ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р.Справа № 915/904/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - Ступак В.Г. за довіреністю;

Представник відповідача в судове засідання не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016

у справі №915/904/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 29 000 грн.

ВСТАНОВИВ

У серпні 2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (далі - ТОВ "Маша і Мєдвєдь") звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.), в якій просило суд стягнути з відповідача суму компенсації у розмірі 29 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем виключних авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" шляхом розповсюдження контрафактних товарів, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнок із зображенням персонажу "Маша", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", права на який належать ТОВ "Маша і Мєдвєдь".

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 р. (суддя Мавродієва М.В.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Маша і Мєдвєдь" 12180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав та 578 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність у нього виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша и Мєдвєдь" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже і наявність права захищати свої права, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Також, судом встановлено, що відповідачем було вчинено порушення виключних авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" шляхом розповсюдження контрафактних товарів, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнок із зображенням персонажу "Маша", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", права на який належать ТОВ "Маша і Мєдвєдь", що підтверджується товарними чеками №4 від 02.10.2014 р. та №1 від 19.12.2014 р., які містять інформацію про особу, якою продається товар; дату здійснення операції з купівлі-продажу товару; перелік проданого товару (в назві якого міститься посилання на об'єкт авторського права - "Маша и Медведь") та його вартість, а також відтиск печатки фізичної особи-підприємця. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем виключних авторських прав позивача.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації та її розміру, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем доведено один факт порушення його авторських прав з боку відповідча, а тому, суд першої інстанції визначив, що компенсацію належить визначити у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної плати на місяць, встановленої законодавством України станом на час вчиненого порушення, а не на час звернення позивача з позовом до суду. Враховуючи те, що порушення сталось у січні 2014 році та у той час розмір мінімальної заробітної плати становив 1218,00 грн. на місяць, місцевий господарський суд визначив, що компенсація за порушення відповідачем авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" становить 12180,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Не погодившись із даним рішення до Одеського апеляційного господарського суду звернулась ФОП ОСОБА_2 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 по справі №915/904/16 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним, та таким що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступні обставини.

Так, апелянт відзначає, що судом першої інстанції не надано належну оцінку доказам які наявні у справі, а саме довіреності позивача та наявності в нього повноважень звертатись до суду в інтересах ТОВ "Маша і Мєдвєдь". За твердженням скаржника, в матеріалах справи наявна ксерокопія довіреності ТОВ "Маша і Мєдвєдь" від 12.01.2016 підписана генеральним директором ТОВ "Маша і Мєдвєдь", керуюча організація "РВТ Інвест", в особі Генерального директора Боград Євгенії Тимофіївни, якою уповноважується ОСОБА_4 представляти інтереси довірителя на території України з метою захисту його прав та законних інтересів. Проте, як стверджує апелянт, в матеріалах справи відсутні докази які можуть свідчити про повноваження Боград Євгенії Тимофіївни на підписання довіреності (на день її підписання) та надання повноважень іншим третім особам представляти інтереси ТОВ "Маша і Мєдвєдь". Зокрема, як зазначає скаржник, відсутній статут ТОВ "Маша і Мєдвєдь" та ТОВ "РВТ Інвест", наказ про призначення генеральним директором Боград Євгенію Тимофіївну. Скаржник зазначає, що в матеріалах наявна ксерокопія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Російської Федерації. Проте такий витяг, за твердженням скаржника, не засвідчений належним чином, у зв'язку з тим, що на ньому наявний підпис ОСОБА_4, хоча зі змісту витягу зрозуміло що він виданий державною установою Російської Федерації (Державна податкова служба), а у ОСОБА_4 відсутні повноваження на засвідчення таких документів. Крім того, як зазначає апелянт, в зазначеному витягу зазначено, що Боград Є.Т. є генеральним директором ТОВ "РВТ Інвест" та має право представляти інтереси ТОВ "Маша і Мєдвєдь" без довіреності, проте, як стверджує апелянт, не зазначено, чи має вона повноваження видавати від імені ТОВ "Маша і Мєдвєдь" довіреності третім особам на представництво інтересів, а відповідні статути ТОВ "Маша і Мєдвєдь" та ТОВ "РВТ Інвест" позивач не надав до матеріалів справи. У зв'язку з чим, апелянт вважає, що встановити наявність повноважень представників позивача у справі неможливо.

Також, за твердженням скаржника, судом обмежено останнього в можливості надання доказів, зокрема, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання щодо здійснення запиту до Російської Федерації щодо дійсного встановлення авторського права ТОВ "Маша і Мєдвєдь" на об'єкт інтелектуальної власності. Апелянт вважає, що позивачем не доведено належність саме позивачеві виключних авторських прав на об'єкт інтелектуальної власності (зображення додані позивачем до позовної заяви), а суд першої інстанції зробив правовий висновок лише на підставі доказів доданих позивачем.

До того ж, посилаючись на приписи ст. 33 ГПК України скаржник відзначає, що саме на позивача законодавець покладає обов'язок доведення належності йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також обставину використання об'єктів даних прав саме відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав. Апелянт зазначає, що позивач в своїй позовні заяві посилається а рішення Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2014 року по справі №910/14711/13 за позовом ТОВ "Маша і Мєдвєдь", яким встановлено, що позивач є власником виключних майнових прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та інші рішення судів. Проте, як стверджує апелянт, в зазначених позивачем судових справах досліджувались судами обставини які відбулись в 2013 році, а згідно доданих до матеріалів позовної заяві доказів позивачем оспорюються дії відповідача які відбулись 02.10.2014 та 19.11.2014. У зв'язку з чим, на думку апелянта, є імовірність що станом на 02.10.2014 та 19.11.2014 р. позивач міг втратити або відчужити іншій особі виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та його складові частини. Як стверджує апелянт, всі докази долучені позивачем до позовної заяви датовані 2007-2010 роками, тобто до події на яку посилається позивач як на порушення його авторського права, а тому, на думку скаржника, в матеріалах справи відсутні докази що станом на 02.10.2014 та 19.11.2014 "Маша і Мєдвєдь" та станом на день подання позовної заяви, є власником виключних майнових прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь".

Крім того, як стверджує апелянт, в судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про призначення експертизи відеозапису, з метою встановлення осіб які зафіксовані на відео та чи дійсно відповідачем реалізовано товар. Проте, як стверджує апелянт, судом було відмовлено в задоволенні такого клопотання посилаючись на те, що викладені відповідачем зауваження та сформульовані питання є обставинами справи яким буде надана оцінка судом у нарадчій кімнаті. Апелянт вважає, що експерт мав можливість встановити чи зафіксована на відео відповідач ОСОБА_2, що дало б змогу встановити факт реалізації товару саме відповідачем, а у випадку неможливості встановити такий факт, на думку апелянта, відео є неналежним доказом у справі та не може свідчити, що саме ОСОБА_2 порушені авторські права ТОВ "Маша і Мєдвєдь". Крім того, на думку апелянта, експерту можливо заявити і інші питання які можуть бути сформульовані під час судового засідання, надалі експерт може бути допитаний як свідок та давати пояснення в судовому засіданні, проте, як стверджує апелянт, суд обмежив відповідача в праві призначення експертизи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2017 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 р. по справі №915/904/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого суддів Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 р. за клопотання відповідача розгляд справи було призначено в режимі відеоконференції та доручено Заводському районному суду м. Миколаєва (забезпечити проведення судового засідання у справі №915/904/16, розгляд якої призначено на 15 березня 2017 року о 10:30 год., в режимі відеоконференції в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва.

Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №168 від 10.03.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Жекова В.І. у відрядженні.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2017 р. для розгляду апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 р. по справі №915/904/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 р. по справі №915/904/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого суддів Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Лавриненко Л.В.

Судове засідання по справі №915/904/16, що було призначено до розгляду на 15.03.2017 р. о 10:30 год. у режимі відеоконференції не відбулось у зв'язку із тим, що 15.03.2017 р. о 10:35 год. працівником Заводського районного суду м. Миколаєва через чат програми TrueConf повідомлено про неможливість забезпечення відеоконференцзв'язку під час проведення судового засідання Одеським апеляційним господарським судом з мотивів відсутності вільного судового залу, внаслідок чого судове засідання в режимі відеоконференції по справі №915/904/16 не відбулось, що підтверджується актом Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 р. за підписом керівника апарату суду, головного спеціалісту відділу забезпечення судового процесу та секретаря судового засідання.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 р. розгляд справи було призначено на 03.04.2017 р. та доручено господарському суду Миколаївської області забезпечити проведення судового засідання у справі №915/904/16, розгляд якої призначено на 03 квітня 2017 року об 11:00 год. в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Миколаївської області.

03.03.2017 р. Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "Маша і Мєдвєдь" в якому останнє просить рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 у справі №915/904/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 без задоволення.

Представник ТОВ "Маша і Мєдвєдь" у судовому засіданні надав пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Представник ФОП ОСОБА_2 у судове засідання в режимі відеоконференції в приміщення господарського суду Миколаївської області не з'явився, про причини не з'явлення суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 21.03.2017 р., що було вручено відповідачеві 23.03.2017 р. (т.2, а.с.43).

У зв'язку із нез'явленням представника відповідача до господарського суду Миколаївської області для прийняття участі у розгляді справи у режимі відеоконференції, колегією суддів було припинено судове засідання у режимі відеоконференції та продовжено розгляд справи із веденням протоколу судового засідання та здійсненням фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а, згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги ТОВ "Маша і Мєдвєдь" направлені на стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 29 000 грн., у зв'язку із порушенням останнім виключних авторських прав позивача на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" - персонаж "Маша".

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами (п.29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Оцінюючи належність ТОВ "Маша і Мєдвєдь" авторського права на частину аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", а саме персонажу "Маша", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 травня 2010 р. ТОВ "Маша і Мєдвєдь" зареєстровано міжрайонною інспекцією Федеральної податкової служби №46 по м. Москва за №536.

На підтвердження наявності у позивача виключного права інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір (серіал "Маша и Медведь") останній надав суду першої інстанції авторський договір замовлення №ОК-2/2008 від 01.04.2008 р. з додатками, укладений між ТОВ Студія "Анімакорд" (Замовник) та ОСОБА_5 (Автор-виконувач), згідно якого останній зобов'язався створити і передати Замовнику сценарій 8 серій дитячого серіалу "Маша и Медведь" (далі - Твір); додаток № 1 до договору - технічне замовлення на розробку сценарію анімаційного дитячого серіалу "Маша и Медведь"; додаток №2 до договору щодо вартості робіт; акт здачі-приймання до договору від 23.09.2008 р., згідно якого автор-виконувач передав, а замовник прийняв, у відповідності до умов названого авторського договору, сценарій восьми серій, а також виключне право на цей сценарій; службове завдання №1/МиМ-С1 з додатками на створення аудіовізуального твору з режисером-постановником від 12.05.2008 р., згідно якого ТОВ Студія "Анімакорд" доручило режисеру-постановнику ОСОБА_6 в рамках виконання службового завдання створити авторським трудом творчого колективу службовий аудіовізуальний анімаційний твір - серію анімаційного серіалу "Маша и Медведь" під робочою назвою "Первая встреча"; додаток № 1 до службового завдання - Сценарій серії "Первая встреча" анімаційного серіалу "Маша и Медведь"; додаток № 2 до службового завдання - календарно-постановочний план виробництва серії під попередньою назвою "Первая встреча"; акт приймання фільму, відповідно до службового завдання № 1/МиМ-Сі від 12.05.2008 р., згідно якого ОСОБА_6 створив та передав ТОВ Студія "Анімакорд" анімаційний фільм; договір № 010601-МиМ від 08.06.2010 р. про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір серіал "Маша и Медведь", укладений між ТОВ Студія "Анімакорд" (Правоволоділець) та ТОВ "Маша и Медведь" (Правонабувач), згідно умов якого останньому в повному обсязі передане виключне право на аудіовізуальний твір (8 серій) - серіал "Маша и Медведь". При цьому, пунктом 2 Додатку № 1 до Договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 р. передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір Правоволоділець передає Правонабувачу в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в Додатках до договору № 010601-МиМ.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

За змістом ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Тобто, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є власником виключних прав у повному обсязі також і на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ТОВ "Маша і Мєдвєдь", в тому числі персонаж "Маша", який в силу статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач зазначив, що ТОВ "Маша і Мєдвєдь" стало відомо, що в магазині "Планета книг", який знаходиться за адресою м. Миколаїв, проспект Леніна, 33, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, незаконно розповсюджується товар з зображенням частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", а саме зображенням персонажу "Маша", який є об'єктом інтелектуальної власності.

Представниками ТОВ "Маша і Мєдвєдь" зафіксовано 2 окремих випадки порушення авторського права та продажу контрафактного товару відповідачем, що підтверджується відповідними чеками, а саме реалізація першого з товарів підтверджується товарним чеком №4 від 02.10.2014 року, в якому зазначено інформацію про суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 ІН: НОМЕР_1, інформація про реалізований товар "Маша и Медведь", кількість товарів 1 шт., вартість товару 75 грн. за одиницю. Реалізація другого товару підтверджується товарним чеком №1 від 19.12.2014 р. в якому зазначено інформацію про суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 ІН: НОМЕР_1, інформація про реалізований товар "карандаши Маша", в кількості 1 шт., ціна 22 грн. за одиницю.

У своєму позові ТОВ "Маша і Мєдвєдь" зазначає, що на реалізованому товарі незаконно, без дозволу ТОВ "Маша і Мєдвєдь" розміщено малюнок із зображенням персонажу "Маша", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", права на який належать ТОВ "Маша і Мєдвєдь".

Посилаючись на вказані обставини та норми чинного законодавства, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду Миколаївської області із відповідним позовом про стягнення компенсації відповідно до ст.52 Закону України "Про авторське право та суміжні права".

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, зокрема, що відповідачем було вчинено порушення виключних авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" шляхом розповсюдження контрафактних товарів, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнок із зображенням персонажу "Маша", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", а тому, вирішив, що компенсацію належить визначити у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру однієї мінімальної плати на місяць, встановленої законодавством України станом на час вчиненого порушення, а не на час звернення позивача з позовом до суду. Враховуючи те, що порушення сталось у 2014 р. та у той час розмір мінімальної заробітної плати становив 1218,00 грн. на місяць, місцевий господарський суд визначив, що компенсація за порушення відповідачем авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" становить 12180,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч. 2-4 ст. 426 ЦК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.441 ЦК України використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

Згідно із ст.1 Закону Украни "Про авторське право і суміжна права" аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно із ст.440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти:1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; 9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; 10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер; 11) імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Частиною 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

З огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: 1) позивач, зокрема, повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем; 2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України) (Пункт 29 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Отже, судова колегія вважає, що розглянувши спір по суті, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність звернення ТОВ "Маша і Мєдвєдь" до суду з відповідним позовом, відсутності жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача правових підстав для використання частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" персонажу "Маша" та про порушення відповідачем виключних авторських прав позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було невірно визначено розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідач, у зв'язку з наступним.

Так, порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст.431 ЦК України).

Відповідно до п. "г" ч.1, п "г" ч.2 ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення. (п.51.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону №3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права" не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених статтею 52 Закону. (Оглядовий лист Вищого господарського суду України №01-06/417/2012 від 04.04.2012 р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)).

Так, судова колегія відзначає, що встановлені фактичні обставини справи свідчать про вчинення відповідачем єдиного триваючого порушення прав позивача на персонаж "Маша" із аудіовізуального твору "Маша і Мєдвєдь", придбання представником позивача товарів із використаним зображенням персонажу "Маша" 02.10.2014 р. та 19.12.2014 р. у магазині, де здійснює свою підприємницьку діяльність відповідач знаходилося у межах такого єдиного триваючого порушення, кількість фіксацій єдиного триваючого порушення позивачем не впливає на кількість порушень відповідачем, яке залишається єдиним триваючим порушенням для нього, кількість товарних чеків - фіксацій фактів порушення товару залежить виключно від волі самого позивача і не є свідченням наявності відповідної кількості порушень з боку відповідача, у період між здійсненням фіксацій фактів порушення (неодноразовим придбанням товарів за окремими чеками), позивач не звертався до відповідача з попередженням (претензією) про припинення порушення його прав.

Колегія суддів відзначає, що за інших обставин, стягнення компенсації може призвести до штучного збільшення кількості порушень, та, відповідно, до необґрунтованого стягнення компенсації у визначеному позивачем розмірі.

Також, колегія суддів відзначає, що відповідачем було реалізовано контрафактний товар на загальну суму 97 грн., а також припинено порушення авторських прав у добровільному порядку, про що свідчить відсутність вимог позивача про вилучення контрафактних товарів з обороту. Матеріали справи не містять доказів оптового, багаторазового продажу відповідачем товарів із розміщенням на них зображення персонажу "Маша", як й не містять доказів того, що відповідач замовляв виготовлення придбаних позивачем товарів з розміщенням на них зображення персонажу "Маша" з метою подальшої реалізації.

Разом з цим, місцевий господарський суд, у визначенні розміру компенсації не врахував, що останній визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права"), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (аналогічна позиція викладена у пункті 42 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" та підпункті 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Рішення у справі №915/904/16 прийнято місцевим господарським судом у жовтні 2016 року.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Отже, станом на момент винесення оскаржуваного рішення, розмір мінімальної заробітної плати складав 1450 гривень.

Вищенаведені приписи не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому, колегія суддів вважає, що беручи до уваги встановлені обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" та з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, вчинення відповідачем єдиного триваючого порушення, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення суми компенсації та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 14 500 грн. (10 мінімальних заробітних плат за вчинення єдиного триваючого порушення, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, який був встановлений на час ухвалення рішення у справі).

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2016 р. у справі №916/3350/15.

Судова колегія відзначає, що доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними матеріалами справи.

Так, колегією суддів не приймаються до уваги посилання скаржника на те, що в матеріалах справи відсутні докази які можуть свідчити про повноваження керівника ТОВ "РВТ Інвест" Боград Євгенії Тимофіївни на підписання довіреності (на день її підписання) та надання повноважень іншим третім особам представляти інтереси ТОВ "Маша і Мєдвєдь", зокрема, ОСОБА_4

Відповідно до ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Як вбачається з матеріалів справи (додатків до позовної заяви), а саме виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 02.10.2015 р. №217253, в ній містяться відомості про ТОВ "Маша і Мєдвєдь", так у п.29 зазначеної виписки вказано, що особою, що має право без довіреності діяти від імені юридичної особи ТОВ "Маша і Мєдвєдь" (керуючою компанією) є ТОВ "РВТ Інвест", основний державний реєстраційний номер: 152, а в п.306 зазначено, що керівником постійно діючого виконавчого органу ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є Боград Євгенія Тимофіївна, ІПН:64.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Частинами 1, 2 ст.6 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.25 Закону України "Про міжнародне приватне право" особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Статтею 26 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи.

Відповідно до законодавства Російської Федерації керуюча компанія - це акціонерне товариство або товариство з обмеженою відповідальністю, створене відповідно до законодавства Російської Федерації і має ліцензію Федеральної служби з фінансових ринків Росії (ФСФР) на здійснення діяльності з управління пайовими інвестиційними фондами та недержавними пенсійними фондами відповідно до федерального закону "Про інвестиційні фонди" (№156-ФЗ від 29.11.2011 р.).

Як вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 09.10.2015 р. №217537 про юридичну особу ТОВ "РВТ Інвест", основний державний реєстраційний номер: 152, в п.п. 31-34 зазначено, що керівником юридичної особи, генеральним директором ТОВ "РВТ Інвест" є Боград Євгенія Тимофіївна, ІПН: 64, в п.46 зазначено, що видом діяльності є "діяльність по управлінню фінансово-промисловими групами та холдинговими компаніями".

Отже, вищевикладене спростовує доводи апелянта щодо відсутності повноважень у Боград Євгенії Тимофіївни на підписання довіреності представника ТОВ "Маша і Мєдвєдь".

До того ж не приймаються до уваги колегією суддів й посилання скаржника на те, що означені вище витяги не засвідчені належним чином, оскільки відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). Колегія суддів відзначає, що означені вище копії витягів містять усі необхідні реквізити, а саме надпис "згідно з оригіналом", зазначено прізвище особо, що посвідчила дані копії документи, дату та підпис, а тому, посилання скаржника на неналежність даних доказів спростовуються вищевказаними приписами чинного законодавства.

Спростовуються матеріалами справи й посилання скаржника на відсутність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір серіал "Маша і Мєдвєдь" та персонаж "Маша" як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Медведь", оскільки, відповідно до договору №010601-МиМ від 08.06.2010 р. про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір серіал "Маша и Медведь", укладеного між ТОВ Студія "Анімакорд" (Правоволоділець) та ТОВ "Маша и Медведь" (Правонабувач), останньому в повному обсязі передане виключне право на аудіовізуальний твір (8 серій) - серіал "Маша и Медведь". При цьому, пунктом 2 Додатку № 1 до Договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 р. передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір Правоволоділець передає Правонабувачу в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включаючи, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічним зображенням, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в Додатках до договору №010601-МиМ.

Твердження скаржника про те, що є імовірність що станом на 02.10.2014 р. та 19.11.2014 р. позивач міг втратити або відчужити іншій особі виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та його складові частини не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи підтверджується, що станом на час вчинення порушення та звернення позивача з позовною заявою до суду першої інтонації ТОВ "Маша і Мєдвєдь" мало виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір серіал "Маша і Мєдвєдь", у тому числі й на персонаж "Маша".

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено відповідачеві у призначені експертизи відеозапису, який був на даний позивачем у якості доказу реалізації контрафактної продукції, оскільки, на думку скаржника, експерт мав можливість встановити чи зафіксована на відео відповідач ОСОБА_2, що дало б змогу встановити факт реалізації товару саме відповідачем, а у випадку неможливості встановити такий факт, на думку апелянта, відео є неналежним доказом у справі та не може свідчити, що саме ОСОБА_2 порушені авторські права ТОВ "Маша і Мєдвєдь", оскільки, належними доказами реалізації контрафактного товару є товарні чеки №4 від 02.10.2014 р. та №1 від 19.12.2014 р., які містять печатку ФОП ОСОБА_2 на якій, зокрема, зазначений код ЄДРПОУ даної фізичної особи-підприємця, назву реалізованого товару та підпис особи, що реалізувала даний товар. До того ж, дані товарні чеки містять інформацію про придбаний товар, що збігається з тим, що пред'явлений у фотокопіях та міститься у матеріалах справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині наявності у позивача права на звернення до суду для захисту свої виключних майнових авторських прав, реалізацію відповідачем контрафактного товару та права позивача на стягнення компенсації та таке порушення.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Статтею 103 ГПК України визначено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

Отже, з урахуванням того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було взято до уваги пункті 42 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" та підпункт 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", щодо визначення розміру компенсації на час ухвалення рішення у справі, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 р. підлягає зміні.

Розподіл судових витрат здійснено на підставі ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 р. у справі №915/904/16 змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції: "Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" 14 500 грн. компенсації за порушення авторських прав та 689 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В решті позовних вимог відмовити".

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Лавриненко Л.В.