСОБА_3, сторони передбачили, що договір припиняється за ініціативою однією із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Таким чином, на думку позивача, направивши лист про припинення Договору, Стороною правочину було реалізовано право на дострокове розірвання договору, що прямо передбачено умовами діючого законодавства та умовами самого договору.

Оскільки своїми діями ФОП ОСОБА_3, підтверджує наявність у нього майнових прав на торгове місце АДРЕСА_1 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Одеської області із позовом, про визнання Договору №4/2009 від 01.08.2009р. укладеного між державним підприємством Міністерства оборони України "Південь" та ФОП ОСОБА_3 припиненим.

Проаналізувавши наявні у справі докази, заслухавши доводи та пояснення сторін, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав:

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно приписів ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, в матеріалах справи міститься договір № 4/2009 про надання права платного користування для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" від 01 серпня 2009 року, що укладений між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України "Південь", відповідно до договору доручення від 27.11.2008 року та довіреності №220/1031/д від 27.11.2008 р. в особі директора ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_3 про надання права платного користування для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1, який відповідно до п. 6.1. укладений на строк з 02.02.2009р. до 02.02.2019р.

Відносно посилання позивача на припинення дії договору № 4/2009 про надання права платного користування для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" від 01 червня 2009 року, суд зазначає наступне.

В позовній заяві, позивач посилається на п.6.4 Договору №4/2009 від 01.08.2009р., відповідно до якого, сторони передбачили, що договір припиняється за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці та на ті обставини, що 01.08.2016р. з боку Міністерства оборони України в особі ДП „ТВК" йому було вручено лист, згідно якого було повідомлено, що Договір №4/2009 припинено.

Однак, вказані доводи не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини.

02 лютого 2009 року між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України "Південь" (правонаступником якого є ДП „ТВК"), відповідно до договору доручення від 27.11.2008 року та довіреності №220/1031/д від 27.11.2008 р. в особі директора ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 4/2009 про надання права платного користування для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1 строком до 02 лютого 2019 р.

18.07.2016р. державне підприємство „ТВК" повідомило позивача, що підставою відмови приймати оплату за договорами є відповідне звернення концерну „Військторгсервіс", оскільки останньому було передано відповідні повноваження на підставі договору доручення №1 від 14.06.2016р. Окрім того, 01.08.2016р. державним підприємством „ТВК" було доведено до відома ОСОБА_3 про припинення на вимогу концерну „Військторгсервіс" дії договору №4/2009 від 02.02.2009р.

Концерн "Військторгсервіс" з посиланням на вказаний договір доручення, відповідно до діючого законодавства не запропонував відповідачу укласти додаткові угоди, у яких мають бути врегульовані питання згідно нового доручення.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №092/45 від 20 липня 2016 року ДП "ТВК", 01.08.2016 року було повідомлено ОСОБА_3 про припинення Договору №4/2009, у зв'язку з укладенням між Міністерством оборони України та Концерном "Військторгсервіс" договору доручення №1 від 14.06.2016 року, за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено Концерну "Військторгсервіс".

Положеннями п. 6.4 договору №4/2009 від 02.02.2009р. визначено, що дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї зі сторін. При цьому, сторона, яка виступає з ініціативною про припинення дії договору повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 238, ст. 1003 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Повідомлення про припинення дії договору від 01.08.2016р. не може вважатись належним, оскільки державне підприємство „ТВК" станом на 01.08.2016р. не було уповноважене на вчинення вказаних дій в інтересах Міністерства оборони України і термін договору доручення між Міністерством оборони України та ДП МОУ "Південь", правонаступником якого є ДП "ТВК", минув 31 грудня 2009 року, 01 червня 2016 року доручення на укладення та розірвання договорів про надання права платного користування місцями для встановлення 20-ти футових контейнерів було надане Концерну "Військторгсервіс".

Пунктом 6.3. договору №4/2009 зазначено умови його розірвання, а саме при заборгованості по оплаті в більше ніж 2 місяці.

З огляду на правову природу договору №4/2009 від 02.02.2009р., укладеного між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України „Південь", та ОСОБА_3, господарський суд доходить висновку, що вказаний договір є договором найму, що має наслідком необхідність застосування до такого договору відповідних положень законодавства, якими врегульовані правовідносини найму (оренди).

Згідно приписів ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 291 ГК України, одностороння відмова від договору не допускається. Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 781 ЦК України, договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом та у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства, змісту договору №4/2009, укладення між Міністерством оборони України та Концерном "Військторгсервіс" договору доручення №1 від 14.06.2016 року, яким укладення договорів та здійснення прийому платежів доручено Концерну "Військторгсервіс", не є підставою для припинення договору № 4/2009 від 02.02.2009р.

Крім того, як встановлено судом, у зв'язку з тим, що ДП "ТВК" відмовляється приймати оплату згідно договору № 4/2009, у зв'язку із відсутністю додаткового договору, який би вказував на те, що з'явився новий повірений, який буде приймати оплату, а також тим, що новий договір з Концерном "Військторгсервіс" не укладено, а володільцем торговими місцями є Міністерство оборони України, то оплату за користування торговим місцем АДРЕСА_1 з липня 2016 року по сьогоднішній день ОСОБА_3 сплачував на розрахунковий рахунок Міністерства оборони України, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Вказані платежі були прийняті Міністерством оборони України, що свідчить про виконання договору зі сторони відповідача та визнання його дії зі сторони Міністерства оборони України.

Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та норми чинного законодавства, господарський суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.44-49 витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.32,33,44,49,75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до відповідачів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач-1), Державного підприємства „ТВК" (відповідач-2) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України, Концерн „Військторгсервіс" про визнання договору припиненим - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене у порядку, встановленому ст. 91 ГПК України.

Повне рішення складено 11 квітня 2017 р.

Суддя В.Д. Найфлейш