РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017Справа №910/2461/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Росава»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Хімреактив»
простягнення 59 849,23 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Бондаренко Л.М.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Росава» (надалі - ПАТ «Росава») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімреактив» (надалі - ТОВ «Хімреактив») про стягнення 59 849,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконане зобов'язання з оплати придбаного векселя за договором купівлі-продажу векселів №Б-09-328/1 від 05.06.2009 р., у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 58 154,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 695,23 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.03.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2017 р. розгляд справи відкладено на 03.04.2017 р. у зв'язку з неявкою представників відповідача та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача з'явилася, вимоги ухвали суду виконала, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, витребуваних ухвалою суду доказів та відзив на позовну заяву не подав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №575.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2009 р. між Закритим акціонерним товариством «Росава» (після зміни організаційно-правової форми - ПАТ «Росава») (продавець) та ТОВ «Хімреактив» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу векселів №Б-09-328/1 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого продавець продає, а покупець придбає вексель з наступними характеристиками:

- № вексельного бланку - АА1077118;

- назва векселедавця - ТОВ «Агрібізнес», ЄДРПОУ - 32312630;

- дата складання векселя - 28.09.2007 р.;

- дата погашення векселя - за пред'явленням не раніше 01.10.2010 р.;

- номінальна вартість векселя - 45 538 500,00 грн.;

- вартість векселя - 45 003 000,00 грн.

Пунктом 2.3 Договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2013 р. визначено порядок розрахунків: покупець зобов'язаний сплатити договірну вартість векселя продавцю на поточний рахунок продавця, вказаний в п. 8, не пізніше 31.12.2016 р. з наступним призначенням платежу: «За простий вексель з бланковим індосаментом згідно договору №Б-09-328/1 від 05.06.2009 р. без ПДВ.».

Згідно з п. 3.5 Договору право власності на вексель переходить від продавця до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі векселів відповідно до п. 2.4 дійсного договору.

05.06.2009 р. між сторонами був підписаний акт прийому-передачі векселів, за якими позивач передав, а відповідач прийняв простий вексель, з характеристиками, що містяться в п. 1.1 Договору.

Відповідачем частково оплачено вартість переданого векселя у розмірі 44 944 846,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за період з 05.06.2009 р. по 07.05.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по оплаті переданого векселя, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 58 154,00 грн.

Згідно із ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст. 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

За таких обставин, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України (купівля-продаж).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Відповідно до п. 2.4 Договору продавець зобов'язаний передати покупцю вексель, відповідно до акту прийому-передачі, не пізніше 05.06.2009 р.

Матеріалами справи (актом прийому-передачі векселя від 05.06.2009 р.) підтверджується виконання продавцем зобов'язання з передачі векселя у встановлений умовами п. 2.4 Договору строк.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.3 Договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2013 р., відповідач був зобов'язаний провести остаточний розрахунок за отриманий вексель не пізніше 31.12.2016 р.

Відповідачем частково оплачено вартість переданого векселя у розмірі 44 944 846,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за період з 05.06.2009 р. по 07.05.2015 р.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 58 154,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача грошових коштів у розмірі 58 154,00 грн. на підставі Договору як частини вартості переданого векселя. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ТОВ «Хімреактив» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «Росава» про стягнення з ТОВ «Хімреактив» заборгованості у розмірі 58 154,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 695,23 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що за прострочення виконання своїх зобов'язань, передбачених п.п. 2.3 цього договору, покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми прострочення, за кожний календарний день прострочення платежу.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 695,23 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Хімреактив» на користь ПАТ «Росава» заборгованості у розмірі 58 154,00 грн. та пені у розмірі 1 695,23 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Стосовно клопотання позивача про повернення судового збору суд відзначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року встановлений на рівні 1 600,00 грн.

Згідно з п.п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивачем подано позовну заяву про стягнення з відповідача заборгованості 59 849,23 грн., судовий збір за подання такої позовної заяви має становить 1 600,00 грн.

В той же час, розмір судового збору, який сплатив позивач за подачу позовної заяви становить 59 850,0 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, підставою для повернення сплаченого судового збору є сплата судового збору в більшому розмірі, а тому судовий збір у розмірі 58 250,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Росава» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімреактив» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, 5-Б; ідентифікаційний код 32344814) на користь Приватного акціонерного товариства «Росава» (09108, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 91; ідентифікаційний код 30253385) заборгованість у розмірі 58 154 (п'ятдесят вісім тисяч сто п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., пеню у розмірі 1 695 (одна тисяча шістсот дев'яносто п'ять) грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству «Росава» (09108, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 91; ідентифікаційний код 30253385) з Державного бюджету України 58 250 (п'ятдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №166 від 10.02.2017 р., що знаходиться в матеріалах справи №910/2461/17 (2017 р.) господарського суду міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.04.2017 р.

Суддя В.П. Босий