ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року Справа № 923/150/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до Високопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області

про стягнення шкоди в розмірі 18939,83 грн,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1 (представника за дорученням),

відповідача не зявився,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 18939,83 грн спричиненої шкоди, яка повязана з неналежним здійсненням відповідачем виконавчих проваджень ВП № 51600492 та ВП № 51600361 по стягненню з Фермерського господарства "ВІКТОРІЯ" на користь позивача заборгованості, яка встановлена рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2016 у справі № 911/1388/16, у розмірі відповідно 20000 грн та 164866,99 грн.

Безпосередньо наявність шкоди обґрунтовується позивачем упущеною вигодою, повязаною з нарахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму невиконаного ФГ "ВІКТОРІЯ" договірного зобовязання, а правовою підставою такої відповідальності, на його думку, є приписи статей 22, 1166, 1173, 1174, 1192 Цивільного кодексу України, оскільки ухвалою Господарського суду Київської області від 05.01.2017 у справі № 911/1388/16 визнана незаконною та протиправною бездіяльність Високопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у виконавчих провадженнях ВП № 51600492 та ВП № 51600361 щодо примусового виконання наказів суду від 30.06.2016, яка виразилася у невиявленні і ненакладенні арешту на кошти боржника.

Поряд з цим, позивач посилається на правові висновки Верховного Суду України у справах № 10/577-26/155 та № 16/164(2010), вказуючи про обовязковість їх врахування при прийнятті рішення, а також судову практику Європейського суду з прав людини у справах "Войтенко проти України", "Шмалько проти України", "Чізов проти України", "Терен проти України".

Відповідачем відзив на позов не надано, проте і заперечень не висловлено.

Під час судового розгляду справи судом відхилені клопотання:

- позивача про витребування доказів, а саме інформації від банків про наявність поточних рахунків ФГ «ВІКТОРІЯ», оскільки такі докази не стосуються спірних правовідносин;

- відповідача про зупинення провадження у справі до завершення розгляду його апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 05.01.2017 у справі № 911/1388/16, оскільки наявність апеляційного оскарження не впливає на розгляд даної справи.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 21.03.2017, 04.04.2017 та 14.04.2017 без участі відповідача, оскільки він в засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду. Поряд з цим, в судове засідання 14.04.2017 представник позивача не прибув, а тому розгляд справи завершено без його участі.

Крім викладеного судом встановлено, що відповідно до постанов про відкриття виконавчих проваджень 07.07.2016 Високопільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відкриті виконавчі провадження ВП № 51600492 та ВП № 51600361 по стягненню з Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» заборгованості за наказами Господарського суду Київської області № 911/1388/16 від 30.06.2016 на суму 20000 грн та на суму 164866,99 грн.

При здійсненні виконавчих проваджень виконавчою службою допущена незаконна бездіяльність, що зазначено в ухвалі Господарського суду Київської області від 05.01.2017 у справі № 911/1388/16. Зокрема, за названою ухвалою судом було встановлено, що Високопільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області не виявлено і не накладено арешт на кошти боржника, чим допущено порушення діючого законодавства.

У звязку з названою бездіяльністю, позивач вважає, що йому завдана шкода в розмірі 18939,83 грн, яка обрахована виходячи з:

1) трьох відсотків річних від загальної суми заборгованості ФГ «ВІКТОРІЯ» в розмірі 184866,99 грн за період з 15.07.2016 по 24.02.2017, на суму 3411 грн;

2) інфляційних нарахувань від загальної суми заборгованості ФГ «ВІКТОРІЯ» в розмірі 184866,99 грн за період з вересня 2016 по січень 2017 на суму 15528,83 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що за статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Упущеною вигодою є ті втрати, яких фактично зазнала особа внаслідок порушення цивільного права та інтересу, тобто ті доходи, які особа, яка зазнала посягання, могла б отримати у випадку відсутності порушення цивільного права чи протиправного посягання. При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обовязок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на потерпілого.

Статтею 1166 того ж Кодексу передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірною бездіяльністю майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Водночас, за статтею 1173 ЦК України шкода, завдана юридичній особі бездіяльністю органу державної влади при здійснені ними своїх повноважень, відшкодовується державою, а за статтею 1174 шкода, завдана бездіяльністю посадової особи органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України факт завдання юридичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом наявність деліктного зобовязання повязане з присутністю його елементів: шкоди, протиправної поведінки, причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою та вини.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В цьому контексті, позивач повинен довести наявність заподіяної йому шкоди бездіяльністю відповідача, а також наявність причинного звязку між такою бездіяльністю та заподіяною шкодою.

Поряд з цим, відповідно до пункту 9 Розяснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з відшкодуванням шкоди» з подальшими змінами та доповненнями, у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід

враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором

присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

З урахуванням викладеного, аналізуючи заявлену позивачем суму стягнення як шкоду, суд зазначає, що позивачем не доведено самого факту наявності шкоди, оскільки нарахування ним інфляційних та річних із застосуванням положень статті 625 ЦК України не може свідчити про існування шкоди як такої. Так, названа стаття 625 встановлює відповідальність за невиконання грошових зобовязань, які в даному випадку між позивачем та відповідачем відсутні.

Водночас, позивачем не доведено шляхом надання відповідних доказів того, що він позбавлений можливості або втратив таку можливість через бездіяльність відповідача стягнути безпосереднього з боржника (ФГ «ВІКТОРІЯ») нараховані ним інфляційні та річні за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а тому ним не доведений і причинний звязок між бездіяльністю та шкодою.

Таким чином, на переконання суду, позивач помилково перекладає відповідальність боржника по сплаті інфляційних та річних за невиконання грошового зобовязання на відповідача без доведення факту неможливості стягнення цих сум безпосередньо з такого боржника внаслідок наявної бездіяльності виконавчої служби.

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відносно посилань позивача на правові висновки Верховного Суду України у справах № 10/577-26/155 та № 16/164(2010) суд зазначає, що вони є помилковими, оскільки в названих справах судами досліджувалися питання стягнення інфляційних та річних, а не певного застосування приписів правових норм щодо стягнення шкоди.

Водночас, посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини у справах «Войтенко проти України», «Шмалько проти України», «Чізов проти України», «Терен проти України» судом до уваги не приймається, оскільки, як зазначено вище, позивачем не доведено самого факту наявності шкоди та причинного завязку між шкодою та бездіяльністю відповідача.

Вирішуючи питання судових витрат суд зазначає, що за пунктом 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу державної влади, не справляється.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення підписане 14.04.2017

Суддя М.К. Закурін