ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Справа № 915/176/17

Позивач: Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" 54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська,5а

Відповідач: Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації 54030 м. Миколаїв, вул.Шевченка, 40

про: стягнення 10799,88 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 1 від 03.01.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 47/01-04 від 30.01.2017.

Суть спору:

Позивач 10 березня 2017 року звернувся до господарського суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог №1213/юр від 31.03.2017 року), в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 12 211,37 грн., в тому числі 10 072,00 грн. основного боргу, 806,70 грн. інфляції, 228,44 грн. 3% річних та 1 104,18 грн. пені.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов пунктів 1.1, 3.1, 3.2, 3.5, 3.6, 9.3 договору оренди №60 від 01.03.2012р.; акту приймання-передачі автомобіля від 01.03.2012р.; додаткових договорів: №1 від 31.12.2012р., №2 від 30.12.2013р., №3 від 30.12.2014р., - про продовження терміну дії договору; №4 від 16.12.2015р. та №5 від 04.03.2016р. щодо змін вартості обєкта оренди та орендної плати; №6 від 15.03.2017р., який стосується і продовження дії договору, і змін щодо вартості обєкта оренди; актів приймання виконаних робіт в період з 30.06.2015р. (за червень 2015р.) по 28.02.2017р. (за лютий 2017р.) на загальну суму 12 211,37 грн. та рахунків; актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2016р.; норм ст. ст. 526, 759, 760, 762, 625 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що відповідач свої зобовязання по оплаті орендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за термін з червня 2015р. по лютий 2017р. не виконав.

Відповідач у наданому суду відзиві на позовну заяву визнав, що має заборгованість перед ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» за договором оренди легкового автомобіля ГАЗ-3110 «Волга», державний номер НОМЕР_1 від 01.03.2012р. № 60 у сумі 8 888,05 грн. за червень 2015 року по грудень 2016 року. Дана заборгованість виникла через проведення платежів управління Головним управлінням Державної казначейської служби України у Миколаївській області лише за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України, в звязку із перебуванням на виконанні наказів Господарського суду Миколаївської області по справах № 915/369/14, № 915/2024/14, № 915/2033/14, № 915/2031/14, № 915/2034/14, № 915/1902/15, № 915/2009/15, № 915/2008/15, № 915/2174/15, №915/2175/15, № 915/2176/15 та ін.

У судовому засіданні Управління ЖКГ Миколаївської обласної державної адміністрації в повному обсязі визнає заборгованість, з урахуванням збільшення позовних вимог, перед ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Окрім цього, відповідач просить суд на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання розрахунків.

Представник позивача в судовому засіданні стосовно клопотання відповідача заперечень не висловив.

04.04.2017 року за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд -

встановив:

01 березня 2012 року між Обласним комунальним підприємством «Миколаївоблтеплоенерго» (орендодавець) та Управлінням житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації (орендар) було укладено договір оренди № 60 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, згідно з предметом якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно легковий автомобіль (ГАЗ-3110 «Волга», 2003 року випуску, обєм двигуна 2285 куб. см., кузов № НОМЕР_2, шасі (рама) № Y7С6191, номерний знак НОМЕР_1), що перебуває на балансі обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго».

Умовами договору сторони передбачили наступне: Управління ЖКГ Миколаївської обласної державної адміністрації вступає у строкове платне користування майном з моменту підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі (п.2.1 договору); у разі припинення дії цього договору автомобіль повинен бути повернений орендодавцеві не пізніше наступного дня після закінчення строку користування автомобілем, що орендується, як він визначений у п. 3.1 договору, у справному стані з урахуванням нормального фізичного зносу, що виник в період його експлуатації (п.2.7 договору); повернення автомобіля відбувається за місцезнаходженням орендодавця і оформлюється актом приймання-передачі (п.2.8 договору); обовязок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця (п.2.9 договору); орендна плата сплачується в грошовій формі в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в установі банку не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем використання обєкту оренди, але після отримання орендарем рахунку (п.3.6 договору).

Розділом 10 сторони передбачили, що цей договір укладено строком на 10 місяців та діє з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2012 року включно.

Додатковим договором №1 від 31.12.2012р. до договору оренди легкового автомобіля ГАЗ-3110 Волга державний номер НОМЕР_1 від 01.03.2012р. №60 було продовжено термін дії договору оренди по 31.12.2013р.

Додатковим договором №2 від 30.12.2013р. до договору оренди легкового автомобіля ГАЗ-3110 Волга державний номер НОМЕР_1 від 01.03.2012р. №60 було продовжено термін дії договору оренди по 31.12.2014р.

Додатковим договором №3 від 30.12.2014р. до договору оренди легкового автомобіля ГАЗ-3110 Волга державний номер НОМЕР_1 від 01.03.2012р. №60 було продовжено термін дії договору оренди по 31.12.2015р.

Додатковим договором №4 від 16.12.2015р. до договору оренди легкового автомобіля ГАЗ-3110 Волга державний номер НОМЕР_1 від 01.03.2012р. №60 було внесено зміни стосовно зменшення суми договору на 174,83 грн. в т.ч. ПДВ 29.14; загальна сума договору складає 3183,25 грн., в т.ч. ПДВ 530,54 грн.

Додатковим договором №5 від 04.03.2016р. до договору оренди легкового автомобіля ГАЗ-3110 Волга державний номер НОМЕР_1 від 01.03.2012р. №60 було внесено зміни до п.3.1 договору, відповідно до яких орендна плата з 01.01.2016р. до 31.12.2016р. становить без податку на додану вартість 5920,00 грн., ПДВ 1184,00 грн., а всього з ПДВ - 7104,00 грн. Орендна плата в місяць складає 493,33 грн., ПДВ- 98,67 грн., всього з ПДВ 592,00 грн.

Додатковим договором №6 від 15.03.2017 року до договору оренди легкового автомобіля ГАЗ-3110 Волга державний номер НОМЕР_1 від 01.03.2012р. №60 було продовжено термін дії договору оренди по 01.12.2017р., та внесено зміни стосовно суми договору на 2017 рік 6512,00 грн. з ПДВ.

З 23 жовтня 2015 року до 12 листопада 2015 року на підставі пунктів 2.7, 2.8, 2.9, 5.6, 10.7, 10.8 договору, оренда рухомого майна тимчасово була припинена, та відповідно до акту приймання-передачі автомобіля (від орендодавця орендарю) від 23.10.2015 року автомобіль було прийнято орендодавцем, а 12.11.2015 року, згідно акту приймання передачі, знов передано орендарю, та дію договору відновлено. За вказаний період оренда плата позивачем не нараховувалась.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті орендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про найм (оренду).

Так, згідно з приписам ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до норм ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Частина 5 цієї ж статті встановлює, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до приписів ст.765 Цивільного кодексу України наймодавець зобовязаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору, позивач передав відповідачу, а останній без зауважень, прийняв в оренду автомобіль марки ГАЗ-3110 «Волга», кузов № НОМЕР_2, шасі (рама) № Y7С6191, колір білий, державний номер НОМЕР_1.

Факт виконання взятих на себе договірних зобовязань позивачем підтверджено актами приймання виконаних робіт, підписаними відповідачем та рахунками орендодавця (а.с. 37-74).

Але відповідач свої зобовязання по оплаті орендної плати та відшкодуванню експлуатаційних витрат за термін з червня 2015 року по лютий 2017 року включно не виконав, а саме, не сплатив наступні рахунки: №524 від 30.06.2015р. на суму 279,84 грн.; №621 від 23.07.2015р. на суму 279,84 грн.; №719 від 31.08.2015р. на суму 279,84 грн.; №791 від 30.09.2015р. на суму 279,84 грн.; №854 від 31.10.2015р. на суму 207,62 грн.; №919 від 30.11.2015р. на суму 177,23грн.; №993 від 25.12.2015р. на суму 279,84 грн.; №188 від 31.01.2016р. на суму 592,00 грн.; №189 від 28.02.2016р. на суму 592,00 грн.; №190 від 31.03.2016р. на суму 592,00 грн.; №257 від 28.04.2016р. на суму 592,00 грн.; №318 від 31.05.2016р. на суму 592,00 грн.; №391 від 30.06.2016р. на суму 592,00 грн.; №457 від 20.07.2016р. на суму 592,00 грн.; №529 від 17.08.2016р. на суму 592,00 грн.; №594 від 30.09.2016р. на суму 592,00 грн.; №653 від 31.10.2016р. на суму 592,00 грн.; №724 від 30.11.2016р. на суму 592,00 грн.; №727 від 31.12.2016р. на суму 592,00 грн.; №70 від 31.01.2017р. на суму 592,00 грн.; №128 від 28.02.2017р. на суму 592,00 грн.

Отже, борг відповідача перед позивачем по спірним відносинам дійсно становить в розмірі 10 072,00 грн.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши вказані обставини з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт неповного виконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань по оплаті орендної плати та відшкодуванню експлуатаційних витрат за термін з червня 2015 року по лютий 2017 року.

Відповідач же навпаки, не надав суду відповідних доказів, які свідчать про відсутність даної заборгованості перед позивачем по спірним відносинам.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду відповідні докази, які свідчать про належне виконання договірних зобовязань взятих на себе перед кредитором.

Відповідно до умов договору п. 9.3 орендар несе відповідальність за виконання або неналежне виконання зобовязань у вигляді пені в розмірі 0,2 % від суми боргу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в цей період.

За правилами п. 1 ст. 610, п. 1 ст. 612, ст. 624 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Враховуючи наведені норми та обставини, позивач, за порушення грошових зобовязань, нарахував боржнику пеню за період з 11.03.2016р. по 03.04.2017р. в сумі 1 104,18 грн.

Водночас, у судовому засіданні відповідач просить суд застосувати положення пункту 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання розрахунків.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи наведену мотивацію у відзиві, те, що відповідач є бюджетною установою, утримується за рахунок фінансування з Державного бюджету України та оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобовязання з оплати та відшкодування експлуатаційних витрат, - суд вважає за можливе зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 100,00 грн.

Саттею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної статті позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційних витрат за період з 01.08.2015 року по 28.02.2017 року в сумі 806,70 грн. та 3% річних за період з 11.07. 2015 р. по 03.04.2017р. в сумі 228,44 грн., розмір яких позивачем заявлений у відповідності до вимог закону, судом перевірений та підлягає задоволенню в повному обсязі.

З вищевикладених норм та обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі доказами, а отже з урахуванням вищенаведеного підлягають задоволенню частково.

При цьому, судом враховано, що відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Таким чином, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації (54030, м.Миколаїв, вул. Шевченко, 40, р/р 7987 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, ) на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (54034, м.Миколаїв, вул. Миколаївська, 5а, р/р 10 в МОУ «Ощадбанк» в м.Миколаєві МФО 326461, ) 10 072,00 грн. основного боргу, 806,70 грн. інфляційних втрат, 228,44 грн. 3% річних, 100,00 грн. пені та 1600,00 грн. судового збору.

3.В задоволенні позову щодо стягнення іншої частини пені відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 10 квітня 2017 року

Суддя О.Г.Смородінова