ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р.Справа № 915/980/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Лашина В.В., Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання - Безпалюку А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 р.

у справі № 915/980/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв

про стягнення заборгованості в розмірі 105 818, 72 грн.

та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня м. Миколаїв

про стягнення понесених збитків (упущена вигода) та зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв: Кльосова А.Г. - за довір.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.12.2016 р. у складі колегії суддів: головуючого судді Лавриненко Л.В., суддів Філінюка І.Г., Богатиря К.В. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 р.

В зв'язку з перебуванням судді учасника - колегії Філінюка І.Г. у відпустці з 07.02.2017 р. по 17.02.2017 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 06.02.2017 р. № 132 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, визначено суддю учасника - колегії Лашина В.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 р. апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 р. прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Лавриненко Л.В., суддів Лашина В.В., Богатиря К.В.

В судове засідання, яке відбулось, 04.04.2017 р., фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв не з'явився, проте заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з сімейними обставинами.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання, оскільки явка сторін в судове засідання не визнана судом обов'язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах строку, вставленого частиною 1 ст. 102 ГПК України.

У вересні 2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв про стягнення заборгованості в сумі 105 818, 72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконує прийняті на себе за договорами оренди нежитлових приміщень від 31.12.2015 р. № 1/а/ГК-2016 та № 2/а/ГК-2016 зобов'язання в частині сплати орендної плати та інших платежів, передбачених договорами, в результаті чого у останнього виникла основна заборгованість, на яку було нараховано пеню та 15 % річних.

Також у вересні 2016 р. до Господарського суду Миколаївської області звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв про стягнення понесених збитків в сумі 179 773, 25 грн. за фактом порушення умов договору оренди (упущена вигода) та повернення позивачу за зустрічним позовом належного та орендованого майна, яке утримується відповідачем.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з часу укладення договорів оренди приміщень перешкоджав фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 м. Миколаїв в веденні господарської діяльності, шляхом закриття приміщень та обмеження доступу до орендованих приміщень.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв також посилається на те, що йому спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди, у зв'язку з відмовою від проведення запланованих корпоративних вечорів та виплатою заробітної плати найманим працівникам.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 р. первісний позов задоволено частково, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв:

- 56 067, 52 грн. - заборгованості по орендній платі за договором від 31.12.2015 р. № 1/а/ГК-2016;

- 1 717, 38 грн. - заборгованості по комунальним платежам по договору від 31.12.2015 р. № 1/а/ГК-2016;

- 17 612, 90 грн. - заборгованості по орендній платі за договором від 31.12.2015 р. № 2/а/ГК-2016;

- 805, 63 грн. - 15 % річних за договором від 31.12.2015 р. № 1/а/ГК-2016;

- 360, 92 грн. - 15 % річних за договором від 31.12.2015 р. № 2/а/ГК-2016;

В решті первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з наведеним судовим рішенням, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв оскаржив його до Одеського апеляційного господарського суду.

В поданій апеляційній скарзі, відповідач за первісним позовом посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв також зазначає, що договори оренди нежитлових приміщень від 31.12.2015 р. № 1/а/ГК-2016 та 2/а/ГК-2016 припинено 30.05.2016 р., у зв'язку з чим нарахування орендних та комунальних платежів за період з червня по липень 2016 р. є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв укладено договір оренди нежитлових приміщень № 1/а/ГК-2016.

Відповідно до п. 1.1 цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в оренду нежитлові приміщення кімнати № 21, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, які розташовані на першому поверсі і кімнати № 18, 19, 26, які розташовані в підвалі будівлі ДК «Металург», за адресою: АДРЕСА_1. Приміщення є власністю орендодавця.

Згідно з п. 1.2 договору орендодавець передає орендарю з метою обслуговування і ефективного використання орендованих приміщень частину асфальтованого замощення біля ДК «Металург» площею 150 кв. м.

За приписами п. 1.6 договору приміщення будуть використовуватись в наступних цілях: для розташування ресторану і кафе в літній період на відкритому майданчику.

Договір вступає в силу з 04.01.2016 р. та діє до 31.12.2017 р. (п. 2.1).

31.12.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв та фізичної особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2/а/ГК-2016 .

Відповідно до п. 1.1. - 1.2 цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в оренду нежитлові приміщення кімнати № 22, 23, 24, 25, 26, 27, які розташовані на першому поверсі приміщення ДК «Металург», за адресою: АДРЕСА_1. Приміщення є власністю орендодавця. Загальна площа приміщень складає 67, 3 кв. м.

За приписами п. 1.6 договору приміщення будуть використовуватись в наступних цілях: для розташування бару.

Договір вступає в силу з 04.01.2016 р. та діє до 31.12.2017 р. (п. 2.1).

Дослідивши зазначені договори, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду проте, що умови договорів оренди нежитлових приміщень від 31.12.2015 р. № 1/а/ГК-2016 та № 2/а/ГК-2016 є ідентичними.

Так, відповідно до п. 4.3.1 зазначених договорів орендодавець зобов'язаний передати орендарю приміщення по акту приймання - передачі.

За приписами п. 5.1 договорів орендодавець протягом 1 робочого дня з дня підписання цього договору передає, а орендар приймає у користування приміщення.

На виконання наведених умов орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлові приміщення, що є предметом договорів, про що між сторонами складені та підписані акти приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.01.2016 р.

Договори закінчують свою дію в день закінчення строку оренди, за рішенням суду або відповідно до умов цього договору (п. 6.1. договорів).

Відповідно до п. 6.2. наведених договорів дострокове припинення дії цього договору можливе за згодою сторін або за ініціативою однієї з сторін шляхом направлення іншій стороні письмового повідомлення за 30 (тридцять) календарних днів до такого припинення.

Цей договір припиняє свою дію до закінчення строку оренди, у випадку відмови орендодавця від здійснення своїх обов'язків за цим договором в односторонньому позасудовому порядку, якщо орендар не здійснює орендну плату та інші платежі у встановлені договором строки, більше ніж три рази підряд з письмовим повідомленням орендодавця (п. 6.3.2. договорів).

Згідно з п. 4.4.17 договорів орендар зобов'язаний по закінченню терміну оренди або у випадку дострокового розірвання цього договору повернути приміщення та обладнання орендодавцю в строк не пізніше останнього дня строку оренди по акту, в якому має бути вказано технічний стан приміщення та обладнання на відповідну дату.

Відповідно до п. 5.2 договорів орендар протягом 1 робочого дня після закінчення терміну найму повертає, а орендодавець приймає приміщення.

Відповідно до п. 5.3 договорів приймання-передача приміщення здійснюється на підставі акту приймання-передачі, підписаного сторонами, який є невід'ємною частиною цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв, керуючись ст. 782 Цивільного кодексу України та розділом 6 договорів оренди, направило фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 м. Миколаїв лист № 77, в якому зазначило про припинення дії договорів з 30.05.2016 р., при цьому, запропонувавши відповідачу припинити дію договорів оренди з 01.05.2016 р., у зв'язку з невнесенням плати за оренду приміщень та повернути нежитлові приміщення по акту прийому - передачі.

Докази направлення та отримання відповідачем зазначеного листа в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності правових підстав для припинення дії договорів внаслідок односторонньої відмови орендодавця від договору в порядку ст. 782 Цивільного кодексу України та розділу 6 договорів оренди з 30.05.2016 року, оскільки:

1) не подано доказів направлення самого повідомлення про припинення дії договорів;

2) не дотримано 30-денного строку направлення іншій стороні письмового повідомлення до припинення дії договорів (п. 6.2 договорів);

3) після направлення повідомлення про припинення дії договорів орендарем 12.05.2016 р., 13.05.2016 р. та 10.06.2016 р. проводились оплати за оренду приміщення та комунальні послуги, а орендодавцем приймались вказані платежі;

4) орендодавець продовжував нараховувати орендні та комунальні платежі та виставляти рахунки - фактури для проведення оплати;

5) відповідач продовжував користуватися орендованим майном та не повернув приміщення орендодавцю відповідно до п. 4.4.17, п. 5.1, п. 5.2 договорів;

6) між сторонами тривало листування з підстав виконання умов договорів оренди.

Крім того, 29.06.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв направили на адресу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв лист № 104, яким повідомило про дострокове припинення дії договорів оренди з 29.07.2016 р., у зв'язку з невнесенням плати за оренду приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 6, 627, 628 та 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

В силу вимог ст. 610, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 3.1 договорів платежі за цим договором складаються з орендної плати, компенсації витрат за користування комунальними послугами, гарантійного платежу та інших платежів у відповідності з умовами цього договору.

Згідно з п. 3.3 договорів орендна плата за договором повинна перераховуватись орендарем авансом за 1 (один) місяць в строк не пізніше 10-го числа поточного оплачуваного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця на підставі рахунку виставленого орендодавцем.

За приписами п. 4.4.7 договорів орендар зобов'язується своєчасно сплачувати орендну плату за приміщення і належним чином виконувати інші грошові зобов'язання відповідно до умов цього Договору.

Разом з тим, відповідно до п. 3.2 договору № 1/а/ГК-2016 (в редакції додаткової угоди від 26.01.2016 р. № 1) орендна плата за приміщення встановлюється відповідно до додатку № 5 до цього договору.

Як вбачається з додатку № 5 до договору № 1/а/ГК-2016 сторонами погоджено графік сплати орендних платежів помісячно, зокрема, за період користування орендованим майном з січня 2016 р. по липень 2016 р. в наступних розмірах:

- січень 2016 р. - 1 грн.;

- лютий 2016 р. - 1 грн.;

- березень 2016 р. - 1 грн.;

- квітень 2016 р. - 20 000 грн.;

- травень 2016 р. - 20 000 грн.;

- червень 2016 р. - 30 000 грн.;

- липень 2016 р. - 30 000 грн. ( фактично при визначенні ціни позову за липень 2016 р. орендну плату нараховано пропорційно кількості днів користування майном, тобто за 29 днів (30 000 грн. / 31 день х 29 днів = 28 064, 52 грн.).

Таким чином, за період користування орендованим майном з січня 2016 р. по 29.07.2016 р. за умовами договору № 1/а/ГК-2016 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 м. Миколаїв нарахована орендна плата відповідно до встановленого графіку на загальну суму 98 067, 52 грн.

На підставі наведених графіків платежів, Товариством з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв виставлялися відповідачу для оплати рахунки - фактури на загальну суму 98 067,52 грн.

Відповідачем частково проведено оплату за вищевказаними рахунками за квітень та травень 2016 р. в сумі 40 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Таким чином, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв по договору № 1/а/ГК-2016 не проведено оплату за оренду приміщення в розмірі 58 067, 52 грн.

За умовами п. 3.2 договору № 2/а/ГК-2016 орендна плата за приміщення встановлюється в розмірі 6 000, 00 грн. в місяць, в т. ч. ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, за період користування орендованим майном за договором № 2/а/ГК-2016 з січня 2016 р. по 29.07.2016 р. відповідачу нараховано орендну плату в сумі 41 612, 90 грн. орендної плати.

Позивачем на виконання умов договору виставлялись фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 м. Миколаїв рахунки - фактури для оплати орендних платежів на загальну суму 41 612, 90 грн.

Відповідачем частково проведено оплату за вказаними рахунками на загальну суму 24 000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, відповідачем по договору № 2/а/ГК-2016 не проведено оплату за оренду приміщення в розмірі 17 612, 90 грн.

Враховуючи те, що факт наявності заборгованості з орендної плати підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростована, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом щодо задоволення вимог позивача в цій частині.

Щодо вимоги про відшкодування витрат з комунальних послуг, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.5 договорів оренди компенсація витрат за користування комунальними послугами включає в себе вартість комунальних платежів за тепло-, водо-, постачання, каналізацію, електропостачання.

Згідно з п. 3.5.1 договорів комунальні платежі за послуги електропостачання визначаються відповідно до показників приладів обліку або дозволеної максимальної потужності в займаних орендарем приміщень.

Ці платежі орендар оплачує щомісячно в розмірах, які відповідають споживанню таких комунальних послуг і за вартістю, визначеною для орендодавця організацією, що здійснює електропостачання за такі послуги.

За приписами п. 3.5.2 договорів комунальні платежі за водопостачання, каналізацію включають витрати орендаря на холодне та гаряче водопостачання, каналізацію.

Об'єм водоспоживання розраховується на основі щомісячних показів лічильників споживання води за звітний період, встановлених в приміщеннях або згідно встановлених лімітів норм споживання. У випадку відсутності приладів обліку у вказаних приміщеннях, сума оплати за використання енергоресурсів обчислюється розрахунковим шляхом. Ці платежі орендар оплачує щомісячно в сумах, відповідних споживанню таких комунальних послуг та за вартістю, встановленою орендодавцю постачальниками комунальних послуг. Тариф на підігрів води розраховується і затверджується орендодавцем щомісячно.

Відповідно до п. 3.5.3 договорів комунальні платежі за опалення вносяться орендарем щомісячно в опалювальний період. Об'єм спожитого тепла визначається орендодавцем відповідно площі орендованого приміщення та наявністю приладів опалення в ньому. Тарифи на тепло розраховуються та затверджуються орендодавцем щомісячно.

Згідно з п. 3.5.4 компенсація витрат на використання комунальних послуг оплачується по рахункам, виставленим орендодавцем не пізніше 3 ( трьох) банківських днів з моменту отримання орендарем рахунку від орендодавця.

Компенсація витрат на використання комунальних послуг нараховується з дати підписання акту приймання-передачі приміщення.

Як свідчать матеріали справи, за договором № 1/а/ГК-2016 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 м. Миколаїв нараховано суму компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за період з січня 2016 р. по липень 2016 р. на загальну суму 40 654, 22 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв виставлено відповідачу рахунки - фактури на оплату комунальних платежів в сумі 40 654, 22 грн., а саме:

-рахунок фактура № СФ-0000120 від 31.01.2016 р. на суму 5 876, 70 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0000213 від 29.02.2016 р. на суму 8 659, 50 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0003704 від 31.03.2016 р. на суму 9 347, 86 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0003843 від 29.04.2016 р. на суму 5 809, 41 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0004023 від 31.05.2016 р. на суму 3 705, 28 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0004085 від 30.06.2016 р. на суму 5 391, 28 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0004262 від 29.07.2016 р. на суму 1 864, 19 грн.

Відповідачем частково проведено оплату по комунальним послугам на загальну суму 27 976, 09 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за договором № 1/а/ГК-2016 за період з січня 2016 р. по липень 2016 р. становить 12 678, 13 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу рахунків фактур:

-рахунок фактура № СФ-0000120 від 31.01.2016 р.

-рахунок фактура № СФ-0003704 від 31.03.2016 р.

-рахунок фактура № СФ-0003843 від 29.04.2016 р.

-рахунок фактура № СФ-0004023 від 31.05.2016 р.

-рахунок фактура № СФ-0004085 від 30.06.2016 р.

-рахунок фактура № СФ-0004262 від 29.07.2016 р., що унеможливлює встановлення строку оплати цих рахунків, з огляду на цю обставину місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Натомість, враховуючи проведення відповідачем часткової оплати за лютий 2016 р. по рахунку від 29.02.2016 р. № СФ-0000213 на суму 6 942, 12 грн., суд дійшов висновку, що вказаний рахунок отриманий відповідачем та залишок несплаченої суми у розмірі 1 717,38 грн. повинен бути оплачений, оскільки строк оплати за даним рахунком настав.

Отже, оскільки оплата за комунальні послуги за лютий 2016 р. проведена відповідачем частково в розмірі 6 942, 12 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з Господарським судом Миколаївської області, що з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв за договором № 1/а/ГК-2016 підлягає стягненню заборгованість в сумі 1 717, 38 грн.

Крім того, за договором № 2/а/ГК-2016 фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 м. Миколаїв нараховано суму компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за період з січня 2016 р. по липень 2016 р. на загальну суму 15 096,81 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв виставлено відповідачу рахунки - фактури на оплату комунальних платежів в сумі 15 096,81 грн., а саме:

-рахунок фактура № СФ-0000007 від 21.01.2016 р. на суму 870, 85 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0003890 від 29.02.2016 р. на суму 870, 85 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0003891 від 31.03.2016 р. на суму 870, 85 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0003889 від 30.04.2016 р. на суму 8 422, 55 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0004087 від 30.06.2016 р. на суму 1 714, 45 грн.;

-рахунок фактура № СФ-0004059 від 31.05.2016 р. на суму 2 347, 26 грн.

Відповідачем частково проведено оплату по комунальним послугам на загальну суму 11 035,10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за договором № 2/а/ГК-2016 за період з січня 2016 р. по червень 2016 р. становить 4 061, 71 грн.

Наведена заборгованість утворена у зв'язку з не оплатою фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв комунальних послуг по наступним рахункам:

-рахунок № СФ-0004087 від 30.06.2016 р. на суму 1 714, 45 грн.;

-рахунок № СФ-0004059 від 31.05.2016 р. на суму 2 347, 26 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу зазначених рахунків - фактур, що унеможливлює встановлення строку оплати цих рахунків.

Отже, місцевий господарський дійшов правильного виснвку, що позовні вимоги, в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги за травень 2016 р. червень 2016 р. в сумі 4 061, 71 грн. є такими, що не підлягають задоволенню.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв заявлено до стягнення з відповідача пеню за прострочення виконання зобов'язання.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 2, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за прострочку платежів нараховано відповідачу пеню:

- по договором № 1/а/ГК-2016 за період з 11.01.2016 р. по 29.07.2016 р. в сумі 9 828, 68 грн.;

- по договором № 2/а/ГК-2016 за період з 11.05.2016 р. по 29.07.2016 р. в сумі 4 403, 23 грн.

Відповідно до п. 7.6 договорів у випадку прострочення внесення орендної плати за приміщення з вини орендаря, останній сплачує орендодавцю неустойку (пеню) в розмірі 0,5% від невиплаченої суми за кожен день прострочки платежу, враховуючи день фактичної сплати, 15 % річних та індекс інфляції.

Нарахування і оплата пені здійснюється з дати отримання орендарем письмової вимоги від орендодавця про сплату пені.

Як свідчать матеріали справи, позивач направив на адресу відповідача лист від 06.05.2016 р. № 77, з вимогою погасити заборгованість за договорами оренди з урахуванням неустойки.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що доказів направлення відповідачу зазначеного листа (і на цьому зауважує місцевий господарський суд) матеріали справи не містять. Будь-які інші письмові вимоги, які б направлялись позивачем відповідачу з вимогою провести оплату пені, також відсутні.

Отже, враховуючи той факт, що сплата пені здійснюється з моменту отримання вимоги про сплату пені, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв нарахованих йому 15 % річних:

- за договором № 1/а/ГК-2016 за період з 11.01.2016 р. по 29.07.2016 р. в сумі 805, 63 грн.;

- за договором № 2/а/ГК-2016 за період з 11.05.2016 р. по 29.07.2016 р. в сумі 360, 92 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв про стягнення понесених збитків в сумі 179 773, 25 грн. за фактом порушення умов договору оренди (упущена вигода) та повернення позивачу за зустрічним позовом належного та орендованого майна, яке утримується відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв є надання ресторанних послуг.

Також з матеріалів справи вбачається, що 31.12.2015 р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металург Півдня" м. Миколаїв укладено договір № 157 про надання послуг з приготування та доставки комплексних наборів годування клієнтам готельного комплексу «Металург».

Під час виконання обов'язків за вище наведеними договорами між сторонами виникли суперечки з приводу встановлення приладів обліку електроенергії, водопостачання тощо, з приводу кількості спожитих комунальних послуг, відключення комунальних послуг, закриття орендодавцем орендованих приміщень та не допуску працівників орендаря до орендованих приміщень, невиконання орендодавцем взятих за договорами обов'язків щодо проведення ремонтних робіт.

Зазначені обставини підтверджується наявними в матеріалах справи листами, якими сторони намагались врегулювати спірні відносини.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 м. Миколаїв зазначає, що вищевказані дії орендодавця є незаконними та такими, що перешкоджали йому належним чином здійснювати господарську діяльність з надання послуг, що зумовило завдання збитків (упущеної вигоди) в розмірі 179 773, 25 грн., яка складається з:

- 64 773, 25 грн. сплачених фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв сум орендної плати та комунальних платежів за дні, в які неможливо було здійснювати господарську діяльність через припинення подачі електроенергії;

- 75 000 грн. не отримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв прибутку (доходу), у зв'язку з відмовою клієнтів від запланованого проведення корпоративного вечора;

- 40 000 грн. оплата праці найманих працівників з власних коштів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п. п. 7.1, 7.2 договорів оренди нежилих приміщень сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе по цьому договору обов'язків відповідно до діючого законодавства України та умовам цього договору.

Сторона, яка порушила свої обов'язки по цьому договору, в результаті чого у другої сторони виникли збитки, зобов'язана відшкодувати другій стороні заподіяні цим порушенням реальні збитки та упущену вигоду зверх неустойки при наявності письмової вимоги другої сторони.

Згідно з п. 7.12 договорів орендодавець не несе відповідальності за будь-які збитки або позови орендаря в зв'язку з проривом інженерних систем будівлі, будь-якими збоями в роботі комунальних систем та наданні послуг, які не залежать від орендодавця, або будь-якої упущеної вигоди або іншими непрямими збитками орендаря, понесеними з будь-якої причини.

За приписами п. 4.1.7 договорів у випадку систематичного затримання, тобто більше трьох разів підряд будь-яких платежів по цьому договору зі сторони орендаря більше ніж на 10 (десять) днів орендодавець в доповнення до інших прав, передбачених даним договором або застосовуваним законодавством, вправі обмежити доступ орендаря в приміщення і зупинити здійснення електропостачання та/або інших комунальних послуг в приміщенні до повного внесення всієї пені і штрафів за прострочення, обумовлених цим договором, а також всіх інших сум, які застосовуються та підлягають оплаті орендарем за цим договором.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 225 цього Кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

З аналізу вище викладених норм законодавства, слід дійти висновку, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення:

1) противоправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

Враховуючи той факт, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 м. Миколаїв систематично прострочувалась оплата з орендних платежів та комунальних послуг, орендодавець в силу умов п. 4.1.7 договорів мав право на обмеження доступу орендаря в приміщення і зупинення здійснення електропостачання та/або інших комунальних послуг в приміщенні.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів від користування орендованими приміщеннями згідно з договорами оренди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Позивачем розраховано упущену вигоду, виходячи з розміру сплачених орендних платежів, комунальних послуг та оплати праці працівникам.

Вказані вимоги не можуть бути в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України збитками (упущеної вигодою), оскільки орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ст. 286 ГК України).

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували понесення збитків внаслідок відмови клієнтів від корпоративу (доказів укладення договорів з клієнтами, доказів замовлення меню, доказів оплати/передоплати за корпоратив, тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з Господарським судом Миколаївської області щодо відсутності правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки останні є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

З огляду на викладене, підстави для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 р. по справі № 915/980/16, у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 85, 91, 93, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2016 р. по справі № 915/980/16 залишити без змін, апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Миколаїв - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 10.04.2017 р.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді В.В. Лашин

К.В. Богатир