ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 справа № 905/3613/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: прокурор: не з'явився; не з'явився; ОСОБА_4, за посвідченням;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область
на ухвалу Господарського суду Донецької області
від02.03.2017
у справі№ 905/3613/16 (суддя Г.В. Левшина)
за позовомКерівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область
до відповідачів:1.Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область; 2.Комітету самоорганізації населення "Шевченко", м. Маріуполь, Донецька область
провизнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, зобовязання повернути приміщення
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до господарського суду звернувся Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область (позивач) звернувся із позовом до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область (відповідач-1) та Комітету самоорганізації населення "Шевченко", м. Маріуполь, Донецька область (відповідач-2) про:

визнання недійсним договору оренди №2261-1 від 05.01.2016, яким передано у користування нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 16,3 кв.м, вартістю 13 952,80 грн., розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Литейна, 4;

зобовязання відповідача-2 повернути нежитлове приміщення Маріупольської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №20 Маріупольської міської ради Донецької області площею 16,3 кв.м, вартістю 13 952,80 грн., розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Литейна, 4.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.03.2017 провадження по справі № 905/3613/16 припинено у звязку з відсутністю предмету спору.

Відповідач-1, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що суд в порушення норм процесуального права, неправомірно розподілив судові витрати по справі на відповідачів, оскільки їх дії по укладенню та виконанню договору були правомірними, а на момент початку розгляду справи 26.12.2016 (дата ухвали про порушення у справі) дія договору оренди вже була припинена (21.12.2016). Отже заявник стверджує, що предмет спору був відсутній і до порушення провадження у справі, а отже суд повинен був розглянути спір по суті та прийняти рішення у даній справі.

Прокурор в судовому засіданні надав пояснення по суті апеляційної скарги.

Представники сторін до судового засідання не з'явились, про причини неявки судову колегію не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі сторін, що не скористались своїм правом участі в судовому засіданні за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область звернувся із позовом до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область та Комітету самоорганізації населення "Шевченко", м. Маріуполь, Донецька область про визнання недійсним договору оренди №2261-1 від 05.01.2016, яким передано у користування нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 16,3 кв.м, вартістю 13 952,80 грн., розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Литейна, 4 та зобовязання відповідача-2 повернути нежитлове приміщення Маріупольської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №20 Маріупольської міської ради Донецької області площею 16,3 кв.м, вартістю 13 952,80 грн., розташоване за адресою: м. Маріуполь, вул. Литейна, 4.

Судом встановлено, що зазначений договір припинив свою дію під час розгляду справи за згодою сторін.

Сторонами 21.12.2016 підписано акт №8586 прийому-передачі нежилого приміщення в будинку №4 по вул. Литейна у м. Маріуполі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За змістом ст.ст.651, 653 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України).

Із правової природи такого зобов'язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, оскільки використання майна - "річ" безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Тому, визнаючи договір оренди недійсним, необхідно серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

За висновками суду, предметом позовних вимог у даній справі, є вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, який сторони розірвали, а майно повернули, тобто зобов'язання за спірним договором є припиненими.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, визнання договору оренди недійсним є неможливим, оскільки предмет спору припинив існування.

Аналогійна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 по справі №3-1143гс15.

Припиняючи провадження по даній справі на підставі вищевказаної норми, суд першої інстанції посилався на факт розірвання сторонами Договору оренди №2261-1 від 05.01.2016 та повернення майна, що є предметом позову по даній справі.

Згідно з п.4.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже суд першої інстанції не розглядав справу по суті, а припинив провадження у справі, оскільки предмет спору в процесі розгляду справи припинив своє існування.

За таких підстав доводи відповідача-1 про те, що на момент початку розгляду справи 26.12.2016 (дата ухвали про порушення у справі) дія договору оренди була припинена (21.12.2016), тобто предмет спору був відсутній і до порушення провадження у справі, а отже суд повинен був розглянути спір по суті та прийняти рішення у даній справі є безпідставними, оскільки предмет спору відсутній та доводи не підлягають задоволенню в цій частині.

Разом з тим, доводи заявника щодо помилковості висновку суду першої інстанції щодо неправильних дій відповідача-1, які призвели до виникнення спору та змусили прокурора звернутись до суду є обґрунтованими, за наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 86 ГПК України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України визначено, що про залишення заяви без розгляду виноситься ухвала, в якій можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Вбачається, що суд першої інстанції розподілив судові витрати на підставі ст. 49 ГПК між відповідачами порівну, але оскільки справа судом першої інстанції по суті не розглядалась, оцінка правомірності дій сторін не надавалась, то фактичний висновок суду першої інстанції про те, що вимоги прокурора були обґрунтовані, а дії відповідачів були неправомірними є передчасним та таким що порушує вищенаведені норми процесуального права.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких підстав судом першої інстанції не вірно застосовані вищевказані норми процесуального права, що призвело до помилкового висновку про наявність неправильних дій відповідачів, що призвели до виникнення спору та неправомірного покладення на відповідачів обовязку відшкодувати прокуророві судові витрати.

На підставі вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду Донецької області від 02.03.2017 про припинення провадження у справі № 905/3613/16 підлягає зміні в частині виключення висновку щодо відшкодування судового збору за рахунок відповідачів на користь позивача, оскільки в даному випадку сума судового збору підлягає поверненню на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір", за умови відповідного звернення прокурора у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони, пропорційно задоволеним вимогам.

З урахуванням того, що сплата судового збору для відповідача-1 при поданні ним апеляційної скарги була відстрочена до прийняття постанови по справі, з урахуванням результату розгляду справи, часткової обґрунтованості доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне покласти судові витрати по справі за подання апеляційної скарги на позивача та відповідача-1 в рівних частинах, стягнувши їх до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міського майна Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область на ухвалу господарського суду Донецької області від 02.03.2017 року по справі № 905/3613/16 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 02.03.2017 року по справі № 905/3613/16 змінити, виключивши з резолютивної частини абзаци 2, 3.

Стягнути з Прокуратури Донецької області (Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, рах.№6251, ) на користь Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн.

Стягнути з Департаменту міського майна Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Металургів, 25, ) на користь Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3