УХВАЛА

04.04.2017Справа № 910/5471/14

За скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

на дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві по справі №910/5471/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділайт-Україна»

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Оліверс Трейд», Підприємство з іноземними інвестиціями «Жіскур Холдінг-Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Поляна Україна Груп»

про стягнення заборгованості за кредитним договором №16-12-980-KL від 27.07.2012 в розмірі 2857051,70 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Калиушко Є.Д. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи 1 - не з'явився;

від третьої особи 2 - не з'явився;

від третьої особи 3 - не з'явився;

від ВДВС - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулось до господарського суду міста Києва із зазначеною скаргою.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 30.05.2014 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2014 по справі №910/5471/14 було видано наказ.

В подальшому стягувач звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Так, в провадженні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №49626410 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 30.05.2014 по справі №910/5471/14.

В подальшому, 04.01.2017 стягувачем було отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 06.12.2016 у виконавчому провадженні №49626410, яка винесена Головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Так, виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проте скаржник вважає зазначену постанову незаконною, оскільки на думку останнього державним виконавцем не було проведено усіх необхідних виконавчих дій для примусового виконання рішення суду.

Зокрема скаржник зазначає, що на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не було вчинено таких виконавчих дій: не отримано пояснень від матеріально відповідальних і посадових осіб боржника за фактами невиконання рішення; державний виконавець не звертався до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням; не отримано від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника; державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо складання акту опису та арешту майна боржника, вилучення заставного майна та його передачу на реалізацію.

На підставі викладеного скаржник просить суд визнати дії Головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Поліщук В.В. при винесенні постанови у виконавчому провадженні №49626410 від 06.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві незаконними; скасувати постанову Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 06.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому проваджені №49626410; зобов'язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відновити виконавче провадження №49626410.

Ухвалою від 20.01.2017 господарського суду міста Києва скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні підтримав обставини викладені у скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних пояснень по суті скарги не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представники третіх осіб 1-3 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомленні у встановленому законом порядку.

Представник ВДВС в судове засідання не з'явився, пояснень з приводу поданої скарги не подав, про причини неявки суд на повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2014 по справі №910/5471/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділайт-Україна», за участю третіх осіб - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Оліверс Трейд», Підприємство з іноземними інвестиціями «Жіскур Холдінг-Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Поляна Україна Груп» про стягнення заборгованості за кредитним договором №16-12-980-KL від 27.07.2012 в розмірі 2857051,70 грн. задоволено в повному обсязі.

30.05.2014 на примусове виконання зазначеного рішення видано відповідний наказ у справі №910/5471/14.

Як вбачається із матеріалів справи 06.12.2016 Головним держаним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з тим, що державним виконавцем не виявлено майна боржника на яке можна звернути стягнення. Заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними.

Крім того зазначеною постановою було надано стягувачу строк для повторного пред'явлення зазначеного наказу до виконання до 06.12.2019.

Зазначену постанову скаржник вважає незаконною, та просить її скасувати.

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Як вбачається з матеріалів справи рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2014 по справі №910/5471/14 набрало законної сили 30.05.2014.

30.05.2014 на примусове виконання зазначеного рішення видано відповідний наказ.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент видачі зазначеного наказу передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Позивач у передбачені законом строки звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження.

06.12.2016 держаним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з тим, що державним виконавцем не виявлено майна боржника на яке можна звернути стягнення. Заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними.

За приписами п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент винесення зазначеної постанови, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 зазначеної статті визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За таких обставин, державний виконавець правомірно визначив строк для повторного пред'явлення наказу до виконання до 06.12.2019.

В той же час, щодо доводів скаржника щодо неналежного виконання державним виконавцем виконавчих дій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 зазначеної статті Закону, виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Проте зазначеною частиною закону визначено саме права державного виконавця в ході здійснення виконавчого провадження, надані виконавцю для забезпечення виконання судових рішень у примусовому порядку, які виконавець використовує на власний розсуд, виходячи з доцільності вжиття певних заходів у конкретному виконавчому провадженні, а не обов'язок вжиття зазначених заходів, відтак суд приходить до висновку, що державним виконавцем було вжито всіх необхідних заходів для примусового виконання рішення.

Крім того, суд зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За таких обставин, суд не вбачає в діях головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Поліщук Віти Віталіївни порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, скарга Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на дії Головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Поліщук Віти Віталіївни по справі №910/5471/14 щодо винесення постанови від 06.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП№49626410, відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Я.В. Маринченко