ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2017 р.Справа № 916/3333/16

За позовом: ОСОБА_1;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна";

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_3;

2) ОСОБА_4;

про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників товариства

Головуючий суддя Щавинська Ю.М.

Суддя Петренко Н.Д.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_5 - договір про надання правової допомоги №62-ПД від 22.11.2016р.;

від відповідача: Задернівська Я.Є.- довіреність № б/н від 10.01.2017р.;

від третьої особи (ОСОБА_3): ОСОБА_3 - паспорт серії НОМЕР_3 від 12.08.1996р.;

від третьої особи (ОСОБА_4): не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна", в якій просить суд визнати недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" з другого, третього та четвертого питань порядку денного засідання загальних зборів учасників вказаного товариства, які оформлені протоколом № 2 від 18.03.2014р., а саме:

- про прийняття до складу учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" ОСОБА_3;

- збільшення розміру статутного капіталу товариства до 20 000 грн.;

- перерозподіл статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" наступним чином: ОСОБА_1 має частку в статутному капіталі товариства в розмірі 10 000 грн. , що складає 50 % статутного капіталу товариства.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на те, що станом на момент проведення загальних зборів вона, як учасник товариства, не сформувала первісно оголошений і зареєстрований статутний капітал у розмірі 10 000 грн., у зв'язку із чим вважає, що ряд рішень загальних зборів, що оформлені протоколом № 2 від 18.03.2014р., є такими, що прийняті з порушенням вимог законодавства та підлягають скасуванню.

На думку позивача, при прийнятті рішень з спірних питань порядку денного вищевказаних загальних зборів допущено порушення імперативних вимог законодавчих актів та п. 17 модельного статуту, як установчого документу ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна" станом на день прийняття рішення, затвердженого постановою КМУ № 1182 від 16.11.2011р.

Зокрема, вказує, що рішенням з третього питання порядку денного зборів збільшено розмір несплаченого статутного капіталу товариства з 10000 грн. до 20000 грн.

Відтак, позивач стверджує, що збільшення статутного капіталу товариства відбулося всупереч положенням ст.144 ЦК України та ст.16 Закону України „Про господарські товариства", а також вимогам модельного статуту, що, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та про незаконний вступ ОСОБА_3 до складу учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" та, як наслідок, перерозподіл часток учасників товариства.

При цьому в якості додаткових обґрунтувань щодо незаконного вступу ОСОБА_3 до складу учасників товариства, ОСОБА_1 вказує, що вона до прийняття оспорюваних рішень володіла 100% голосів та, фактично, відступила на користь ОСОБА_3 50 % частки в неоплаченому статутному капіталі товариства.

Разом з тим, з огляду на невнесення ОСОБА_1 жодних коштів чи майна до статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" вважає, що вона не мала права відступати на користь, як ОСОБА_3, так і інших учасників свою частку в статутному капіталі.

Узагальнюючи вищевказане, позивач наполягає на порушенні його прав та законних інтересів, що, на його думку, посилюється обставинами тривалого ігнорування ОСОБА_3 свого обов'язку зі здійснення внеску до статутного капіталу товариства, який не виконано дотепер.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.12.2016р. порушено провадження у справі №916/3333/16 із призначенням до розгляду в судовому засіданні 11.01.2017р.

Вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено ОСОБА_3.

В судовому засіданні 11.01.2017р. представник позивача надав суду заяву про відвід суду (т.1 а.с.41-43).

В засіданні суду 11.01.2017р. оголошено перерву до 12.01.2017р.

З огляду на те, що 12.01.2017р. з 10 год. 46 хв. до 12 год. 13 хв. всі працівники та відвідувачі суду були евакуйовані з адміністративної будівлі господарського суду Одеської області у зв'язку із проведенням ГУДСНС України в Одеській області спільно з ГУНП в Одеській області оперативно-розшукових заходів з приводу анонімного повідомлення про закладення вибухового приладу в приміщенні суду, судове засідання не відбулося.

Ухвалою суду від 12.01.2017р. з урахуванням вказаних обставин, розгляд справи було призначено на 06.02.2017р.

06.02.2017р. до канцелярії суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.60-64), згідно якого остання, заперечуючи проти його задоволення, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення будь-яких його прав чи інтересів, як учасника товариства, під час скликання та проведення 18.30.2014р. загальних зборів.

Так, зауважує, що ОСОБА_1, як учасник ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна", яка володіла 100% голосів, особисто призначила 18.02.2014р. загальні збори учасників вказаного товариства та прийняла рішення по питанням, що входили до порядку денного, зокрема, і тих, що є предметом розгляду спору.

При цьому ОСОБА_3 вказує на те, що позивач, зловживаючи своїми корпоративними правами, а також, усвідомлюючи невнесення нею свого внеску до статутного капіталу, ввела її в оману з питання правомірності прийняття до складу учасників товариства.

Між тим зауважує про сплату позивачем 17.04.2014р. внеску до статутного капіталу у розмірі 10000 грн., а також наполягає на тому, що позивачем не обґрунтовано, яким саме чином визнання недійсними рішень загальних зборів від 18.03.2014р. поновить її право повноцінного управлінського контролю господарською діяльністю товариства.

Ухвалою суду від 06.02.2017р. заяву представника ОСОБА_1 про відвід судді Щавинської Ю.М. від розгляду справи №916/3333/16 відхилено з мотивів, що безпосередньо вказані у зазначеному процесуальному документі.

Ухвалою суду від 06.02.2017р. справу №916/3333/16 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу справи №916/3333/16, вказану справу розподілено колегії суддів у складі: головуючий суддя Щавинська Ю.М., суддя Петренко Н.Д., суддя Гуляк Г.І.

Ухвалою суду від 06.02.2017р. справу № 916/3333/16 прийнято до провадження у вищевказаному складі суду із призначенням розгляду в засіданні суду 27.02.2017р.

Водночас, 06.02.2017 р. до господарського суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 (т.1а.с.96-97), згідно якої остання просила суд залучити її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Ухвалою суду від 08.02.2017р. позовну заяву вказаної особи на підставі п.5 ч.1 ст. 63 ГПК України було повернуто без розгляду.

27.02.2017р. до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про визнання позову (а.с.98).

В обґрунтування такої заяви відповідач, підтримуючи позицію позивача, вказує, що оскільки станом на день проведення спірних загальних зборів (18.03.2014р.) статутний капітал товариства ще не був сформований, новий учасник товариства був прийнятий шляхом збільшення несформованого розміру капіталу, що, на думку відповідача, суперечить чинному законодавству.

В судовому засіданні 27.02.2017р. під час розгляду справи по суті представник позивача надав усні пояснення по справі, згідно яких щодо порушеного права ОСОБА_1 зазначив, що остання не мала спеціальних знань для того, щоб у повній мірі усвідомлювати наслідки прийняття оскаржуваного рішення.

Представник позивача під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Ухвалою суду від 27.02.2017р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено ОСОБА_4, а також з урахуванням такого залучення та необхідності додаткового витребування доказів, розгляд справи було відкладено на 20.03.2017р.

Судове засідання, призначене на 20.03.2017р., у зв'язку із перебуванням судді Петренко Н.Д. на лікарняному, не відбулось.

Ухвалою суду від 22.03.2017р., з огляду на вихід судді з лікарняного, розгляд справи призначено на 31.03.2017р.

24.03.2017р. до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі (т.2 а.с.1-3), згідно яких останній при вирішенні спору просить врахувати висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові у справі №910/5213/13 від 18.12.2013р

При цьому наполягає на ненабутті ОСОБА_3 корпоративних прав у товаристві на умовах, встановлених законодавством та установчими документами ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна".

Між тим, посилаючись на висновки суду першої та апеляційної інстанцій, здійснені в рамках господарської справи №916/2238/16, вказує, що внесення ОСОБА_1 коштів в якості вкладу до статутного капіталу відбулося після дати прийняття оспорюваних рішень, а саме 17.04.2014р.

В судовому засіданні 31.03.2017р. представник позивача повністю підтримав свою правову позицію щодо заявленого позову, що була викладена ним в попередньому судовому засіданні.

Представник відповідача повністю підтримав подану ним заяву про визнання позову, проти задоволення позову не заперечував.

Третя особа (ОСОБА_3.) заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, зауважуючи про те, що позивачем особисто було прийнято рішення про збільшення статутного фонду товариства та вступу нових учасників до нього.

Ухвалою суду від 31.03.2017р., з огляду на нез`явлення в судове засідання представника третьої особи, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового дослідження доказів, розгляд справи відкладено на 06.04.2017р.

В судовому засіданні 06.04.2017р. представники сторін та третя особа (ОСОБА_3.) повністю підтримали свої правові позиції, що були викладені ними раніше.

Третя особа - ОСОБА_4 у судові засідання не з'являвся, незважаючи на належне повідомлення про місце та час розгляду справи шляхом направлення на його адресу ухвал суду від 27.02.2017р., від 22.03.2017р. та від 31.03.2017р., натомість надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також визнав заявлений позов (т.2 а.с.11).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третьої особи (ОСОБА_3.), надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною другою зазначеної статті ГПК України встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Враховуючи, що поданий позов є корпоративним у розумінні п.4 ч.1 ст.12 ГПК України, суд доходить до висновку про підвідомчість даного спору господарському суду.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до п. 3.12 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно з частиною четвертою статті 78 ГПК господарський суд виносить ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, а відповідно до частини п'ятої цієї ж статті приймає рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем. Проте суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявами позивача про відмову від позову, зменшення розміру позовних вимог та відповідача - про визнання позову. На підставі частини шостої статті 22 ГПК у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до заяви від 27.02.2017р. (т.1 а.с.98) відповідач визнав позов в повному обсязі. Проти задоволення позовних вимог також не заперечує третя особа - ОСОБА_4 (т.2 а.с.11).

Разом з тим, приймаючи до уваги, що визнання ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" позову зачіпає та порушує права та інтереси ОСОБА_3, суд вказує на необхідність вирішення спору по суті згідно з вимогами чинного законодавства.

За змістом ст.2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, передбачені законом або договором, самостійно визначивши предмет та підставу позову.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 направлені на визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" з другого, третього та четвертого питань порядку денного засідання загальних зборів учасників вказаного товариства, які оформлені протоколом № 2 від 18.03.2014р.

Як встановлено судом, згідно оскаржуваного рішення загальних зборів засновників ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" від 18.03.2014р., оформленого протоколом № 2 (т.1 а.с.20-21), було вирішено:

1) змінити місцезнаходження ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна" - 65088, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 96 на адресу: АДРЕСА_1;

2) прийняти до складу учасників ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна" ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 12.08.1996р.), що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

3) збільшити розмір статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна" до 20000 грн. 00 коп.;

4) перерозподілити статутний капітал ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна" наступним чином:

ОСОБА_1 має частку в статутному капіталі товариства в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що складає 50 % статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна";

ОСОБА_3 має частку в статутному капіталі товариства в розмірі 10 000 грн. 00 коп., що складає 50 % статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна";

5) Внести зміни до установчих документів, в тому числі внести зміни щодо діяльності ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна"; затвердити статут товариства в новій редакції; уповноважити ОСОБА_7 (НОМЕР_2, виданий Білоцерківським МВМ № 2 ГУ МВС України в Київській області, 06.06.2012р.) на вчинення дій по державній реєстрації змін до установчих документів ТОВ "Компанія "Нові технології-Україна".

Позивач, обґрунтовуючи вимоги про необхідність визнання рішень з другого, третього та четвертого питань порядку денного засідання загальних зборів недійсними, в першу чергу посилається на те, що станом на момент проведення вказаних зборів ОСОБА_1, як учасник товариства не сформувала первісно оголошений і зареєстрований статутний капітал у розмірі 10 000 грн.

Відтак, в подальшому, на думку позивача, збільшення статутного капіталу товариства відбулося всупереч положенням ст.144 ЦК України та ст.16 Закону України „Про господарські товариства", а також вимогам модельного статуту.

Позивач вважає, що таке збільшення свідчить про порушення його прав та про незаконний вступ ОСОБА_3 до складу учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" та мало наслідком незаконний перерозподіл часток учасників товариства.

Згідно п. 2.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи може, зокрема, бути невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства.

Оцінюючи відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Частиною першою статті 50 вказаного Закону встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

За змістом частини 6 ст.144 ЦК України, яка цілком кореспондується з положеннями ч.8 ст.52Закону України «Про господарські товариства», збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

Аналогічні положення були передбачені Модельним статутом товариства з обмеженою відповідальністю, затвердженим Постановою КМУ від 16.11.2011р. №1182 (т.1 а.с.133-143), на підставі якого відповідач здійснював свою діяльність станом на день прийняття оскаржуваного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи (т.1 а.с.132), а також було встановлено судом при розгляді преюдиціальної справи №916/2238/16, рішення господарського суду Одеської області по якій залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. (т.1 а.с.121-131), статутний капітал ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" було сформовано за рахунок внеску єдиного засновника ОСОБА_1, який було здійснено вищевказаною особою 17.04.2014р.

Таким чином, суд вказує, що рішення про збільшення статутного капіталу від 18.03.2014р. було прийнято без додержання вищевказаних вимог закону та установчих документів, оскільки станом на день його прийняття не було сформовано первісний статутний капітал товариства у розмірі - 10000 грн.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав розкривається у нормах статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України.

При цьому, за змістом п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

У п.19 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. № 13 також наголошено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Як було встановлено судом, на момент звернення до суду позивачем самостійно було усунено зазначені вище порушення шляхом здійснення відповідного внеску 17.04.2014р.

Більш того, саме позивач, як єдиний учасник товариства, приймав участь у загальних зборах при прийнятті оскаржуваних рішень та голосував „за" по усім питанням порядку денного, зокрема, щодо розгляду питань 2, 3 та 4 (т.1 а.с.22).

Слід зазначити, що протягом усього періоду з моменту прийняття рішення від 18.03.2014р. товариством здійснювалася господарська діяльність та проводилися загальні збори. Так, як було встановлено судом при розгляді справи №916/2238/16, згідно з рішенням загальних зборів учасників, оформлених протоколом №1/12-15/3 від 01.12.2015р., до складу учасників товариства прийнято ОСОБА_4, збільшено статутний капітал товариства до 40000 грн., визначено розмір вкладів та частки у статутному капіталі товариства всіх учасників, в тому числі вклад ОСОБА_1 у розмірі 10000 грн., що відповідало 25% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_3, у розмірі 10000 грн., що відповідало 25% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_4 у розмірі 20000 грн., що відповідало 50% розміру статутного капіталу.

При цьому, факт сплати внеску учасником ОСОБА_4 ані позивачем, ані ТОВ не заперечувався, а судом при розгляді справи №916/2238/16 було встановлено, що ОСОБА_3 свій внесок до статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна" у розмірі 10 000 грн. здійснила 16.05.2016р. платіжним дорученням №10, а у зв'язку з поверненням такого внеску підприємством позивач повторно сплатила вказані кошти згідно з платіжним дорученням №12.

Таким чином, суд вважає, що позивачем в порушення вимог статті 33 ГПК України не доведено факт порушення його прав та інтересів як учасника товариства прийнятим на загальних зборах 18.03.2014р. рішенням щодо збільшення статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна".

Натомість суд вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту повинен відповідати правовідносинам, що склалися між сторонами та призводити до відновлення порушеного права, оскільки саме відновлення порушеного права є метою судового захисту та його призначенням.

При цьому, враховуючи, що суд повинен встановити усі обставини справи та надати оцінку правовідносинам сторін у сукупності, суд зазначає, що наявні між сторонами численні судові справи (916/2238/16, 916/595/17, 916/805/17, 916/874/17) свідчать про наявність між сторонами корпоративного конфлікту, і, фактично, подання позову та обраний спосіб захисту у даній справі направлений не на відновлення порушеного права, а спрямований на вирішення зазначеним чином наявного між учасниками товариства корпоративного конфлікту.

Приймаючи до уваги, що питання 2 та 4 оскаржуваного рішення є похідними від питання про збільшення статутного капіталу, і на цьому наголошує сам позивач, при цьому не наводячи інших підстав для визнання рішення в цих частинах недійсним, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Щодо тверджень позивача стосовно необхідності при вирішенні спору врахувати висновки, які викладені у постанові Вищого господарського суду України від 18.12.2013р у справі № 910/5213/13, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, вищевказані висновки ВГСУ ґрунтуються на положеннях ч. 6 ст. 144 ЦК України, згідно якої збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі, а також на аналогічних положеннях ст. 52 Закону України "Про господарські товариства".

З урахуванням вказаних норм, судом також було зроблено висновок про невідповідність спірного рішення в частині збільшення статутного капіталу товариства вимогам ст. 144 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, судом було також встановлено обставини щодо відсутності порушеного права позивача, що і призвело до відмови у заявленому позові. Таким чином, обставини у справі № 910/5213/13 та у даній справі не є ідентичними.

З огляду на відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, витрати по сплаті судового збору за подання позову, згідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 11 квітня 2017 р.

Головуючий суддя Ю.М. Щавинська

Суддя Г.І. Гуляк

Суддя Н.Д. Петренко