ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р.Справа № 922/820/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл", м. Харків
про стягнення 93437,54 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю від 16.03.2017 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл" про стягнення заборгованості за договором поставки № 23/08-1/2016 від 23.08.2016 року в сумі 93437,54 грн., з яких 57138,40 грн. основного боргу, пені в сумі 7729,94 грн. та штрафу у розмірі 28569,20 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 березня 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 27 березня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.03.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 9955) про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням в іншому судовому засіданні.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 27.03.2017 року представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 10202/17).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.03.2017 року розгляд справи було відкладено на 10.04.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.04.2017 року представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із службовим відрядженням (вх. № 11664).

Суд, розглянувши вищезазначене клопотання, зазначає наступне.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався для надання можливості ознайомитись із матеріалами справи, надати нові докази тощо). Проте, нових доказів позивачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в клопотанні про відкладення справи не зазначено.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Клопотання відповідача є необґрунтованим і таким, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами. До клопотання не додано жодного доказу, який би підтверджував, що представник відповідача перебуває у службовому відрядженні. Доказів, що підтверджували б обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування відкладення розгляду справи, позивачем також не надано.

Також суд зазначає, що ухвалою господарського суду Харківської області від 27.03.2017 року розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.

Отже повторна подача клопотання про відкладення розгляду справи спрямована на штучне затягування судового процесу стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи вищенаведені обставини, а саме відсутність доказів в обґрунтування поданого клопотання та відсутність нових доказів по справі (чи зазначення про можливість їх надання у майбутньому), суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 10.04.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 10.04.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Присутній в судовому засіданні 10 квітня 2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 березня 2017 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

23.08.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Груп» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арілл» (відповідач) було укладено договір поставки № 23/08-1/2016 у відповідності до умов якого позивач передає, а відповідач приймає та оплачує товар, зазначений у видатковій накладній.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування товару, його асортимент, сортимент, види та ціна товару визначається в видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору та які, крім іншого, вважаються специфікаціями до цього договору.

Згідно з п. 3.2 та п. 3.3 договору, відповідач оплачує ціну товару, зазначену у видатковій накладній, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача на підставі виставленого рахунку-фактури протягом 7-ми днів від моменту підписання видаткової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 62232,52 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 511 від 13.10.2016 року на суму 12061,58 грн., № 5112 від 13.10.2016 року на суму 4678,66 грн., № 5335 від 23.08.2016 року на суму 20069,26 грн., № 5546 від 02.09.2016 року на суму 25423,02 грн.

Вищезазначені видаткові накладні підписані обома сторонами.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури для оплати.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свою чергу порушив умови договору та здійснив лише часткову оплату товару на суму 5094,12 грн., а саме 23.12.2016 року сплатив 4238,28 грн. та 02.02.2017 року сплатив 855,84 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Як свідчать матеріали справи, 01.11.2016 року відповідачем було направлено на адресу позивача лист за вих.. № 06/11 (а.с. 34), в якому відповідач гарантує оплату боргу в строк не пізніше 31.12.2016 року.

У зв`язку з несплатою відповідачем боргу, позивачем 16.01.2017 року було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 04 (а.с. 46) та зазначено про необхідність здійснити остаточний розрахунок за поставлений згідно договору поставки товар.

Направлення вищезазначеної претензії підтверджується описом вкладення, який наявний в матеріалах справи (а.с. 50).

Відповідач відповіді на претензію не надав, борг перед позивачем в сумі 57138,40 грн. не погасив, що й стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 23/08/2016 23.08.2016 року у розмірі 57138,40 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 7729,94 грн. та штрафу в сумі 28569,20 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у випадку затримки оплати товару, відповідач сплачує позивачу суму боргу, а також пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нараховується не несплачену суму за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 5.3 договору, у разі якщо прострочення платежу триватиме більше одного місяця, позивач матиме право, крім стягнення передбачених п. 5.2 суми боргу та пені, додатково стягнути з відповідача штраф у розмірі 50 відсотків від суми боргу.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 7729,94 грн. та штраф у розмірі 50% від суми боргу в розмірі 28569,20 грн., розрахунок пені та штрафу перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо їх задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл" (61001, м. Харків, вул. Руставелі, буд. 11Б, р/р 9440 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 351533, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, буд. 9, офіс 5, р/р 0500, Банк ПАТ "Укрсиббанк", м. Харків, МФО 351005, ) 57138,40 грн. основного боргу, 7729,94 грн. пені, 28569,20 грн. штрафу та 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

922/820/17