РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2036/17 29.03.17 р.

За позовом Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного

агентства резерву України

до Державного агентства резерву України

про стягнення 1 077 323,95 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гевко О.І. за довіреністю № 86 від 27.02.2017 р.;

від відповідача: Михайлюк А.З. за довіреністю №983/0/4-17 від 14.03.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного агентства резерву України про стягнення 1 077 323,95 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.03.2017 р.

28.02.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.03.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. на лікарняному.

Ухвалою від 13.03.2017 р. розгляд справи призначено на 29.03.2017 р.

13.03.2017 р. від позивача надійшли додаткові документи по справі.

У судовому засіданні 29.03.2017 р. представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 29.03.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.01.2009 р. між Державним підприємством "Чортківський комбінат хлібопродуктів" (надалі - позивач, зберігач) та Державним комітетом України з державного матеріального резерву, який реорганізовано у Державне агентство резерву України (надалі - відповідач, Комітет за Договором) укладено Договір №юр-2зб/346-2009 відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, зберігання матеріальних цінностей державного резерву (далі - цінності) здійснюється на зерносховищах зберігача.

Згідно з п. 1.2. Договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми № Р-16. Передбачені цим договором форми актів затверджуються Комітетом.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Комітет зобов'язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Статтею 946 ЦК України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Згідно зі ст. 947 Кодексу, витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1. Статуту Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України, останнє засноване на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства резерву України, що діє відповідно до Указу Президента України від 13 квітня 2011 року № 463/2011 "Про Положення про Державне агентство резерву України".

Пунктом 19 ст. 4 зазначеного Положення передбачено, що Державне агентство резерву України здійснює управління діяльністю підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління Держрезерву України, щодо формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного резерву, дотримання нормативних умов їх зберігання.

Згідно з п. 1.3. Статуту Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів", останній у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про державний матеріальний резерв», іншими законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Державного агентства резерву України.

Відповідно до п. 6.2.2. Статуту, Державне підприємство «Чортківський комбінат хлібопродуктів" зобов'язане виконувати завдання та розпорядження Державного агентства резерву України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, Державне агентство резерву України видало розпорядження (наряд) № 0.64/29 від 22 березня 2016р. щодо переміщення з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" матеріальних цінностей державного резерву та розміщення їх на зернових складах позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з квітня по червень 2016 року перемістив та розмістив на своїх зернових складах матеріальні цінності державного резерву, а саме: пшениця 2 кл., урожаю 2013р.- 57,600 тонн, пшениця 3 кл., урожаю 2013р. - 149,540 тонн, пшениця 3 кл., урожаю 2007р. - 988,400 тонн, пшениця 4 кл., урожаю 2006р. - 99,400 тонн, пшениця 4 кл., урожаю 2007р. 2337,820 тонн, жито 3 класу. урожаю 2012р. - 10,440 тонн.

Про переміщення вказаних матеріальних цінностей державного резерву по розпорядженню (наряду) № 0.64/29 від 22 березня 2016р. ДП "Чортківський КХП" складено акти форми Р-16 (п. 2.3 договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/346-2009 від 08.01.2009р.): №2 від 20.04.2016р., № 3 від 28.04.2016р., № 4 від 17.05.2016р., № 5 від 18.05.2016р., № 7 від 19.05.2016р., № 8 від 22.07.2016р., № 9 від 22.07.2016р., № 10 від 10.08.2016р., які були надіслані до Державного агентства резерву України на затвердження.

Після закінчення процесу переміщення зерна, в період з квітня по червень 2016р., позивач листами № 270 від 03.08.2016р. та № 455 від 14.12.22016р. повідомив відповідача про понесення ним витрат за переміщення зернових культур, та просив відповідача відшкодувати понесені позивачем дані витрати, а саме: за надані послуги ДП «Луцький КХП №2» - 312 585,00 грн., за перевезення автотранспортом по договору з ФОП ОСОБА_3 - 493050,80 грн., з ФОП ОСОБА_4 - 105 271,08 грн., транспортні витрати по залізній дорозі (по договору на експедиційні послуги № 3103/2016-14 від 31.03.2016р., укладеному з ТОВ «Сідрейл») - 166 417,07 грн., всього - 107 7323,95 грн.

Понесення позивачем зазначених витрат підтверджується Актами № 86 від 29.04.2016р. на суму 73220, 00 грн., №113 від 31.05.2016 р. на суму 81703,30 грн., №123 від 29.06.2016 р. на суму 157661,70 грн., №322 від 20.04.2016 р. на суму 88530,20 грн., №326 від 27.04.2016 р. на суму 61133,60 грн., №338 від 08.06.2016 р. на суму 123679,60 грн., №1/04/2016 від 27.04.2016 р. на суму 66742,08 грн., № 1/05/2016 від 10.05.2016 р. на суму 30333,60 грн., № 3/06/2016 від 10.06.2016 р. на суму 8195,40 грн., № 1 від 30.06.2016р.

Відповідач листом № 252/0/4-17 від 19.01.2017 р. повідомив позивача про неможливість відшкодування витрат по наданню послуг та виконані роботи по відвантаженню та перевезенню зерна у зв'язку з тим, що по договору № юр-2зб/346- 2009 від 08.01.2009 р. відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву передбачено відшкодування витрат лише на зберігання матеріальних цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на такі цілі.

Вказана позиція також відображена відповідачем у відзиві на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову з підстав відсутності бюджетного призначення на відшкодування витрат з переміщення цінностей.

Як зазначає позивач, станом на час розгляду справи сума понесених витрат при переміщенні зернових культур з ДП "Луцький КХП №2" на ДП "Чортківський КХП" у період з квітень по червень 2016 року становить 1077323,95грн., та відповідачем не відшкодована.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму, витрачену на забезпечення переміщення матеріальних цінностей, у якості збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи, позивачем було понесено реальні витрати (тобто, фактично сплачено контрагентам) у загальному розмірі 838 273,15 грн.

При цьому, доказів сплати позивачем грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_3 у розмірі 239 050,80 грн. суду не надано, у зв'язку з чим суд вважає вимоги про стягнення з відповідача цієї суми передчасними.

За таких обставин, судом встановлено, що відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають реально понесені позивачем витрати у розмірі 838 273,15 грн.

Заперечення відповідача, що ґрунтуються на відсутності бюджетних призначень, до уваги судом не приймаються з огляду на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, за якими боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 35 цього ж Кодексу встановлено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 838 273,15 грн. збитків обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, б.28; ) на користь Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (48500, Тернопільська обл., м. Чортків, вул. Білецька, 2; ) 838 273 (вісімсот тридцять вісім тисяч двісті сімдесят три) грн.15 коп. збитків та 16 159 (шістнадцять тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 86 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 04.04.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна