ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року Справа № 904/5335/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1, довіреність №58 від 21.09.2016р., представник

від відповідача за первісним позовом: не з'явився

від третьої особи за первісним позовом: ОСОБА_2, представник, довіреність №18/217 від 16.01.2017р.

в судовому засіданні прийняв участь: прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3, посвідчення №028865 від 17.09.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016р. у справі №904/5335/16

за первісним позовом Заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення 74048 грн. 53 коп., розірвання договору оренди №12/02-5790-ОД від 18.09.2015р. та зобов'язання повернути об'єкт оренди за актом приймання-передачі

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м.Дніпро

третя особа: Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

про визнання недійсним договору оренди №12/02-5790-ОД від 18.09.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016р. у справі №904/5335/16 (суддя Рудовська І.А.) первісний позов задоволено. Розірвано договір оренди №12/02-5790-ОД від 18.09.2015р., укладений між Регіональним відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гобумокс", предметом якого є одноповерхова будівля (реєстраційний номер 14309787.12. АААЖБЕ243), площею 1296,0 кв. м, розташована за адресою: м. Жовті Води, пров. Монтажний, 11 та перебуває на балансі Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", вартість якого за незалежною оцінкою, проведеною 20.03.2015р. становить 721321 грн. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" повернути одноповерхову будівлю (реєстраційний номер 14309787.12.АААЖБЕ243), площею 1296,0 кв. м, розташовану за адресою: м. Жовті Води, пров. Монтажний, 11 Державному підприємству "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" за актом приймання-передачі відповідно до умов пунктів 10.9., 10.10. договору оренди №12/02-5790-ОД від 18.09.2015р. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Державного бюджету України заборгованість з орендної плати у розмірі 66375,76 грн., пеню у розмірі 7672,77 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" на користь Прокуратури Дніпропетровської області 3866,72 грн. - судового збору. Повернуто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" Прокуратурі Дніпропетровської області надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1645,28 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Судовий збір покладено за зустрічний позов на відповідача (за первісним позовом).

Господарський суд Дніпропетровської області задовольнив первісні позовні вимоги, виходячи з того, що зобов'язання щодо сплати орендних платежів відповідно до умов укладеного договору оренди відповідачем належним чином не виконувались. Дані обставини суд визнав достатньою правовою підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення майна орендодавцю.

Суд визнав недоведеними твердження позивача за зустрічним позовом про те, що нерухоме майно, яке є предметом договору оренди не є державною власністю, тому відмовив в в задоволені вимог про визнання договору оренди недійсним.

Відповідач (ТОВ "Гобумокс"), не погодившись з означеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, без повного з'ясування обставин у справі, на підставі висновків, що суперечать дійсним обставинам справи. Товариство просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016р. у справі №904/5335/16 та прийняти нове, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити.

Відповідач вважає, що судом в порушення ст. 42 Господарського процесуального кодексу України не було наведено правового обґрунтування та жодної фактичної обставини, за якою ним не було взято до уваги наявні у матеріалах цієї справи відсутності акту чи свідоцтва про право державної власності у відповідності з п. 8.1. розділу VІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" №7/5 від 07 лютого 2002 року, рішення суду чи іншого належного доказу в підтвердження, що спірне нерухоме майно є державною власністю. Зі своєї сторони ту обставину, що нерухоме майно не знаходиться в державній власності, відповідач підтверджує роздруківками з Реєстру прав власності на нерухоме майно та вказує на відсутність жодного правовстановлюючого документу.

Прокурор Дніпропетровської області за результатами ознайомлення з апеляційною скаргою у відзиві звернув увагу на те, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є єдиним можливим правовстановлюючим документом на нерухоме майно. Відомості про об'єкти державної власності, виходячи з ч.1 ст.12 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та п.1 Положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 14.04.2004р. №467, містяться і в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності. Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, шляхом надання реєстрового номеру нерухомого майна з Єдиного реєстру об'єктів державної власності підтвердив, що спірне нерухоме майно є державною власністю.

Позивач (Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській області) у відзиві на апеляційну скаргу також вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та підтримав доводи прокурора.

Третя особа (ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат") надав письмові пояснення, в яких погодився із рішенням суду та звернув увагу на положення п.2 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за якими речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Таким чином будівля знаходиться у державній власності на законних підставах. Крім того, третя особа підтверджує наявність заборгованості з орендної плати за відповідачем.

В судовому засіданні 06.02.2017р. та 22.02.2017р. оголошувалась перерва до 20.03.2017р.

В судовому засіданні 20.03.2017р. за клопотанням представника ТОВ "Гобумокс", який приймає участь у справі, але не мав можливості зявитися в це судове засідання, розгляд справи був відкладений на 05.04.2017р. о 12:00 год.

В судове засідання 05.04.2017р. представник відповідача не зявився. Судом апеляційної інстанції 27.03.2017р. повторно отримано в матеріали справи дублікат клопотання ТОВ "Гобумокс" про відкладення розгляду справи в судовому засіданні, яке було призначено на 20.03.2017р. Про причини неявки в судове засідання 05.04.2017р. ТОВ "Гобумокс" в цьому клопотанні суд апеляційної інстанції не повідомив, про необхідність відкладення розгляду справи не зазначив.

Враховуючи, що ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. про відкладення розгляду даної справи була у встановленому порядку направлена на юридичну адресу ТОВ "Гобумокс", що ТОВ "Гобумокс" мало достатньо часу між призначеними судовими засіданнями для явки в суд, якщо б ця особа вирішили скористатися своїм правом відстоювати свою позицію на засадах змагальності, колегія суддів визнала неявку представника відповідача в судове засідання 05.04.2017р. такою, що не перешкоджає вирішенню справи по суті. До того ж, зважаючи на те, що двомісячний строк вирішення спору спливає 06.04.2017р., судом апеляційної інстанції було завершено розгляд даної справи за наявними в ній матеріалами, а за результатами її перегляду оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" (Орендар) був укладений договір за №12/02-5790-ОД від 18.09.2015р. оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності.

Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно будівлю (реєстраційний номер 14309787.12.АААЖБЕ243 (майно) площею 1296,0 кв. м, розміщене за адресою: м. Жовті Води, пров. Монтажний, 11 одноповерхової будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 20 березня 2015 року і становить за незалежною оцінкою 721321,00 грн.

Про передачу майна свідчить укладений між сторонами і погоджений Балансоутримувачем акт приймання-передачі від 18.09.2015р.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 04.10.1995 року №786 (зі змінами) (Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становила без ПДВ за базовий місяць розрахунку травень 2015 року 11639,49 грн. (п. 3.1. Договору).

Пунктами 3.3. та 3.4. Договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Передбачено п. 3.6. Договору, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні відповідно до про пропорцій розподілу, установлених Кабінетом ОСОБА_4 України і даних на кінець періоду, за який здійснюється платіж: 70% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 8147,64 грн.; 30% Балансоутримувачу у розмірі 3491,85 грн. щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря протягом дії договору.

22.02.2016р. за №11-11-00829 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати в сумі 24717,11 грн. та пеню в сумі 1647,72 грн., однак відповідач залишив цю претензію без відповіді та без задоволення.

За запитом прокуратури Дніпропетровської області Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області листом №10-11-02848 від 31.05.2016р. повідомило, що у зв'язку з несплатою орендної плати ТОВ "Гобумокс" договір підлягає розірванню, а орендар виселенню із орендованого приміщення.

Орендодавець згідно п. 8.3. Договору наділений правом виступати з ініціативою щодо внесення змін до Договору або його розірвання у випадках погіршення стану орендованого майна, неналежного та не за призначенням його використання, невиконання Орендарем умов цього Договору.

Скориставшись наданим п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України правом звернення з позовними вимогами в інтересах держави, прокурор у зв'язку із заборгованістю з орендної плати відповідача просив місцевий господарський суд розірвати Договір оренди №12/02-5790-ОД від 18.09.2015р., зобов'язати відповідача повернути будівлю Балансоутримувачу за актом приймання-передачі відповідно до умов Договору та стягнути з відповідача на користь позивача 66375,76 грн. заборгованості з орендної плати та 7672,77 грн. пені.

Спірні правовідносини регулюються загальними положеннями про оренду Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, а також положеннями спеціального Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. № 2269-XII (із змінами і доповненнями).

Так згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

За умовами п. 5.3. Договору оренди та у відповідності з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на Орендаря покладено обов'язок своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За вимогами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Заперечуючи проти позову прокурора, відповідач предявив зустрічний позов про визнання Договору оренди недійсним, в якому зазначив, що оскільки предмет договору оренди №12/02-5790-ОД від 18.09.2015р. не знаходиться в державній власності, то РВ ФДМУ по Дніпропетровській області повноваженням на укладення цього договору не наділялося, а тому такий договір був укладений особою, яка немає необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відмовляючи в зустрічному позові місцевий господарський суд виходив із того, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не довів належними доказами того факту, що нерухоме майно, яке є предметом договору оренди не є державною власністю.

Дослідивши доводи апеляційної скарги відповідача стосовно неврахування судом першої інстанції обставин, на які відповідач посилався на підтвердження своїх вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним означеного Договору оренди, колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє їх з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Разом із цим, за приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст укладеного договору не повинен суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абзац четвертий підпункту 2.1. пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Відповідно до ч. 3 ст. 73 Господарського кодексу України майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом і це підтверджено матеріалами справи (Довідка ДП "СХІДГЗК" від 29.09.2016р. №12-01/6876, інвентарна картка обліку основних засобів) нерухоме майно, яке є предметом спірного договору оренди, перебуває на балансі державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат.

Згідно п.1.1. Статуту Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат (скорочене найменування - ДП "СХІДГЗК"), це підприємство засноване на державній власності відповідно до постанови ОСОБА_4 ОСОБА_4 СРСР від 24.07.1951 №2659-1287 "Про розвиток видобування фосфорних руд на Першотравневому та Жовторічанському родовищах у ОСОБА_5 та про організацію на базі цих родовищ Комбінату №9 Другого головного управління при ОСОБА_4 СРСР" та наказу Другого головного управління при ОСОБА_4 СРСР від 01.08.1951 №3 "Про створення Комбінату №9" і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України (далі - Уповноважений орган управління), створеного відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади".

Особливості управління державним унітарним підприємством визначаються Законом України "Про управління об'єктами державної власності".

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" уповноважений орган управління надає орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду Державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна.

Згідно з п. 23 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань забезпечують надання розпоряднику Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомостей про об'єкти державної власності для формування і ведення зазначеного реєстру.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та Положенням Про єдиний реєстр об'єктів державної власності, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 14 квітня 2004 р. № 467 визначено, що Єдиний реєстр об'єктів державної власності - є автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду (лізинг), концесію або заставу, державних підприємств, установ та організацій, а також про корпоративні та держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських структур.

З матеріалів справи вбачається, що після звернення ТОВ "Гобумокс" із заявою про намір оренди державного майна, з урахуванням погодження балансоутримувача на укладання договору оренди, наданої листом від 22.08.2014р. № 18/5933 в порядку визначеному законодавством, Регіональне відділення листом від 19.01.2015 № 07-02-00284 звернулось до органу управління - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з приводу порушеного питання, в тому числі надання згоди укладання договору оренди та надання реєстрового номеру згідно з п.23 ст. 6, пп. е) п.1 ст. 7 та ст.12 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності.

Листом від 26.02.2015 № 2/12-765 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України надало інвентарний та реєстровий номери державного майна, що обліковується на балансі ДП "СхідГЗК " та розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, пров. Монтажний, 11 та погодило передачу в оренду цього майна.

На вимогу ТОВ "Гобумокс" про надання належних доказів приналежності спірного майна до державної власності позивачем за первісним позовом надано до матеріалів справи, а судом апеляційної інстанції залучено та досліджено в судовому засіданні 05.04.2017р. лист Фонду державного майна України від 22.02.2017р. "Щодо надання витягу про майно за місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, пров. Монтажний,11" та Витяг з єдиного реєстру обєктів державної власності щодо державного майна, з яких встановлено, що спірне майно Будівля збірно-розбірна, площею 1296 кв.м за адресою Дніпропетровська область, м. Жовтні Води, пров. Монтажний є державним майном, балансоутримувачем якого є Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат".

Відтак наявними в матеріалах справи належними доказами підтверджено, що нерухоме майно, яке визначено предметом Договору оренди № 12/02-5790-ОД від 18.09.2015р., перебуває на балансі ДП "СхідГЗК", органом управління якого є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України - є державною власністю.

Щодо доводів ТОВ "Гобумокс", що згідно зі ст.ст. 181 та 331 Цивільного кодексу України та ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, то вони відхиляються судом з тих підстав, що враховуючи на те, що означене спірне майно було введено в експлуатацію у червні 1984 року та перебувало у складі майна державного підприємства, яке було правопопередником ДП "СхідГЗК", то відповідно до положень ст.ст. 89-90 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., діючого на момент введення цього майна в експлуатацію, це майно отримало статус майна, що перебуває в державній власності без будь-якої попередньої державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відтак надані відповідачем суду апеляційної інстанції докази, а саме Довідка Комунального підприємства "Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 22.02.2017р. вих. № 35 (а.с. 70 т.2) про те, що технічна інвентаризація обєкта нерухомого майна за адресою м. Жовті води, пров. Монтажний, 11 не проводилась, - не спростовують вірних висновків суду першої інстанції щодо належності спірного орендованого майна до державної форми власності.

Відповідно до вимог ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм (оренду) має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що укладаючи спірний договір оренди РВ ФДМУ по Дніпропетровській області діяв в межах наданих цій особі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, тобто є законним орендодавцем спірного орендованого майна, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про безпідставність доводів позивача, що викладені у зустрічній позовній заяві, а вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими, тому правомірно відмовив в їх задоволенні.

Статтею 611 ч.1 п.3 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За визначенням ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Даний вид відповідальності передбачений сторонами і у п. 3.8. укладеного Договору оренди: "Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати".

Відповідач не надав на вимогу суду (ухвали від 26.07.2016р. та 31.08.2016р.) докази сплати заборгованості та пені. У зустрічній позовній заяві відповідач підтвердив, що не сплачував орендну плату за користування спірним майном, бо вважає, що воно не знаходиться в державній власності.

Оскільки сума заборгованості і пені є підтвердженою, останній раз орендна плата вносилась 13.10.2015р., колегія суддів суду апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки, погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями ст. 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом односторонньої відмови наймодавця від договору, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" врегульовано, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконанням сторонами свої зобов'язань.

Як вже було наведено вище, за умовами п. 8.3. Договору, Орендодавець має право ініціювати розірвання договору у випадку невиконання Орендарем умов цього договору.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (ч.ч. 2 та 3 ст. 653 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Сторонами п.п. 10.9. та 10.10. Договору погоджено, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між Орендарем та Балансоутримувачем, один примірник якого надається Орендарем Орендодавцю у двотижневий термін з моменту його підписання. Обов'язок складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря.

Таким чином, встановивши факт невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо сплати орендної плати, та враховуючи вищенаведені положення договору та чинного законодавства суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги прокурора як про розірвання договору так й похідні вимоги про повернення орендованого майна.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на заявника у скарзі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гобумокс" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2016р. у справі №904/5335/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 10.04.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна