РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/2153/17

За позовом Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ АЕРО ДЖЕТ»

про стягнення 7 726 060,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від прокуратури: Голуб Є.В. (посв. № 029151 від 22.09.14);

від позивача: Кривошеїв А.А. (дов. № 220/381/д від 04.11.16);

від відповідача: не прибув;

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» про стягнення пені у розмірі 2 671 628,00 грн. та штрафу у розмірі 5 054 432,00 грн. за невиконання відповідачем умов укладеного сторонами у справі договору від 15.12.2016 № 286/1/16/36 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України).

Обґрунтовуючи позов, позивач послався на те, що відповідачем не виконано умови укладеного сторонами у справі договору від 15.12.2016 № 286/1/16/36 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) та пальне, що є предметом договору, у передбачений договором строк Міністерству Оборони України відповідачем не поставлено.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.02.2017 порушено провадження у справі №910/2153/17 та призначено її до розгляду на 23.02.2017.

22.02.2017 представником відповідача через загальний відділ суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні.

Представники прокуратури та позивача, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.02.2017 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача в судове засідання 23.02.2017 з'явився, надав усні пояснення у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.02.2017 у зв'язку із неявкою представників прокуратури та позивача, а також необхідністю витребування доказів у справі, розгляд справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено.

Через відділ діловодства суду 04.04.2017 від прокуратури надійшли письмові пояснення, в яких останній просив суд задовольнити позовні вимоги.

Через відділ діловодства суду 04.04.2017 від відповідача надійшли письмові пояснення у справі та клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Представники прокуратури та позивача у судове засідання 04.04.2017 з'явились, надали усні пояснення у справі.

Відповідач, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 04.04.2017 не з'явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю направлення у судове засідання свого представника.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справ суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

15.12.2016 між Міністерством оборони України (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» (далі - відповідач, постачальник) укладено договір № 286/1/16/36 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі за текстом - договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується постачати у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (нафта, вугілля і нафтопродукти) (лот 6 - паливо дизельне Євро ( арктичне) або еквівалент, а саме паливо дизельне ДТ-З-К5, клас 2) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно нижчевикладеною специфікацією.

Відповідно до п. 3.1 договору його ціна становить без ПДВ - 77 383 125,00 грн., крім того, ПДВ - 15 476 625,00 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті, становить 92 859 750,00 грн., у тому числі податок на додану вартість, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

За умовами п. 4.1 договору розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором.

Згідно з п. 5.1 договору продукція постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно зі встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів, установлених діючими технічними умовами.

Пунктом 6.2.5 договору сторони погодили, що у разі порушення постачальником порядку постачання продукції, її номенклатури, кількості, якості (визначається діючими стандартами, технічними умовами, іншою нормативно-технічною документацією тощо), строків, які визначені у специфікації та/або рознарядці, при достроковій відмові постачальника від подальшого виконання умов даного договору замовник, в односторонньому порядку, має право: на відшкодування збитків, понесених Міністерством оборони України в результаті таких дій постачальника; відмовитися від прийняття подальшого виконання зобов'язань постачальником за цим договором; відмовитися від встановлення на майбутнє господарських відносин з постачальником; розірвати договір. Застосування зазначених оперативно-господарських санкцій не позбавляє замовника права вимагати від постачальника сплати штрафних санкцій та відшкодування збитків за неналежне виконання договору.

Відповідно до п. 6.3.1 договору постачальник зобов'язаний забезпечити постачання продукції у строки, встановлені договором.

Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі продукції за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірах, передбачених п. 7.3 договору, зокрема, за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 7.3.2 договору).

За умовами п. 10.1 договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Додатком №1 до договору сторони погодили порядок приймання продукції.

Також матеріали справи містять рознарядку (додаток №2 до договору) на постачання Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» палива, підписану замовником та отримувачем рознарядки.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу дизельне пальне у кількості 1 000 876 кг на загальну суму 20 653 576,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі палива, позивач, в свою чергу, оплатив отримане пальне в розмірі 20 653 576,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 286/1/3774 від 07.12.2016.

В подальшому відповідач відмовився від виконання своїх зобов'язань і не поставив пальне у кількості 3 499 124 кг на суму 72 206 173,30 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідачем не виконано умови договору та пальне у передбачений договором строк, а також станом на час подання цього позову Міністерству Оборони України не поставлено.

Позивачем відповідно до умов п. 7.3.2 договору нараховано пеню у розмірі 2 671 628,00 грн. за період прострочення поставки обумовленого договором товару з 26.12.2016 по 31.01.2017 (про що зазначено у письмових поясненнях, наданих суду 09.03.2017) та штраф у розмірі 5 054 432,00 грн. за прострочення поставки товару більше 30 днів.

Вказані суми заявлені до стягнення з відповідача у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку із простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної поставки товару за договором №286/1/16/36 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 15.12.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 ст. 231 Господарського кодексу України У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався поставити для потреб Збройних Сил України дизельне паливо у кількості 3 499 124 кг на загальну суму 72 206 173,30 грн., однак станом на час вирішення спору відповідач поставку пального у повному обсязі не здійснив.

Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі продукції за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірах, передбачених п. 7.3 договору, зокрема, за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 7.3.2 договору).

Докази поставки товару у належному обсязі, у тому числі у визначені строки, у матеріалах справи відсутні.

22.02.2017 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду їх необґрунтованості.

В обґрунтування доводів відзиву відповідач послався на те, що Господарським судом міста Києва винесено ухвалу від 16.12.2016 у справі № 910/22898/16 про забезпечення позову ТОВ "Торговий дім "Атлантик", якою Міністерству оборони України та ТОВ "Вог Аеро Джет" заборонено вчиняти будь-які дії спрямовані на виконання договору від 15.12.2016 № 286/1/16/36 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) за результатами переговорної процедури на закупівлю дизельного палива до моменту набрання законної сили рішенням у вказаній справі.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі № 910/22898/16 скасовано вжиті ухвалою від 16.12.2016 заходи забезпечення позову.

Враховуючи те, що строк виконання зобов'язання відповідачем, передбачений договором, настав 25.12.2016, суд доходить висновку про те, що доводи відповідача стосовно відсутності в останнього вини у непоставці товару внаслідок винесення судом ухвали про забезпечення позову у справі № 910/22898/16, є необґрунтованими.

04.04.2017 від генеральної прокуратури України надійшли письмові пояснення на відзив, в яких зазначено, що відповідачем у справі не було вжито жодних заходів, спрямованих для належного виконання договору. Вказані доводи відповідач не спростував.

Отже, з наявних у справі доказів вбачається, що відповідач в порушення умов договору не поставив обумовлений сторонами товар у належному обсязі, у зв'язку із чим позивачем відповідно до умов п. 7.3.2 договору нараховано у розмірі 2 671 628,00 грн. за період прострочення поставки обумовленого договором товару з 26.12.2016 по 31.01.2017 (про що зазначено у письмових поясненнях, наданих суду 09.03.2017) та штраф у розмірі 5 054 432,00 грн. за прострочення поставки товару більше 30 днів.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 2 671 628,00 грн. за період прострочення поставки обумовленого договором товару з 26.12.2016 по 31.01.2017 та штраф у розмірі 5 054 432,00 грн. за прострочення поставки товару більше 30 днів.

За таких обставин, зважаючи на нездійснення відповідачем поставки у строки, обумовлені договором та специфікацією, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 18, код 38092255) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, код 00034022) пеню у розмірі 2 671 628,00 (два мільйони шістсот сімдесят одна тисяча шістсот двадцять вісім грн. 00 коп.) грн., штраф у розмірі 5 054 432,00 (п'ять мільйонів п'ятдесят чотири тисячі чотириста тридцять дві грн. 00 коп.) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 115 890,90 (сто п'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто грн. 90 коп.) грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 04.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 10.04.2017.

Суддя В.О. Демидов