РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017Справа №910/645/17

За позовом Державного підприємства "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР"

про стягнення заборгованості 151 225,03 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Двуреченська О.А. - за довіреністю №132/12 від 14.02.2017 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" про стягнення заборгованості 151 225,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманих послуг від позивача згідно умов Договору №4-500 від 21.08.2014 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 147 501,71 грн. - суму основного боргу, 3 723,32 грн. - пені, 2 268,39 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 15.02.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року, в зв'язку з нез'явленням представника відповідача, відкладено розгляд справи на 28.02.2017 року.

В судове засідання 28.02.2017 року представник відповідача вдруге не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 13.01.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 28.02.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 28.02.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2014 року між Державним підприємством «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» (далі по тексту - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено Договір №4-500 (далі по тексту - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору предметом цього Договору є надання Виконавцем телекомунікаційних послуг з технічного обслуговування та зберігання телекомунікаційного обладнання Замовника (надалі - Послуги), що входить до складу ефірної багатоканальної телемережі на цифровому загальнонаціональному каналі мовлення МХ6 у стандарті DVB-Н (МRЕG-4), розташоване на об'єктах Виконавця (надалі - Технічні засоби) та вказане в Актах прийому-передачі технічних засобів.

Пунктом 2.2.4. Договору визначено, що замовник зобов'язується своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату наданих Виконавцем Послуг у порядку, визначеному у розділі 4 цього Договору.

Згідно з пунктами 4.1. та 4.2. Договору вартість Послуг встановлюється за домовленістю Сторін і визначається у Додатку № 2 до цього Договору та є його невід'ємною частиною. Усі розрахунки за Договором здійснюються у національній валюті України - гривні. Розгляд підсумків надання Послуг проводиться щомісячно, оплаті підлягають фактично надані Послуги.

Виконавець щомісячно, до 5-го числа, направляє Замовнику Акт приймання-передачі наданих Послуг (надалі - Акт) та відповідний рахунок (п. 4.5. Договору).

Відповідно до п. 4.6. Договору Замовник протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання рахунку і Акту, розглядає їх і у випадку відсутності зауважень або заперечень підписує Акт, скріплює печаткою і повертає Виконавцю та оплачує рахунок. Оплата Послуг здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування вартості Послуг за розрахунковий місяць на банківський рахунок Виконавця до 10 числа наступного місяця, з урахуванням сплаченого Замовником згідно п. 4.4. авансу.

Пунктом 4.7. Договору передбачено, що за наявності зауважень або заперечень до Акту і/або Послуг, Замовник у строк до 3 (трьох) робочих днів після його отримання складає протокол зауважень або заперечень, направляє його Виконавцю та скликає оперативну нараду Сторін для врегулювання розбіжностей. В разі недосягнення Сторонами згоди, щодо спірних питань відносно Акту і/або Послуг, що підлягають оплаті, спірні питання вирішуються у судовому порядку.

Згідно з п. 4.8. Договору у разі недотримання Замовником строків і порядку розгляду Акта відповідно до п. 4.6 та 4.7. цього договору Акт вважається узгодженим Сторонами, а виставлений рахунок підлягає оплаті.

Позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги за Договором на суму 158 013,13 грн., а саме:

- в жовтні 2015p. в розмірі 9 583 грн. 68 коп.;

- в листопаді 2015 p., в розмірі 9 262 грн. 08 коп.;

- в грудні 2015 p., в грудні 9 570 грн. 82 коп.;

- в січні 2016 p., в розмірі 10 999 грн. 30 коп.;

- у лютому 2016 p., в розмірі 10 289 грн. 66 коп.;

- в березні 2016 p., в розмірі 10 984 грн. 51 коп.;

- в квітні 2016 p., в розмірі 10 644 грн. 48 коп.;

- в травні 2016 p., в розмірі 10 866 грн. 24 коп.;

- в червні 2016 p., в розмірі 10 644 грн. 48 коп.;

- в липні 2016 p., в розмірі 10 999 грн. 30 коп.;

- в серпні 2016 p., в розмірі 10 999 грн. 30 коп.;

- в вересні 2016 p., в розмірі 10 511 грн. 42 коп.;

- в жовтні 2016 p., в розмірі 11 014 грн. 08 коп.;

- в листопаді 2016 p., в розмірі 10 644 грн. 48 коп.;

- в грудні 2016 p., в розмірі 10 999 грн. 30 коп.

Рахунки на оплату зазначених вище послуг і акти виконаних робіт відправлені позивачем на адресу відповідача, як то передбачено п. 4.5. Договору.

Позивач від відповідача не отримував жодних зауважень та заперечень до виставлених рахунків та актів виконаних робіт.

Відповідачем оплачено частково вартість отриманих від позивача послуг в розмірі 10 511,42 грн. (за вересень 2016 року).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманих від позивача послуг, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з їх оплати в розмірі 147 501,71 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд зазначає, що не оплачуючи рахунки на оплату послуг, Відповідач тим самим не виконує свої зобов'язання (передбачені пунктами 2.2.4. та 4.6. Договору) належним чином, а отже порушує ст. 526 ЦК України.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не в повному обсязі сплатив на користь позивача вартість отриманих послуг, та має перед позивачем заборгованість з їх повної оплати в розмірі 147 501,71 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 147 501,71 грн. (суми основного боргу), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому позивач, керуючись пунктом 5.5. Договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 3 723,32 грн.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку у строк, передбачений п.4.2. Договору, Замовник сплачує пеню, яка обчислюється від суми заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення та за весь період такого прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 3 723,32 грн. нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" (01001, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА, будинок 5/1, ЛІТЕРА "А"; ) на користь Державного підприємства "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (65063, Одеська обл., місто Одеса, ФОНТАНСЬКА ДОРОГА, будинок 3; ) 147 501 (сто сорок сім тисяч п'ятсот одну) грн. 71 коп. - суму основного боргу, 3 723 (три тисячі сімсот двадцять три) грн. 32 коп. - пені, 2 268 (дві тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 39 коп. - судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 29.03.2017 року.