РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017Справа №910/677/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс"

до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 150 364,34 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від позивача - Сайко Ю.В. представник за довіреністю;

Від відповідача - Шуман С.І. представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач) про стягнення 150 364,34 грн., з яких: 82 680,00 грн. - основного боргу, 60 521,76 грн. - інфляційних втрат, 7 162,58 грн. - 3% річних.

Відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, з тих підстав, що накладна №50 від 27.12.2013 не містить посади відповідальних осіб, а підписи на ній неможливо ідентифікувати. Факт поставки товару за вказаною накладною також спростовується на думку відповідача відсутністю довіреності на отримання вказаних товарно-матеріальних цінностей у особи, підпис якої стоїть у видаткових накладних. Окрім того, відповідач зазначив, що перевіркою Державної фінансової інспекції в місті Києві від 26.05.2015 №031-30/868 кредиторська заборгованість Управління освіти по Договору №130 від 24.12.2013 не підтверджена.

Також, відповідачем у відзиві та в окремо поданій заяві, заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача на підставі ст. 256, 257, 262,ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (надалі - Постачальник) та Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - Замовник) був укладений Договір №130 на закупівлю товарів за державні кошти код 28.29.4 за ДКПП ДК 016-2010 "Центрифуги, каландри та торговельні автомати, марміти настільні) (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов'язується у 2013 році поставити замовнику товар: «Центрифуги, каландри та торговельні автомати, марміти настільні, код 28.29.5 за ДКПП ДК 016-2010, а Замовник - прийняти і оплатити його. Кількість товару в одиницях виміру штук: марніти настільні - 20 шт. (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.4 Договору, найменування, номенклатура, асортимент товару визначається в специфікації (Додаток 1), що є невід'ємною частиною Договору.

Додатком №1 між сторонами було підписано і скріплено печатками Специфікацію до Договору.

Згідно специфікації ціна договору становить 82 680,00 грн., що відповідає умовам п. 3.1 Договору.

Обсяги закупівлі товарів, що постачається відповідно до цього договору, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.5 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 10.1 з дня укладення і діє до 31.12.2013.

За змістом п. 4.2 Договору оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на два тижні (14 календарних днів) після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

На виконання умов Договору позивачем був поставлений, а відповідачем прийняти товар на загальну суму 82 680,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №50 від 27.12.2013.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 82 680,00 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видатковою накладною №50 від 27.12.2013, яка підписана обома сторонами та скріплена їх печатками) підтверджується факт виконання позивачем зобов'язання з поставки товару за Договором на загальну суму 82 680,00 грн.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17.07.12. Вищого господарського суду України зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

У п. 1 Оглядового листа № 06/767/2013 від 29.04.13. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вимоги до первинного документа встановленні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", якою передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вказаний Закон передбачає обов'язковим реквізитом первинного документа підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткова накладна приймається судом в якості належного доказу отримання відповідачем товару, оскільки містить підпис уповноваженої особи - отримувача, який скріплений печаткою відповідача, що в розумінні приписів ст. 207 Цивільного кодексу України свідчить про легітимність такого підпису перед позивачем.

Відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Отже, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, котрі підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 11.06.2015 у справі №903/679/14.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.2 Договору, Управління повинно було розрахуватися з Товариством протягом 14 календарних днів після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

27.12.2013 Товариство направило на адресу Управління рахунок №39 від 27.12.2013 для оплати поставленого товару, а також копію видаткової накладеної №50 від 27.12.2013, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (копія знаходиться в матеріалах справи) з відміткою органу поштового зв'язку.

Згідно з ч. 2 п. 78 Правил надання послуг поштового зв'язку бланк опису вкладення заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

Відтак, опис вкладення, який знаходиться у матеріалах справи, складений у відповідності до Правил надання послуг поштового зв'язку, є належним та допустимим доказом, що підтверджує направлення позивачем відповідачеві документів, визначених п. 4.2 Договору.

Вказане спростовує викладені в письмовому відзиві доводи відповідача про те, що позивач на його адресу документів для оплати не направив.

Умовами п. 4.2 Договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на два тижні (14 календарних днів), після пред'явлення Постачальником рахунку на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

Отже, враховуючи викладене, строк оплати поставленого за видатковою накладною №50 від 27.12.2013 товару є таким, що настав.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання продукції відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов'язань з передання товару.

З урахуванням викладеного, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 82 680,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Управлінням обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04.

Аналогічної правової позиції Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.

Посилання відповідача на те, що перевіркою Державної фінансової інспекції в місті Києві від 26.05.2015 №031-30/868 кредиторська заборгованість Управління освіти по Договору №130 від 24.12.2013 не підтверджена, не звільняє відповідача від обов'язку оплати отриманого товару за договором та не спростовує висновків до яких дійшов суд.

Оскільки відповідач прийняв замовлений ним товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві його вартості, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в розмірі 82 680,00 грн., що складає борг відповідача станом на момент прийняття даного рішення.

Щодо строку позовної давності.

14.02.2017 представником Управління освіти через канцелярію Господарського суду міста Києва було подано заяву про застосування у даній справі строку позовної давності, оскільки з дати укладення договору закупівлі товарів за державні кошти №130 від 24.12.2013 та видаткової накладної №50 від 27.12.2013 минуло понад три роки, а з позовом до суду Товариство звернулось лише 12.01.2017, що на думку Відповідача, є підставою для відмови у задоволені заявлених вимог.

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Водночас, звертаючись з позовом у даній справі Позивач посилається на те, що Управління освіти всупереч договору закупівлі товарів за державні кошти №130 від 24.12.2013 не розрахувалось за поставлений товар (марміти настільні ME-5GN1/3T у кількості 20 одиниць) в результаті чого за Відповідачем обліковується заборгованість у сумі 150 364,34 грн.

Так, як було зазначено раніше, згідно з п. 4.2 спірного договору оплата здійснюється на умовах відтермінування платежу за поставлений товар на два тижні (14 календарних днів), після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою замовника.

Відповідно до листа Товариства №423 від 27.12.2013 та опису вкладення до цінного листа від цієї ж дати, Позивачем цінним листом було відправлено Управлінню освіти копію видаткової накладної №50 від 27.12.2013 та рахунок №39 від 27.12.2013 на оплату поставленого товару (марміти настільні ME-5GN1/3T).

Наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень» визначено, що строк пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) для міст Києва, Сімферополя і Севастополя складає: Д+3 (де «Д» - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку, а «З» - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення). При цьому, у разі пересилання рекомендованої письмової кореспонденції зазначений термін (Д+3) збільшуються на один день.

Отже, граничний строк пересилання по м. Києву цінного листа з описом вкладення, без урахування вихідних днів об'єкту поштового зв'язку складає - 5 днів (Д+3+1).

Разом з цим, рекомендовані поштові відправлення та поштові відправлення з оголошеною цінністю, згідно п.102 Правил надання послуг поштового зв'язку, вручаються отримувачу - в об'єкті поштового зв'язку.

При цьому судом враховано, що за інформацією, розміщеною на Інтернет порталі http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/ інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації.

З огляду на зазначене та беручи до уваги, що встановлений для Відповідача 14 денний термін відстрочення платежу, який з урахуванням часу на відправлення і отримання листа Позивача №423 від 27.12.2013, сплинув - 31.01.2014, то перебіг строку позовної давності має обраховуватись з 01.02.2014, а позивач звернувся до суду 12.01.2017, про що свідчить вх. штепмель (677/17), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, в даному випадку строк позовної давності позивачем при зверненні з даним позовом до суду не пропущений.

Щодо вимог позивача про стягнення 60 521,76 грн. - інфляційних втрат, 7 162,58 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 60 521,76 грн. та 3% річних у розмірі 7 162,58 грн.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02105, м. Київ, проспект Миру, б. 6-А, ідентифікаційний код 37397216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомрайс" (73025, м. Херсон, вул. Михайлівська, б. 18; ідентифікаційний код 38648705) 82 680 (вісімдесят дві тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. - основного боргу, 60 521 (шістдесят тисяч п'ятсот двадцять одну) грн. 76 коп. - інфляційних втрат, 7 162 (сім тисяч сто шістдесят дві) грн. 58 коп. - 3% річних, 2 255 (дві тисячі двісті п'ятдесят п'ять) грн. 47 коп. - судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.04.2017

Суддя І.І. Борисенко