ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.2017 Справа № 904/1753/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФРУКТ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ", смт.Слобожанське, Дніпропетровська область

про стягнення 25 385,27 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 25.05.2016

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФРУКТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ" (далі - відповідач) про стягнення 23 785,27грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу продукції № Ф-405 від 01.07.2016, в частині розрахунку за поставлену продукцію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 04.04.2017.

04.04.2017 повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 57).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

У судовому засіданні 04.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФРУКТ" (далі позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ" (далі відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу продукції №Ф-405 (далі - Договір), відповідно до умов пункту 1 Розділу І якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити пиво, алкогольні напої, мінеральну воду і слабоалкогольні напої (далі - продукція), повернути зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним договором, у кількості, згідно Специфікації, погодженій сторонами або за заявкою, що передається покупцем операторам або торговим представникам постачальника. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним звязком, тощо).

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Договору розрахунки за продукцію виконуються шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунка покупця на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунок готівкою можливий тільки при наявності оригіналу довіреності на право одержання грошей (при одержанні грошей за довіреністю, довірена особа повинна розписатися у видатковому ордері та інших документах, що підтверджують одержання нею грошей).

За умовами п. 2 Розділу ІІІ Договору умови розрахунків: термін остаточного розрахунку за відвантажену покупцеві продукцію 6 днів з моменту одержання продукції.

Постачальник надає продукцію покупцеві за цінами, що вказані у видатково-прибутковій накладній, відповідно до діючого положення про знижки, що затверджено постачальником. Ціна на окрему партію продукції вказується постачальником у накладній, яку покупець повинен розглядати як оферту з боку постачальника. Факт прийомки покупцем від постачальника (або водія-експедитора) продукції означає згоду покупця з запропонованою ціною (пункти 1, 2 Розділу ІV Договору).

Згідно з п. 2.2 Розділу V Договору покупець зобовязаний прийняти й перевірити кількість і якість продукції та повністю оплатити його вартість у строк, передбачений Розділом ІІІ Розрахунки цього договору.

У випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5% від вартості невчасно оплаченої продукції. За прострочення оплати на неповернену зворотну тару, яка продана покупцю на умовах цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від заставної ціни неповерненої зворотної тари за кожен календарний день прострочення платежу та штраф у розмірі 5% від заставної ціни невчасно оплаченої зворотної тари. При подальшому надходженні коштів від покупця в першу чергу погашається пеня та штрафи (п. 1 Розділу VІ Договору).

До вимог про стягнення неустойки (штрафу), за угодою сторін, застосовується позовна давність в три роки (п. 8 Розділу VІ Договору).

На виконання умов вищезазначеного Договору позивач поставив та передав у власність відповідача передбачену Договором продукцію на загальну суму 10 984,06 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 12.10.2016 та підписаними сторонами без будь-яких заперечень та зауважень зі сторони відповідача видатковими накладними:

№Рнр-0022983 від 20.07.2016 на суму 1 480,24 грн.;

№Рнр-0022987 від 20.07.2016 на суму 1 486,56 грн.;

№Рнр-0022989 від 20.07.2016 на суму 610,20 грн.;

№Рнр-0022990 від 20.07.2016 на суму 1 220,40 грн.;

№Рнр-0022992 від 20.07.2016 на суму 314,40 грн.;

№Рнр-0022993 від 20.07.2016 на суму 1 186,26 грн.;

№Рнр-0025808 від 02.08.2016 на суму 1 603,20 грн.;

№Рнр-0025809 від 02.08.2016 на суму 2 281,20 грн.;

№Рнр-0025806 від 02.08.2016 на суму 801,60 грн.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач за поставлену продукцію у встановлені строки не розрахувався, внаслідок чого у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 10 984,06 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору, в частині своєчасного та повного розрахунку за поставлену продукцію, позивачем на підставі п. 1 Розділу VI Договору була нарахована пеня у розмірі 11 173,75 грн. та штраф у розмірі 549,20 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 894,60 грн. та 3% річних у розмірі 183,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 10 984,06 грн., пеню у розмірі 11 173,75 грн., штраф у розмірі 549,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 894,60 грн., 3% річних у розмірі 183,66 грн., а всього 23 785,27 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 10 984,06 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши надані позивачем до господарського суду документи у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором.

- Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Сума заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 12.10.2016, який підписаний та скріплений печатками сторін.

- Як свідчать матеріали справи, відповідач з часу отримання продукції не скористався правом відмовитися від неї та не надав суду доказів відмови та повернення позивачеві поставленої продукції. Факт прийняття продукції без будь-яких зауважень та претензій підтверджується підписом відповідача та печаткою на видаткових накладних, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 894,60 грн. та 3% річних у розмірі 183,66 грн.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розрахунок 3% річних судом також перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у розмірі 183,31 грн.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який встановлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу або прострочення виконання зобов'язань за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Пунктом 1 Розділу VІ Договору визначено, що у випадку прострочення терміну розрахунків за відвантажену продукцію, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченої продукції за кожен календарний день прострочення платежу за відвантажену продукцію та штраф у розмірі 5% від вартості невчасно оплаченої продукції.

На підставі п. 1 Розділу VІ Договору позивачем була нарахована пеня в розмірі 11173,75 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (пеня нараховується лише за 182 дні) та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Після проведеного господарським судом перерахунку (інформаційно-пошукова система "Законодавство"), з урахуванням вищевказаного висновку, пеня складає 1 596,87 грн., з яких:

- за період з 27.07.2016 по 24.01.2017 (182 дні прострочення) за видатковими накладними №№ Рнр-0022983, Рнр-0022987, Рнр-0022989, Рнр-0022990, Рнр-0022992, Рнр-0022993 на загальну суму 6 298,06 грн.;

- за період з 09.08.2016 по 06.02.2017 (182 дні прострочення) за видатковими накладними №№ Рнр-0025808, Рнр-0025809, Рнр-0025806 на загальну суму 4 686,000 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1 596,87 грн.

Крім того, на підставі п. 1 Розділу VІ Договору позивачем нарахований 5% штрафу від вартості невчасно оплаченої продукції у розмірі 549,20 грн., розрахунок якого судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно, у зв'язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ КЕЙТЕРІНГ" (52005, Дніпропетровська область, смт. Слобожанське, вул. Теплична, буд. 31, прим. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОЛДФРУКТ" (49000, м. Дніпро, вул. Енергетична, буд. 14а, ) суму заборгованості у розмірі 10 984,06 грн. (десять тисяч девятсот вісімдесят чотири грн. 06 коп.), пеню у розмірі 1 596,87 грн. (одна тисяча пятсот девяносто шість грн. 87 коп.), штраф у розмірі 549,20 грн. (пятсот сорок девять грн. 20 коп.), інфляційні втрати у розмірі 894,60 грн. (вісімсот девяносто чотири грн. 60 коп.), 3% річних у розмірі 183,31 грн. (сто вісімдесят три грн. 31 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 895,51 грн. (вісімсот девяносто пять грн. 51 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05.04.2017

Суддя ОСОБА_2