ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2017 Справа № 917/1881/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

від третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком",

вул. Соборності,33, м. Полтава, 36000

до Управління соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації,

вул. Воздвиженська, 40, м. Зіньків Полтавська область, 38100

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фінансове управління Зіньківської райдержадміністрації Полтавської області,

вул. Комунарська, 2, м. Зіньків Полтавська область, 38100

про стягнення 12 572,86 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Управління соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації про стягнення 12 572,86 грн. заборгованості, з яких 11 280,75 грн. - заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 254,28 грн. - 3 % річних, 1037,83 грн. - інфляційних втрат, посилаючись на те, що відповідачем не здійснено відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.11.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 22.12.2016.

21.12.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснюється відповідачем за рахунок державної субвенції, яка перераховується фінансовими управліннями відповідних райдержадміністрацій. У Законі про "Державний бюджет України на 2016 рік" відповідні видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам - не передбачені.

22.12.2016 розгляд справи відкладено на 18.01.2017 у зв'язку з залученням до участі в справі третьої особи - фінансового управління Зіньківської райдержадміністрації.

16.01.2017 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких проти задоволення вимог заперечує.

18.01.2017 засідання по справі №917/1881/16 не відбулося в зв'язку з перебуванням судді Кульбако М.М. на лікарняному. Ухвалою суду від 20.01.2017 розгляд справи призначено на 03.02.2017.

В судовому засіданні 03.02.2017 представник позивача виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, вважає вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, інших законодавчих актів України.

У пункті 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11.04.2012 №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

У період листопада 2015 року Полтавською філією ПАТ "Укртелеком" надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню Зіньківського району Полтавської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 11 280,75 грн.

Згідно з статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Крім того, відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Зокрема, п. 2 Постанови №256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно п. 3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Зіньківського району Полтавської області є Управління соціального захисту населення Зіньківського райдержадміністрації (надалі - відповідач), а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню Зіньківського району послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Всупереч вищезазначених вимог Бюджетного кодексу України, Постанови №256, Порядку №256, а також вимог встановлених Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005 №20 (в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 №64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій"), відповідач не здійснив відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в результаті чого станом на 1 грудня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 11 280,75грн.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення послуг зв'язку підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги форми "2-пільга", затвердженим наказом Мінпраці України від 28.03.2003 №83.

Поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача: та надавалися в паперовому вигляді.

Відповідно до п. 11 Положення №117 та п. 2 Постанови №256, відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, яка міститься в Реєстрі з отриманою від позивача інформацією, та здійснювати з ним відповідні розрахунки на підставі поданих позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на пільги, однак порушив свої зобов'язання та розрахунків не здійснив.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено Законами України: Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII; Про жертви нацистських переслідувань від 23.03.2000 №1584-ІІІ; Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ; Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24.03.1998 №203/98-ВР; Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII; Про охорону дитинства від 26.04.2001 №2402-ІІІ та Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ.

В перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Заперечення відповідача судом відхиляються виходячи з наступного.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446, від 15.05.2012 у справі №3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011.

На підставі вищевикладеного, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг в листопаді 2015 року в розмірі 11 280,75 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Стосовно позовних вимог в частині 254,28 грн. 3 % річних та 1 037,83 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, для застосування статті 625 ЦК України, необхідно встановити наявність прострочення грошового зобов'язання та період прострочення відповідачем строків, в тому числі необхідно встановити початок періоду такого порушення.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем не доведений конкретний період, із зазначенням точної дати обов'язку виконання грошового зобов'язання відповідачем, письмовий договір між сторонами не укладався, доказів звернення з письмовою вимогою до відповідача позивач не надав, що унеможливлює встановлення конкретної дати початку порушення зобов'язання та вірного розрахунку інфляційних витрат та 3% річних у даній справі.

Відтак, заявлені про стягнення з відповідача 254,28 грн. 3% річних та 1 037,83 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 32 - 33, 43 - 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Зіньківської районної державної адміністрації (вул. Воздвиженська, 40, м. Зіньків Полтавська область, 38100, код 03195104) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" (рахунок №4903 в ПАТ "Альфа - Банк", м. Київ МФО 300346 ; отримувач: ПАТ "Укртелеком") 11 280,75 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та 1236,38 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.