ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 справа № 905/3271/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення Господарського суду Донецької області
від02.02.2017 (підписано 07.02.2017)
у справі№ 905/3271/16 (суддя Л.В. Ніколаєва)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доКомунального підприємства "Тепломережа", м. Донецьк
простягнення 10 046 517,76 грн.
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (Позивач) із позовом до Комунального підприємства "Тепломережа", м. Донецьк (Відповідач) про стягнення 10 046 517,76 грн., з яких: 5 853 607,88 грн. основного боргу за природний газ, поставлений у січні 2015 року; 1 684 395,71 грн. пені за період з 15.02.2015 по 14.08.2015; 284 944,38 грн. 3 % річних за період 15.02.2015 по 29.09.2016 та 2 223 569,79 грн. інфляційних втрат за період березень 2015 року по серпень 2016 року (із врахуванням письмових пояснень за вх. №931/17 від 12.01.2017).

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.02.2017 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 853 607,88 грн. основного боргу, 284 944,38 грн. 3% річних, 2 223 569,79 грн. інфляційних та 125 431,86 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 1 684 395,71 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що він не є енергопостачальною компанією, а тому судом першої інстанції неправильно застосовано до нього норми Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси"

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін, що не скористались своїм правом участі у судовому засіданні без поважних причин, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 25.12.2014 було укладено договір купівлі-продажу природного газу 1312/15-БО-7 (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивачем на виконання умов Договору протягом січня 2015 року поставлено природний газ в загальному обсязі 764,015 тис.куб.м на загальну суму 5 853 607,88 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за січень 2015 року, підписаним уповноваженими особами сторін та скріпленим печатками підприємств.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений протягом січня 2015 року газ, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 5 853 607,88 грн., доказів оплати якої суду не надано.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судова колегія вважає вірним рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за поставлений природний газ у розмірі 5 853 607,88 грн.

У звязку з невиконанням відповідачем свого зобовязання по оплаті поставленого природного газу позивачем нараховані 284 944,38 грн. 3 % річних за період 15.02.2015 по 29.09.2016.

Крім того позивачем було заявлено до стягнення інфляційні в розмірі 2 223 569,79 грн. за період з березня 2015 року по серпень 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України божник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору сторони встановили, що у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 Договору він зобовязується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач вимагає стягнути пеню в сумі 1 684 395,71 грн. за період з 15.02.2015 по 14.08.2015 на підставі п. 7.2. Договору та ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних в сумі 284 944,38 грн. за період з 15.02.2015 по 29.09.2016 та інфляційних в сумі 2 223 569,79 грн. за період з березня 2015 року по серпень 2016 року, судова колегія вважає його вірним.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1 684 395,71 грн. пені за період з 15.02.2015 по 14.08.2015 за наступних підстав.

ОСОБА_4 п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", до завершення антитерористичної операції встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/ виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.02.2017, основним видом діяльності відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Крім того, з ліцензійного реєстру суб'єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність у сфері теплопостачання, який розміщений на офіційній інтернет-сторінці Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вбачається, що КП "Тепломережа" є виробником (згідно ліцензії серії АД 041973 зі строком дії з 01.04.2013 по 31.03.2018), здійснює постачання (згідно ліцензії серія АД 041975 зі строком дії з 01.04.2013 по 31.03.2018) та транспортування (згідно ліцензії АД 041974 зі строком дії з 01.04.2013 по 31.03.2018) теплової енергії. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг. Вказаний реєстр знаходиться в публічному доступі, роздруківка витягу з нього долучена до матеріалів справи.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Донецьк, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 № 1275-р. До того ж, проведення антитерористичної операції у м. Донецьк є загальновідомим фактом, який на підставі статті 35 ГПК України не потребує доказування.

Відповідно до п. 1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Таким чином, відповідач споживав природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

Відповідно до Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 07.10.2014 "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" територія Донецької області (включаючи м. Маріуполь місцезнаходження підприємства відповідача) віднесена до районів проведення антитерористичної операції. Отже, у спірний період відповідач надавав житлово-комунальні послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Отже, оскільки газ, що поставлявся позивачем відповідачеві є енергетичним ресурсом за тлумаченням визначення, приведеного в п. 1.5. ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", а, як встановлено місцевим судом за наявними у справі документами, відповідач надає житлово-комунальні послуги в районі проведення АТО (є виробником цих послуг у розумінні ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") саме завдяки використанню природного газу, висновок про відсутність підстав до нарахування і стягнення пені за період 15.02.2015 по 14.08.2015 є правомірним.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998 № 747 (в редакції постанови КМУ від 02.10.2013. №724), предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; організація виробництва та постачання теплової енергії.

ОСОБА_4 п. 2 ст. 1 Постанови КМУ від 25.07.2012 № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу", ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.м та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є постачальником енергоресурсу, положення ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу № 1312/15-БО-7 від 25.12.2014.

Аналогійної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 29.09.2015 по справі № 908/6344/14, від 24.02.2016 по справі № 905/1353/15, від 17.05.2016 по справі №905/3184/15.

За вищенаведених обставин доводи апеляційної скарги щодо неправомірного застосування судом першої інстанції норм Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" до спірних взаємовідносин сторін спростовуються матеріалами справи.

Отже, судова колегія перевіривши розрахунок розміру позовних вимог, вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 284 944,38 грн. за період з 15.02.2015 по 29.09.2016 та інфляційних в сумі 2 223 569,79 грн. за період з березня 2015 року по серпень 2016 року.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2017 року у справі № 905/3271/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.02.2017 року у справі № 905/3271/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3