ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа № 922/4456/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Камишева Л.М., суддя Пушай В.І.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (посв. № 4210/0/4-16 від 06.12.16 р.);

відповідача - ОСОБА_2 (дов. № 93 від 24.02.17 р.); ОСОБА_3 (дов. № 18 від 12.01.17 р.), ОСОБА_4 (директор),

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.790Х/3-38) на рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2017 року

за позовом Державного агентства резерву України, м.Київ

до Державного підприємства Новопокровський комбінат хлібопродуктів, смт.Новопокровка

про стягнення 1435717,04 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року до господарського суду Харківської області до ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (далі - відповідач) звернулось Державне агентство резерву України (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача на користь бюджету штрафні санкції у розмірі 1435717,04 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №юр-2зб/344-2009 від 08.01.2009р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.02.2017 року у справі № 922/4456/16 (суддя Погорелова О.В.) позов задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що відповідно до статті 12 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» та п.2.5 договору, освіження матеріальних цінностей здійснюється шляхом їх відпуску виключно за наявності відповідного рішення уповноваженого органу, зокрема, розпорядження (наряду) на відпуск зерна. Апелянт зазначає, що відповідачем не надано доказів направлення відповідачу нарядів на освіження зерна, а отже, за відсутності рішення уповноваженого органу про відпуск матеріальних цінностей, ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» не вправі здійснювати будь-які операції з переданим йому на зберігання зерном. Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено ціни на матеріальні цінності, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій.

Позивач надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказав, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.12 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» передбачено обовязок відповідальних зберігачів самостійно здійснювати освіження матеріальних цінностей; вказаний обовязок відповідача передбачено також п.2.6 договору відповідального зберігання від 08.01.2009 року. Також позивач зазначає, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.04.2013 року №696-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства», ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» не відноситься до категорій цих підприємств, у звязку з чим вважає доводи відповідача про відсутність у нього обовязку самостійно здійснювати освіження матеріальних цінностей державного резерву безпідставними. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відповідач надав суду додаткові пояснення від 07.04.2017 року, в яких зазначає, зокрема, що позивачем, в порушення п.4 ст.8 ЗУ «Про державний матеріальний резерв», постанови КМУ від 08.10.2014 року №517 «Про затвердження Положення про Державне агентство резерву України», не виконано покладені на нього завдання та обовязки зі здійснення контролю за освіженням матеріальних цінностей. Відповідач зазначає, що в порушення п.2.5 договору, Державним резервом України розпорядження (наряди) на відпуск матеріальних цінностей не видавалися, контрольні заходи щодо відповідальних зберігачів не здійснювались. Відповідач вважає безпідставними посилання позивача на п.4 статті 12 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» щодо обовязку відповідачів проводити освіження самостійно без залучення додаткових коштів, оскільки самостійність здійснення освіження передбачає лише використання власних коштів для їх заміни. Також відповідач вказує, що судом першої інстанції не досліджено інформації щодо цін на матеріальні цінності, які була використана позивачем для визначення їх вартості та відповідно розміру штрафних санкцій.

В судове засіданні 10.04.2017 року позивач не зявився, однак надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю направити в судове засіданні повноважного представника з причин, повязаних із значною кількістю судових справ, які розглядаються у різних областях України.

Відповідно до підпункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин, не доведено неможливість заміни представника та не зазначено, з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, яким чином неявка представника позивача унеможливить розгляд даної справи.

Враховуючи, що позивач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

08.01.2009 року між Державним комітетом України з державного матеріального резерву (далі Комітет) та ДП Новопокровський комбінат хлібопродуктів (зберігач) укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву за № юр-2зб/344-2009 (далі - договір) (а.с.10).

Відповідно до п.1.1 договору, зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється у зерносховищах зберігача.

Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16. Передбачені цим договором форми актів затверджуються Комітетом (п.1.2 договору).

В п.2.5 договору передбачено обовязок зберігача проводити відпуск цінностей тільки за нарядами Комітету.

Згідно п. 2.6 договору, зберігач зобовязаний проводити освіження (поновлення) та заміну цінностей на продукцію аналогічного асортименту і якості самостійно без залучення додаткових коштів з поданням Комітетові акта форми Р-17 протягом 3-ох днів після здійснення операції.

Відповідно до п.3.2 договору, Комітет зобовязаний контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан.

У розділі 6 договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором Комітет і зберігач несуть відповідальність згідно із законодавством, зокрема згідно із Законом України "Про державний матеріальний резерв", іншими актами законодавства.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (п.7.3 договору).

Позовні вимоги позивача обґрунтовані п.4 ст.11 ЗУ «Про державний матеріальний резерв», п.п.7, 12 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого постановою КМУ від 08.10.1997 року №1129, п.5.1 Інструкції про оформлення операцій з матеріальним цінностями державного матеріального резерву, затвердженої наказом Міністерством економічного розвитку України від 24.09.2012 року №1042, відповідно до яких, відповідальні зберігачі зобовязані самостійно здійснювати освіження матеріальних цінностей, які передані їм на зберігання. Такий обовязок, як зазначає позивач, покладено на відповідача також пунктом 2.6 договору від 08.01.2009 року.

Позивач вказує, що відповідно до наказу Державного комітету України з державного матеріального резерву №241/539 від 27.07.2007 року, термін зберігання зерна складає 2 роки (а.с.13-14).

Однак, як зазначає позивач, в порушення наведених приписів законодавства та умов договору, відповідач не здійснив освіження зерна державного резерву, яке передано йому на зберігання у 2010-2012 роках за договором № юр-2зб/344-2009 від 08.01.2009 року, у звязку з чим, на підставі частини 12 статті 14 ЗУ «Про державний матеріальний резерв», останній зобов"язаний сплатити штраф у розмірі 20% від вартості матеріальних цінностей.

31.03.2016 року позивач направив відповідачу претензію з вимогою терміново провести освіження зерна державного резерву з поданням до Державного резерву України акту за формою Р-17, а також сплатити штраф у розмірі 20% вартості матеріальних цінностей, що складає 1110228,22 грн. (а.с.15-16).

До позовної заяви позивачем надано звіти про наявність зерна державного резерву на ДП Новопокровський комбінат хлібопродуктів станом на 01.03.2016 року, 01.04.2016 року, 01.05.2016 року, 01.07.2016 року, 01.08.2016 року, 01.11.2016 року (а.с.17-22).

Як зазначає позивач, оскільки загальна вартість пшениці 2 класу у кількості 776,764 тонни та пшениці 3 класу 900 тонн, які підлягали освіженню станом на 31.03.2016 року складає 7178585,20 грн., розмір штрафних санкцій, у відповідності до п.12 ст.14 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» становить 1435717,04 грн.

Відповідач проти позову заперечував та в письмових поясненнях суду першої інстанції зазначав, що оформлення відпуску матеріальних цінностей з державного резерву в порядку освіження здійснюється на підставі відповідних документів, що передбачені п.2.1 Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, затвердженої наказом Мінекономрозвитку України від 24.09.2012 року №1042, зокрема, розпоряджень (нарядів) Держрезерву. Як зазначає відповідач, розпорядження на відпуск матеріальних цінностей з метою освіження, як це передбачено п.2.5 договору, до ДП Новопокровський комбінат хлібопродуктів не надходили. При цьому, відповідач зазначає, що не є виробником зерна пшениці, у звязку з чим не міг самостійно провести освіження зерна, втім, підтримував якість зерна на рівні, який відповідає якісним показникам зерна відповідного класу. Також відповідач вказав, що 15.12.2016 року проведено аукціон з реалізації пшениці, що знаходиться на зберіганні ДП Новопокровський комбінат хлібопродуктів, переможцем якого визнано ТОВ «Торговий будинок «Новоагро». Крім того, відповідач зазначає про необґрунтованість розрахунку позивачем штрафних санкцій, оскільки в повідомленні про проведення аукціону початкова вартість 1676764 т зерна пшениці вказана в розмірі 3940934,40 грн., а в позовні заяві вартість цієї ж кількості зерна вказано 7178585,20 грн.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв", державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про організацію системи центральних органів виконавчої влади» Державний комітет України з державного матеріального резерву реорганізовано в Державне агентство резерву України.

Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 517 Державне агентство резерву України є центральним органом виконавчої влади основним завданням якого є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву.

Державне агентство резерву України наділене повноваженнями щодо: організації виконання затверджених Кабінетом Міністрів України завдань щодо формування, зберігання, розміщення, відпуску, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного резерву; організації відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву; здійснення управління діяльністю підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління Держрезерву України, щодо формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного резерву, дотримання нормативних умов їх зберігання; здійснення відповідно до законодавства контролю за виконанням підприємствами - відповідальними зберігачами незалежно від форми власності зобов'язань щодо зберігання, освіження (поновлення) матеріальних цінностей державного резерву, за дотриманням порядку їх відпуску, своєчасного повернення позичених матеріальних цінностей, а також за відповідністю зазначених цінностей затвердженій номенклатурі, встановленим стандартам і технічним умовам (п.4 вказаної постанови №517).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний матеріальний резерв» (далі - Закон):

відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву;

освіження запасів державного резерву - відпуск матеріальних цінностей з державного резерву у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання матеріальних цінностей, тари, упаковки, а також внаслідок виникнення обставин, які можуть призвести до псування або погіршення якості продукції до закінчення терміну її зберігання, за умови одночасної або наступної поставки і закладення до державного резерву тієї ж кількості аналогічних матеріальних цінностей в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 11 Закону визначено, що запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Згідно п.4 вказаної статті Закону, підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами.

Як зазначено в статті 12 Закону, у звязку із освіженням матеріальних цінностей здійснюється їх відпуск.

Матеріальні цінності з державного резерву реалізуються на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Освіження (поновлення) матеріальних цінностей державного резерву, що знаходяться на зберіганні на підприємствах, в установах і організаціях (відповідальних зберігачів), а також заміна їх на продукцію аналогічного асортименту та якості здійснюється ними самостійно без залучення додаткових коштів.

Відповідно до частини 12 статті 14 Закону, у разі порушення правил і умов зберігання, несвоєчасного освіження та заміни матеріальних цінностей державного резерву, а також зберігання матеріальних цінностей, що не відповідають затвердженій номенклатурі, діючим стандартам і технічним умовам, несвоєчасного подання встановленої звітності підприємства, установи і організації - відповідальні зберігачі сплачують штраф у розмірі 20 відсотків вартості матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 року №1129 затверджено Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву (далі-Порядок).

Відповідно до п.4 вказаного Порядку, розміщення запасів матеріальних цінностей державного резерву здійснюється Держрезервом на підприємствах, в установах і організаціях системи державного резерву, а також на інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

В п.12 Порядку визначено, що освіження матеріальних цінностей державного резерву, що знаходяться у відповідальних зберігачів, а також заміна їх продукцією аналогічного асортименту та якості здійснюються ними самостійно без залучення додаткових бюджетних коштів.

У разі коли матеріальні цінності державного резерву знаходяться у відповідальних зберігачів, які не виробляють зазначених цінностей, їх освіження або заміна може провадитися Держрезервом, з наступним закладенням продукції аналогічного асортименту та якості.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012 року №1042 затверджено Інструкцію про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву (далі-Інструкція).

Розділом 2 вказаної Інструкції врегульовано Порядок оформлення документів на відпуск матеріальних цінностей з державного резерву.

Так, відповідно до п.2.1 Інструкції, оформлення відпуску матеріальних цінностей з державного резерву в порядку освіження (поновлення), заміни та в порядку розбронювання здійснюється на підставі таких документів, зокрема, розпорядження (наряду) Держрезерву на відпуск матеріальних цінностей.

Відповідно до п.2.2 Інструкції, відпуск матеріальних цінностей з державного резерву, здійснюється після надходження коштів на рахунок Держрезерву, відкритий у Державній казначейській службі України, на підставі розпорядження (наряду).

Розпорядження (наряд) оформлюється Держрезервом (п.2.4 Інструкції).

Пунктом 5.1 Інструкції передбачено, що освіження (поновлення) матеріальних цінностей державного резерву, а також заміна їх на продукцію аналогічного асортименту та якості проводяться самостійно підприємствами - відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву без залучення додаткових коштів.

Освіження (поновлення) матеріальних цінностей оформлюється актом про освіження товарів (матеріалів) державного резерву (без розриву в часі) за формою № Р-17 згідно з додатком 5 до цієї Інструкції для матеріальних цінностей державного резерву та формою 1мр (для службового користування) для матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (п.5.3 інструкції).

Як розяснено в п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв», згідно зі статтею 12 Закону державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України. У зв'язку з цим господарським судам слід з'ясовувати наявність документів, необхідних для відпуску матеріальних цінностей державного резерву, якими можуть бути відповідне розпорядження Кабінету Міністрів України, довіреність на їх отримання та документ, що підтверджує особу отримувача матеріальних цінностей, тощо. При цьому необхідно враховувати, що відпуск з державного резерву матеріальних цінностей, що піддягають освіженню, здійснюється також за рішенням центрального органу виконавчої влади, яким є Держрезерв України, а тому і в даному випадку слід встановлювати наявність рішення цього органу щодо проведення відповідної операції.

Таким чином, виходячи з приписів статті 2 та 12 ЗУ «Про державний матеріальний резерв», у звязку із освіженням матеріальних цінностей здійснюється їх відпуск.

Разом із тим, в п.п. 2.1, 2.2. Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву визначено, що відпуск матеріальних цінностей здійснюється на підставі, зокрема, розпорядження (наряду) Держрезерву на відпуск матеріальних цінностей.

Вказане положення відображено в п.2.5 договору відповідального зберігання, в якому передбачено, що відпуск цінностей здійснюється за нарядами Державного комітету України з державного матеріального резерву.

На даний час повноваження Державного комітету України з державного матеріального резерву здійснює Державне агентство резерву України.

Враховуючи наведене, відпуск з державного резерву матеріальних цінностей, що підлягають освіженню, здійснюється на підставі рішення (розпорядження, наряду) Державного агентства резерву України.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2016 року Державним агентством резерву України оголошено аукціон з реалізації матеріальних цінностей державного резерву, зокрема, пшениці у кількості 1676,764 тонни вартістю 3940934,40 грн., що знаходяться на зберіганні у відповідача (а.с.36).

За результатами проведеного аукціону, переможцем визначено ТОВ «Новоагро», про що свідчить інформація про результати аукціону (а.с.38).

27.01.2017 року позивачем видано розпорядження (наряд) №0.64/21 ДП Новопокровський комбінат хлібопродуктів на відпуск ТОВ «Новоагро», який є переможцем аукціону, пшениці 2 класу в кількості 776, 764 тонни та пшениці 3 класу в кількості 900 тонн вартістю 7000000 грн. (додаток до пояснень відповідача від 07.04.2017 року).

Таким чином, позивачем, у відповідності до до статті 12 ЗУ "Про державний матеріальний резерв", прийнято рішення про освіження матеріальних цінностей, що передані на зберігання відповідачу, шляхом їх реалізації на конкурсних засадах.

При цьому, відпуск зерна з державного резерву оформлено на підставі розпорядження (наряду) Держрезерву, що відповідає п.2.1.6 Інструкції про оформлення матеріальних цінностей з державного матеріального резерву та п.2.5 договору відповідального зберігання.

За вказаних обставин, доводи позивача про те, що відповідач був зобов"язаний самостійно, без відповідного рішення Держрезерву, здійснити відпуск (освіження) матеріальних цінностей, спростовуються наведеними вище діями позивача з відпуску переданого на зберігання відповідачу зерна шляхом його реалізації на аукціоні та оформлення розпорядження (наряду) на відпуск такого зерна.

Водночас, за відсутності такого розпорядження (наряду) Держрезерву, неможливо стверджувати про порушення відповідачем вимог Закону в частині не здійснення освіження матеріальних цінностей.

Посилання позивача на положення абзацу 2 пункту 4 статті 12 Закону та абзацу 3 пункту 12 Порядку щодо обов"язку відповідача проводити освіження самостійно є необгрунтованими, оскільки вказані норми передбачають лише використання власних коштів для заміни матеріальних ціінностей, однак, така заміна можлива лише за наявності відповідного рішення уповноваженого органу, яким є Державне агенство резерву України.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідачем щомісячно направлялась позивачу інформація про наявність зерна державного резерву із зазначенням його кількості та років його закладки, про що свідчать супровідні листи, які додані відповідачем до додаткових пояснень від 07.04.2017 року.

Також судова колегія зазначає, що позивачем не доведено суду розмір заявлених штрафних санкцій, оскільки в претензії відповідачу, позовній заяві та повідомленні про проведення аукціону містяться різні дані щодо вартості матеріальних цінностей, які зберігаються у відповідача.

Враховуючи викладене, у даному випадку відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності на підставі п.12 статті 14 ЗУ "Про державний матеріальний резерв", а отже, позовні вимоги є неправомірними та не підлягають задоволенню.

У звязку із викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2017 р. у справі № 922/4456/16 прийняте при неповному зясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення скасуванню.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до вимог статті 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. ст. 49, 99, пунктом 2 статтею 103, пунктом 1 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.02.2017 року у справі №922/4456/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ) на користь Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (63532, Харківська область, Чугуївський район, смт. Новопокровка, вул. ім. В. Вєсіча, 1, ) 23689,33 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 12.04.2017 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Пушай В.І.