донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

12.04.2017 року справа № 908/3358/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Татенко В. М., Колядко Т. М., Стойка О. В.
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Не з'явився Не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуСільськогосподарського виробничого кооперативу "СЕРП І МОЛОТ", с. Лозуватка, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від20.02.2017р.
у справі№ 908/3358/16 (суддя Азізбекян Т. А.)
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область
доСільськогосподарського виробничого кооперативу "СЕРП І МОЛОТ", с. Лозуватка, Запорізька область
простягнення 57' 076, 85 грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область (далі - «Позивач») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "СЕРП І МОЛОТ", с. Лозуватка, Запорізька область (далі - «Відповідач») суми заборгованості 67' 351,97 грн., з яких: 41' 820, 00 грн. - основного боргу, 25' 531, 97 грн. - пені.

09.02.2017р. від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній уточнив розмір заявленої до стягнення пені - 15 256, 85 грн. за період з 10.12.2015р. по 09.12.2016р. На підставі ст. 22 ГПК України, судом першої інстанції прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог та фактично зменшені позовні вимоги в частині стягнення суми пені, а саме позовні вимоги складають суму заборгованості 57' 076, 85 грн., з яких: 41' 820, 00 грн. - основного боргу, 15' 256, 85 грн. - пені за період з 10.12.2015р. по 09.12.2016р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.02.2017р. у справі № 908/3358/16 позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область задоволено частково.

Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "СЕРП І МОЛОТ", с. Лозуватка, Запорізька область на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область 41' 820, 00 грн. основного боргу, 453,72 грн. пені та 1' 020, 61 грн. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 20.02.2017р. у справі № 908/3358/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область повністю.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що суд першої інстанції ухвалив спірне рішення за відсутності уповноваженого представника відповідача, також всупереч норм процесуального права не з'ясував правових та фактичних підстав заперечень відповідача проти позову.

Окрім того, в апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що рішення у справі було прийнято на підставі копії Акту прийняття-передачі виконаних робіт, що не посвідчений належним чином, адже вищезазначений Акт складено від імені замовника СВК "СЕРП І МОЛОТ" - ОСОБА_6 , але підписаний він іншою особою, яка не мала повноважень на приймання робіт від імені СВК "СЕРП І МОЛОТ" та підписувати зазначений Акт, оскільки дана особа не зазначена у відомостях Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців як підписант від підприємства скаржника. За твердженням скаржника Позивач неналежним чином виконав роботи за договором № 23 від 10.06.2015р., що призвело до того, що після виконання авіаційно-хімічних робіт шкідники полів знищені не були, до того ж позивач жодним чином не відреагував на звернення скаржника з проханням повторного проведення обробки полів, звідси вбачається, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження якісного виконання робіт та доказів щодо отримання дозволу на використання летовища для виконання авіаційно-хімічних робіт, а також санітарного паспорту чи дозволу на летовище або його експлуатацію позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.03.2017 року розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "СЕРП І МОЛОТ", с. Лозуватка, Запорізька область було відкладено на 12.04.2017 року о 14:00, у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Позивач до судового засідання не з'явився, проте 11.04.2017 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надіслав заяву, в якої звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Запорізької області від 20.02.2017 року по справі № 908/3358/16 залишити без змін, апеляційну скаргу СВК "СЕРП І МОЛОТ" - без задоволення, також просить суд розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, проте через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надіслав заперечення на відзив позивача, в яких просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась, складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.06.2015р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область (далі - «Виконавець») та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "СЕРП І МОЛОТ", с. Лозуватка, Запорізька область (далі - «Замовник») було укладено договір № 23 про надання послуг в рослинництві (далі - «Договір»), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання виконати за плату авіаційно-хімічні роботи повітряними суднами, сертифікованими для даного виду робіт (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору фактично виконаний об'єм робіт та їх остаточна вартість визначається Сторонами в Акті приймання-передачі виконаних робіт, підписаному уповноваженими на те представниками Виконавця та Замовника.

Умовами п. 3.9 Договору передбачено, що претензії замовника до якості виконаних послуг приймаються Виконавцем протягом 5-ти робочих днів. Після закінчення цього терміну з дня передачі акта виконаних робіт, при відсутності претензій з боку Замовника, робота вважається остаточно прийнятою Замовником.

Приписами п. 4.1 Договору встановлено, що оплата за виконані роботи проводиться Замовником за фактично виконаний об'єм робіт підтверджений в Акті приймання-передачі виконаних робіт, підписаному уповноваженими на те представниками Виконавця та Замовника.

Розрахунки за виконані Виконавцем авіаційно-хімічні роботи здійснюються Замовником у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця, зазначений в даному договорі (п. 4.2 Договору).

Сторони, відповідно до умов п. 4.3 Договору, узгодили попередню оплату у розмірі 50 % від вартості заявлених послуг, зазначених у п. 1.1 Договору. Кінцевий розрахунок здійснюється не пізніше п'яти банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання передачі виконаних робіт.

Як встановлено п. 4.5 Договору, у випадку порушення термінів та умов оплати за надані послуги, передбачені цим договором, винна сторона сплачує неустойку, в сумі подвійної ставки НБУ, за кожну прострочену добу.

Сторонами складено, підписано та скріплено печатками підприємств сторін Акт приймання-передачі виконаних робіт від 14.06.2015р., відповідно до якого позивачем здійснені роботи за договором № 23 від 10.06.2015р., фактичний об'єм виконаних робіт становить - 1' 010 га та Замовник зобов'язаний сплатити за послуги з розрахунку 82 грн/га, що загалом складає 82' 820, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання вимог п. 4.3 Договору було перераховано позивачу 41' 000, 00 грн. як попередня оплата у розмірі 50 % від вартості заявлених послуг, що підтверджується платіжним дорученням № 2065 від 10.06.2015р.

Також, як встановлено судом першої інстанції, всупереч приписам п. 3.9 Договору претензій щодо неналежного виконання робіт протягом визначеного договором строку претензії від Відповідача до Позивача не надходило. Отже, авіаційно-хімічні роботи виконані якісно повітряними суднами, сертифікованими для даного виду робіт, що підтверджується записом навігатора "КорГон".

Отже, всупереч приписам договору № 23 від 10.06.2015р., укладеного між сторонами, відповідачем не було здійснено оплату в повному обсязі за виконані позивачем авіаційно-хімічні роботи.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін були врегульовані договором № 23 про надання послуг в рослинництві від 10.06.2015р..

На виконання умов договору відповідно до Акту приймання-передачі робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками підприємств, Виконавець роботи виконав, а Замовник їх прийняв та повинен був остаточно розрахуватись.

Відповідач здійснив передоплату в розмірі 41' 000, 00 грн. та повинен був остаточно розрахуватись за прийняті авіаційно-технічні роботи не пізніше п'яти банківських днів з моменту підписання сторонами Акту приймання - передачі виконаних робіт.

Відповідно до приписів п. 3.9 Договору відповідач протягом 5-ти робочих днів не звернувся до позивача з відповідною претензією щодо якості виконаних робіт позивачем, звідси вбачається, що роботи були виконані позивачем належним чином та прийняті Замовником.

Акт приймання-передачі робіт від 14.06.2015р. оформлений належним чином з посиланням на договір, підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств без будь-яких зауважень.

Відтак, відповідач остаточно не розрахувався з позивачем за виконані роботи (до 19.06.2015р. - включно), тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що прострочена заборгованості в розмірі 41' 820, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За приписами ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що у випадку порушення термінів та умов оплати за надані послуги, передбачені цим договором, винна сторона сплачує неустойку, в сумі подвійної ставки НБУ, за кожну прострочену добу.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з проханням стягнути з відповідача на його користь пеню в сумі 15' 256, 85 грн. за період з 10.12.2015р. по 09.12.2016р. (з урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог в частині стягнення пені).

За здійсненим перерахунком суми пені, господарський суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано зазначив, що сума, яка підлягає стягненню становить 453,72 грн. за період 12.12.2015р. по 20.12.2015р.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з таким висновком господарського суду Запорізької області та визнає розрахунок суми пені арифметично вірним.

Відтак, зазначена сума з урахуванням вищевикладеного - була обґрунтовано стягнута з Відповідача на користь Позивача місцевим господарським судом.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було позбавлено сторін їх процесуальних прав не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки сторони були належним чином повідомлені судом першої інстанції про дату і місце розгляду справи та не були позбавлені свого процесуального права бути присутніми у судовому засіданні та користуватися всіма наданими їм процесуальним законодавством України правами, також апелянт надавав заперечення в процесі розгляду справи у суді першої інстанції, які були враховані місцевим судом при винесенні рішення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи Відповідача, що рішення у справі було прийнято на підставі Акту прийняття-передачі робіт, що не посвідчений належним чином виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а у разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4, м. Олександрія, Кіровоградська область надав суду пакет документів, у тому числі й Акт прийняття-передачі робіт, що засвідчені належним чином, підписані повноважною особою та скріплені печатками, як це передбачено національними стандартами України (а. с. 52).

Акт прийняття-передачі робіт від 14.06.2015р. до договору № 23 від 10.06.2015р. підписаний позивачем та представником відповідача головним агроном ОСОБА_5, скріплений печатками обох сторін. Твердження Скаржника про те, що головний агроном, ОСОБА_5, не має повноважень підписувати документи від імені СВК "СЕРП І МОЛОТ" є внутрішнім питання господарства скаржника та не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами, що дає підстави вважати, що даний акт оформлений належним чином та є підставою для сплати грошових коштів.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "СЕРП І МОЛОТ", с. Лозуватка, Запорізька область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.02.2017р. у справі № 908/3358/16 - залишити без змін.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: Т. М. Колядко

О. В. Стойка

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - до справи;

1 - ГСЗО;

1 - ДАГС.