ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 922/2179/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 28.12.2016 року №2-403;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 29.12.2016 року №007/Др.-20-1216;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ (вх.721Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2017р.

у справі № 922/2179/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.08.2016р. у справі №922/2179/16 (суддя Денисюк Т.С.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2016р. у справі №922/2179/16 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2016р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.11.2016 року у справі №922/2179/16 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 року та рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2016 р. у справі № 922/2179/16 скасовано в частині відмови у стягненні 2 133 659,55 грн. пені, 2 226 851,43 грн. 7% штрафу, 166 094,17 грн. інфляційних втрат та 156 066,52 грн. 3% річних, матеріали справи скеровано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні 2 133 659,55 грн. пені, 2 226 851,43 грн. 7% штрафу, 166 094,17 грн. інфляційних втрат та 156 066,52 грн. 3% річних та направляючи матеріали справи на новий розгляд до господарського суду Харківської області, Вищий господарський суд України, зокрема, вказав на те, що суди попередніх інстанцій не врахували та не надали належної оцінки обставині, щодо нарахованої позивачем пені , штрафу, інфляційних втрати, 3% річних на суму, яка була сплачена ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" за рахунок власних коштів до моменту укладення спільних протокольних рішень, але з порушенням строків оплати визначених умовами договору №/Н039 від 01.07.2015 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2017р. у справі №9922/2179/16 (суддя Жельне С.Ч.) в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в частині стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" 2133659,55 грн. пені, 2 226 851,43 грн. 7% штрафу, 166 094,17 грн. інфляційних втрат та 156 066,52 грн. 3% річних відмовлено.

Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2017р. у справі №922/2179/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що спільні протокольні рішення у даній справі жодним чином не змінюють та не припиняють зобовязань сторін за договором.

Підписання спірних протокольних рішень за своєю правовою природою лише підтверджує наявність у сторони заборгованості, яку держава урегульовує за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому, на думку апелянта, підписання спільних протокольних рішень не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобовязань за договором.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3.03.2017р. суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.04.2017р.

31.03.2017 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№3494).

У судовому засіданні 04.04.2017 року представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

01 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (Газотранспортне підприємство) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н039, відповідно до п. 1.1. якого сторони погодили, що Газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" надано ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами, а саме: за липень 2015 року на загальну суму 319 856,76 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 07-15-/Н039/Х від 31.07.2015 року; 07-15-/Н039/Хо від 31.07.2015 року; за серпень 2015 року на загальну суму 314 820,81 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 08-15-/Н039/Х від 31.08.2015 року; 08-15-/Н039/Хо від 31.08.2015 року; за вересень 2015 року на загальну суму 1 180 617,77 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 9-15-/Н039/Х від 30.09.2015 року; 09-15-/Н039/Хо від 30.09.2015 року; за жовтень 2015 року на загальну суму 5 548 294,73 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 10-15-/Н039/Х від 31.10.2015 року; 10-15-/Н039/Хо від 31.10.2015 року; за листопад 2015 року на загальну суму 6 674 936,50 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 11-15-/Н039/Х від 30.11.2015 року; 11-15-/Н039/Хо від 30.11.2015 року; за грудень 2015 року на загальну суму 13 025 629,39 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 12-15-/Н039/Х від 31.12.2015 року; 12-15-/Н039/Хо від 31.12.2015 року; за січень 2016 року на загальну суму 27 379 662,03 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 1-16-/Н039/Х від 31.01.2016 року; 01-16-/Н039/Хо від 31.01.2016 року; за лютий 2016 року на загальну суму 17 494 440,03 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 2-16-/Н039 від 29.02.2016 року; 02-16-/Н039 від 29.02.2016 року; за березень 2016 року на загальну суму 16 295 086,21 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№ 3-16-/Н039 від 31.03.2016 року; 03-16-/Н039 від 31.03.2016 року; за квітень 2016 року на загальну суму 6 745 495,92 грн., відповідно до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами №№4-16-/Н039 від 30.04.2016 року; 04-16-/Н039 від 30.04.2016 року.

Річний плановий обсяг транспортування природного газу, замовника складає 312 814,500 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (пункт 1.2. договору).

Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником (крім Гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 (ста) відсотків попередньої оплати за 10 (десять) днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

У пунктах 5.4-5.5 договору сторони погодили, що замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно п. 11.1 договору, останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області є порушення відповідачем строків оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами протягом липня-грудня 2015 р., та січня-квітня 2016 р.

Так, у позові позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 20 902 173,61 грн. з яких: 16 219 501,93 грн. - сума боргу за надані послуги з транспортування природного газу, 2 133 659,55 грн. - пеня, 2 226 851,43 грн. - 7% штраф від суми простроченої заборгованості, 156 066,52 грн. - 3 % річних та 166 094,17 грн. - інфляційні втрати.

08.02.2017 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок порушення відповідачем строків оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами протягом липня-грудня 2015 року, січня-квітня 2016 року.

У відповідності до п. 5.6. договору №/Н039 від 01.07.2015р., у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Статтею 11 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 30.09.2015р. №792 визначено, що кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, виключно на: 1) поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців; 2) поточний рахунок оператора газотранспортної системи;3) поточний рахунок оператора газорозподільчої системи;4) поточні рахунки газопостачальних підприємств.

Пунктом 6 Порядку № 792 встановлено, що установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунку до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів, відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, поточний рахунок оператора газотранспортної системи, поточний рахунок оператора газорозподільної системи, поточні рахунки газопостачальних підприємств.

Так, між позивачем, відповідачем, ГУ Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації, НАК "Нафтогаз України" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

При прийнятті відповідних рішень, сторони керувались Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 року № 55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно - енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, (постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме: витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами.

Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємства ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Вказаної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові по справі № 922/666/16.

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що предметом спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 207/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 21.01.2016 року, 23.02.2016 року, 24.03.2016 року, 23.05.2016 року, 08.09.2016 року, 26.10.2016 року, 28.11.2016 року, 25.11.2016 року, 22.12.2016 року є проведення ТОВ ХАРКІВГАЗ ЗБУТ та ПАТУкртрансгаз взаєморозрахунку за транспортування природного газу за 2015р. та 2016р. за договорами від 01.07.2015 р. № /Н039 у сумі 747 697,00 грн., від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 861 880,00 грн, від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 4 670 398,00 грн., від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 250 000,00 грн., від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 7000000,00 грн., від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 8000000,00 грн, від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 250 000,00 грн., від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 90 000,00 грн, від 01.07.2015 року №/Н039 у сумі 921 644,62 грн.

Послуги були оплачені та проведені банком 26.01.2016 р., що підтверджується платіжним доручення № 33 від 26.01.2016 р. (том 1, а.с.73), платіжним дорученням № 33 від 2601.2016 р. (том 1., а.с.74), платіжним дорученням № 43 від 28.03.2016 р. (том 1., а.с.75), платіжним дорученням № 42 від 28.03.2016 р. (том 1., а.с.76), платіжним дорученням №53 від 28.03.2016 р. (том 1., а.с.77), платіжним дорученням №54 від 27.05.2016 р. (том 1., а.с.78), платіжним дорученням №70 від 09.09.2016 р., платіжним дорученням №72 від 28.10.2016 р. (том 2., а.с.21), платіжним дорученням №75 від 28.11.2016 р. (том 2., а.с.23), платіжним дорученням №74 від 28.12.2016 р. (том 2., а.с.22), платіжним дорученням №81 від 26.12.2016 р. (том 2., а.с.24)

Розрахунок за надані послуги був здійснений відповідачем наступним чином.

Частину наданих послуг за договором від 01.07.2015 р. № /Н039 на суму 66 467 968,35 грн., відповідачем оплачено коштами, отриманими на поточні рахунки із спеціальним режимом використання відповідно до нормативів перерахування коштів, затверджених Постановами НКРЕКП.

Іншу частину наданих послуг на суму 30 257 919,63 грн. - за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 на підставі спільних протокольних рішень № 207/у від 21.01.2016р. на суму 747 697,00 грн., № 208/у від 21.01.2016р. на суму 752 300,00 грн., № 766/у від 23.02.2016р. на суму 861 880,00 грн., № 767/у від 23.02.2016р.на суму 4 670 398,00 грн., № 1067/у від 24.03.2016р. на суму 250 000,00 грн., № 1614/у від 23.05.2016р. на суму 6 714 000,00 грн., № 2260/у від 08.09.2016 р. на суму 7 000 000, 00 грн., № 2646/у від 26.10.2016 р. на суму 8 000 000,00 грн., № 3010/у від 25.11.2016 р. на суму 250 000,00, № 3012/у від 25.11.2016 р. на суму 90 000,00 грн., № 3563/у від 22.12.2016 р. на суму 921 644,63 грн.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оскільки сторони - ПАТ Укртрансгаз та ТОВ ХАРКІВГАЗ ЗБУТ дійшли згоди, що предметом вищевказаних спільних протокольних рішень є сплата за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами за договором від 01.07.2015 р. № /Н039 за 2015 - 2016 рр. без визначення певного місяця, то спільні протокольні рішення, предметом яких є організація та проведення взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України ПАТ Укртрансгаз та ТОВ ХАРКІВГАЗ ЗБУТ взаєморозрахунку за транспортування природного газу за 2015 р. розповсюджують свою дію на взаємовідносини між сторонами, які склалися за договором в 2015р.

Відповідно, спільні протокольні рішення предметом яких є організація та проведення взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України ПАТ Укртрансгаз та ТОВ ХАРКІВГАЗ ЗБУТ взаєморозрахунку за транспортування природного газу за 2016 р. розповсюджують свою дію на взаємовідносини між сторонами, які склалися договором в 2016 р.

У відповідності до розділу 1 вказаних спільних протокольних рішень їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20).

У розділі 3 вищенаведених Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Згідно з розділом 4 цих протокольних рішень сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків за невиконання своїх зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України.

Так, механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 7 якого розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Таким чином, шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору від 01.07.2015р. №/Н039, а тому відсутні правові підстави для стягнення пені та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, строк оплати який змінений.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, наведеним, зокрема, у постановах від 11.11.2015р. у справі № 927/1733/14, від 01.07.2015р. у справі № 924/1230/14,від 15.10.2015 року у справі №922/364/15, від 09.09.2014 року у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 09.09.2014 року у справі №2011-1/1043-2012-42/528-2012, від 23.09.2015 року у справі №917/2519/14, у справі № 14/108 від 30.09.2014 року, у справі № 14/099 від 23.09.2014 року, який згідно зі ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

Тобто, прийнявши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ.

А тому, вказані обставини, згідно ст. 218 Господарського кодексу України, ст. 614 Цивільного кодексу України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахувань інфляційних втрат.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 2133659,55 грн., 166094,17 грн. інфляційних втрат та 156 066,52 грн. 3% річних.

Окрім того, у відзиві на апеляційну скаргу, наданому суду апеляційної інстанції відповідачем (вх.№3494 від 31.03.2017 року), останній зазначає про те, що він не проводив по даному договору розрахунків з поточного рахунку товариства, тобто, власними коштами, а розрахунки по даному договору проводились виключно через розподільчі та казначейські рахунки.

Щодо позовної вимоги про стягнення 7% штрафу в розмірі 2226851,43 грн. на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статі 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, правовий аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, вказаних санкцій можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

У пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розміру штрафних санкцій.

Верховний Суд України у постанові від 04.02.2014 року у справі №3-1гс14 зазначив, що аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, необґрунтованими є посилання апелянта на те, що спільні протокольні рішення у даній справі жодним чином не змінюють та не припиняють зобовязань сторін за договором.

Отже, правомірним є висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 7% штрафу у сумі 2 226 8541,43 грн., у звязку з тим, що відповідний розмір не визначений умовами укладеного між сторонами договору.

Таким чином, позивачем (апелянтом) не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків господарського суду першої інстанції.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді судового рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2017р. у справі №922/2179/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.04.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.