РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2017Справа №910/24282/16

За позовом Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест"
про стягнення 750 396, 65 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Казьмірова І.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (далі - позивач, НТУ України "КПІ ім. І. Сікорського") звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" (далі - відповідач, ТОВ "Аксон-Інвест") про стягнення суми заборгованості по оплаті орендної плати за Договором № 6028 від 30.11.2011 року в розмірі 330 372, 35 грн., штрафу у розмірі 9 911, 17 грн., інфляційних нарахувань на заборгованість у розмірі 13 660, 60 грн. та 5 109, 15 грн. 3% річних, а разом 359 053, 27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач систематично порушує положення чинного законодавства та свої зобов'язання за договором № 6028 від 30.11.2011 року, що виражається у невнесенні платежів за користування об'єктом оренди, у зв'язку з чим, у останнього перед позивачем виникла заборгованість за період з листопада 2015 по червень 2016 року по орендній платі у розмірі 330 372, 35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/24282/16 (Суддя Головатюк Л.Д.).

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/521 від 13.02.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/24282/16 у зв'язку з неможливістю судді Головатюка Л.Д. здійснювати правосуддя.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.02.2017 року, справу № 910/24282/16 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні 31.03.2017 року.

25.01.2017 року через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача по справі, на виконання вимог Ухвали від 05.01.2017 року було долучено додаткові документи до матеріалів справи, а саме:

- належним чином завірену копію статуту, на підставі якого діє позивач;

- довідку від 24.01.2017 року № 0450/235Ю щодо відсутності спору;

- належним чином завірену копію повідомлення про відкриті рахунки позивача в органах Державної казначейської служби України.

30.03.2017 року позивач звернувся до суду із клопотанням про збільшення розміру позовних вимог, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест":

- суму заборгованості по оплаті орендної плати за договором № 6028 від 30.11.2011 року в розмірі 662 359, 18 грн.;

- штраф за порушення умов Договору в розмірі 19 870, 77 грн.;

- інфляційні нарахування на заборгованість 56 337, 41 грн.;

- 11 829, 29 грн. 3% річних, -

а разом 750 396, 65 грн.

Безпосередньо у судовому засіданні 31.03.2017 року представник позивача наполягав на заявленому позові та на задоволенні заяви про збільшення розміру позовних вимог. Надав суду докази отримання відповідачем копії заяви про збільшення розміру позовних вимог та доданих до неї документів.

Крім того ,на виконання вимог Ухвали Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року позивачем було долучено до матеріалів справи обґрунтований розрахунок ціни позову та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У судовому засіданні судом було розглянуто заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Частина 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про збільшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки збільшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмовому клопотанні, прийняте господарським судом, тоді новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 750 396, 65 грн.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 31.03.2017 року не забезпечив, відзив на позов не надав, вимог ухвал суду не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

З огляду на те, що ухвала суду була надіслана судом за адресою відповідача, зазначеною в позовній заяві, а також на адресу відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи (ст.64 ГПК України).

Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

Судом зроблено висновок, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 31.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.11.2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" (далі - орендар), було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6028 (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення (далі - майно), загальною площею 250, 50 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Боткіна, 1, кімнати №№ 1, 2, 3, 4, 4а, 5 на третьому поверсі будівлі навчального корпусу № 28, що перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" (далі - балансоутримувач, правонаступником прав і обов'язків якого, згідно Наказу МОН від 17.08.2016 року № 992 є Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського"), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30.11.2014 року та становить 2 666 730, 00 грн. (редакція Договору оренди з урахуванням Договору № 6028/04 про внесення змін до договору оренди від 29.05.2015 року).

Пунктами 1.2., 2.1., 2.3. та 2.4. Договору оренди передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення офісу, орендар вступає в строкове користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше підписання сторонами договору акта приймання-передачі майна. Передача майна здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки, а обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

30.11.2011 року сторонами Договору оренди було підписано Акт приймання-передачі майна за адресою м. Київ, вул. Боткіна, 1.

Крім того сторонами було погоджено у договорі було погоджено порядок розрахунків та встановлення розміру орендної плати.

Так, відповідно до п. 3.1. Договору оренди (редакція Договору оренди з урахуванням Договору № 6028/04 про внесення змін до договору оренди від 29.05.2015 року), орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - листопад 2014 - 40 000, 95 грн. орендна плата за перший місяць оренди грудень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2014 року.

Перерахування здійснюються орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 50% орендної плати перераховуються орендарем до державного бюджету; 50% орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

Як вбачається із фактичних даних, викладених у позовній заяві, спір у справі між позивачем та відповідачем виник у зв'язку з тим, що ТОВ "Аксон-Інвест" систематично порушує положення чинного законодавства та свої зобов'язання, що виражається у невнесенні платежів, передбачених Договором оренди, за користування об'єктом оренди.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що починаючи з листопада 2015 року відповідач не сплачує позивачу орендну плату за користування об'єктом оренди, як наслідок заборгованість по орендній платі станом на час розгляду справи в суді становить 662 359, 18 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір оренди державного майна, тому до спірних правовідносин слід застосувати спеціальні норми права, які передбачені Законом України "Про оренду державного та комунального майна", далі Закон.

Так, ст. 10 Закону чітко регламентує істотні умови договору оренди, яких сторони досягли при укладенні Договору. Таким чином, відповідно до вимог вказаної статті, як спеціальної норми, та ст. ст. 638, 759 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 283 ГК України, як норм загальних, він вважається укладеним, згідно частини 8 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Частина перша статті 759 ЦК України, як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Стаття 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а статтею 19 Закону встановлений обов'язок Орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та в строк, встановлений Договором.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У розділі 10 Договору оренди встановлено, що договір укладено строком на 1 рік, що діє з 30.11.2011 року по 30.11.2012 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору після закінчення строку його чинності протягом 1 місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені ним, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження договору.

Під час розгляду справи доказів повернення орендованого приміщення орендодавцю або припинення договору оренди сторонами не надано.

Таким чином, орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату за користування переданим в оренду майном.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи той факт, що відповідачем по справі не доведено належними та допустимими доказами належного виконання його обов'язків за Договором оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" в частині стягнення основного боргу у розмірі 662 359, 18 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача штрафу за порушення умов договору у розмірі 19 870, 77 грн., інфляційних нарахувань на заборгованість у розмірі 56 337, 41 грн. та 3 % річних у розмірі 11 829, 29 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 3.8. Договору оренди визначено - якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менш ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Таким чином, умовами Договору передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати штрафних санкцій.

Як вбачається із доводів позивача, відповідач ухилявся від проведення розрахунків по орендній платі у період з листопада 2015 по лютий 2017 року.

Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем строків оплати за Договором оренди, тоді стягнення з відповідача штрафу у розмірі 19 870, 77 грн. є правомірним.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам цієї статті.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3% відсотків річних, судом встановлено, що розрахунок стягуваних сум було проведено позивачем вірно.

Таким чином, стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" підлягають інфляційні нарахування у розмірі 56 337, 41 грн. та 3% річних у розмірі 11 829, 29 грн.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 530, 629, 638, 759 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 283, 286 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" (03057, м. Київ, вул. Академіка Янгеля, 5; ) на користь Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (03056, м. Київ, просп.. Перемоги, 37, ) суму заборгованості по оплаті орендної плати за договором № 6028 від 30.11.2011 року в розмірі 662 359, 18 грн., штраф за порушення умов Договору в розмірі 19 870, 77 грн., інфляційні нарахування на заборгованість 56 337, 41 грн., 11 829, 29 грн. 3% річних та судовий збір у розмірі 11 255, 95 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 05.04.2017 року

Суддя Ю.О.Підченко