ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р.Справа № 21/82-09-2809
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя: В.В.Лашин

судді: К.В. Богатир

Т.А. Величко

При секретарі Р.О. Кияшко

За участю представників учасників провадження.:

Арбітражний керуючий - Возняковський М.А.

Від ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Від ПАТ "Райффайзен банк Аваль" - Приходько В.М.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися. Про час, дату та місце розгяляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на ухвалу господарського суду Одеської області від 14.02.2017р.

по справі № 21/82-09-2809

За заявою: Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль"

до боржника: Приватного сільськогосподарського підприємства „Новоукраїнське"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02 липня 2009 року за заявою відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (у наступному за текстом - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») порушено провадження у справі про банкрутство приватного сільськогосподарського підприємства «Новоукраїнське» (далі - ПСП «Новоукраїнське») за загальною процедурою, передбаченою Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції до набрання чинності Закону України від 22.12.2011 р. № 4212-VI (в подальшому - Закон про банкрутство), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Панова А.Б.

Постановою господарського суду Одеської області від 22.01.2010 р. боржника визнано банкрутом та відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором ПСП «Новоукраїнське» призначений арбітражний керуючий Панов А.Б.

03 грудня 2013 року господарським судом Одеської області ухвалено про призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Возняковського М.А. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 26.02.2013 р.).

05.12.2014 р. до господарського суду надійшла заява ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» арбітражного керуючого Возняковського М.А. про витребування майна із чужого незаконного володіння, повернення його законному власникові та скасування рішень сільської ради.

В процесі розгляду справи, ліквідатором банкрута подано уточнюючу заяву від 25.01.2017 р., в якій арбітражний керуючий Возняковський М.А. просив суд витребувати із чужого незаконного володіння громадян ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 за переліком нерухоме і рухоме майно на користь ПСП «Новоукраїнське» та визнати за банкрутом право власності на спірне майно.

Обґрунтовуючи наведені вище вимоги, ліквідатором банкрута було зазначено, що ОСОБА_3 отримав у власність нерухоме та рухоме майно ПСП «Новоукраїнське» на підставі ухвали господарського суду Одеської області від 10.07.2008 р., якою була затверджена мирова угода у справі № 3/137-08-2615. В подальшому, ОСОБА_3 передав частину одержаного за мировою угодою майна іншим особам.

Між тим, зазначене судове рішення було скасоване постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 р., внаслідок чого мирова угода, укладена між ПСП «Новоукраїнське» і ОСОБА_3, є недійсною, а тому усі права на майно, яке було предметом мирової угоди, підлягають відновленню за попереднім власником - ПСП «Новоукраїнське».

14 лютого 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до господарського суду із скаргою на ліквідатора ПСП «Новоукраїнське», зазначаючи, що ліквідаційна процедура ПСП «Новоукраїнське» триває більш 7 років; арбітражним керуючим Возняковським М.А. неналежним чином виконуються повноваження ліквідатора банкрута; з поданим ним звітів вбачається тривала бездіяльність, а також звіти не підтверджені документально; про визнання неповною діяльності ліквідатора свідчать протоколи комітету кредиторів № 7 від 03.09.2015 р. і № 12 від 03.02.2017 р.

Також ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказує на те, що арбітражним керуючим Возняковським М.А. заявлялися безпідставні звіти про оплату послуг та відшкодування витрат і вживалися заходи щодо отримання завищеної суми оплати, оскільки рішенням комітету кредиторів від 03.09.2015 р. було визначено як період часу і розмір оплати послуг арбітражного керуючого, так і джерела його оплати - за рахунок коштів, що будуть виручені від реалізації виявленого та витребуваного майна.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14 лютого 2017 року (суддя Найфлейш В.Д.) відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора від 05.12.2014 р. вх. №3-1924/14 (з відповідними уточненнями від 25.01.2017р. вх. №3-106/17) про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. Відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні скарги від 14.02.2017 р. на дії ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Возняковського М.А. Припинене провадження щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 03.07.2015 р. (№ 3-1089/15) на дії органів державної виконавчої служби, у зв'язку із відмовою скаржника. Скасовані заходи забезпечення заяви, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 14.07.2016 р.

Крім цього, був затверджений звіт арбітражного керуючого Возняковського М.А. про нарахування і виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» за період з грудня 2013 року по січень 2017 року в сумі 102 071,74 грн. та зазначена сума стягнута з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Не погоджуючись з цією ухвалою, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; зобов'язати ліквідатора здійснити дії по пошуку, виявленню, витребуванню, включенню до ліквідаційної маси, оцінці та продажу майна банкрута; задовольнити клопотання ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» обґрунтовує тим, що ліквідаційна процедура триває 7 років й подальше покладання обов'язку оплати послуг ліквідатора на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не ґрунтується на нормах матеріального права. Скаржник зазначає, що господарським судом не надано належним чином оцінки звітам ліквідатора про проведену роботу, з яких вбачається його бездіяльність. Крім цього, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказує, що дії ліквідатора свідчать про небажання реального повернення майна банкрута; його дії, пов'язані із відзивом заяви про витребування майна від 22.06.2015 р. та зміна предмету і підстав позову від 05.12.2014 р., витребування майна лише від ОСОБА_3, а не від усіх осіб, яким спірне майно було останнім передано, призвело до відмови у задоволені заяви ліквідатора про витребування майна ПСП «Новоукраїнське».

В відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», арбітражний керуючий Возняковський М.А. просить залишити апеляційну саргу без задоволення, вважаючи її необгрунтованою та безпідставною.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України № 4212-VІ від 22.12.2011 р. передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Враховуючи те, що провадження у справі про банкрутство ПСП «Новоукраїнське» порушене, а також постанова про визнання боржника банкрутом винесена, - до набрання чинності Законом № 4212-VІ від 22.12.2011 р., тому до питань витребування майна ПСП «Новоукраїнське», оплати послуг арбітражного керуючого та його дій мають застосовуватися положення саме Закону про банкрутство в редакції до внесення відповідних змін.

Частиною другою статті 22 Закону про банкрутство встановлені строки здійснення ліквідаційної процедури, а згідно до ч. 6 ст. 3-1 Закону про банкрутство при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

Статтею 25 Закону про банкрутство передбачені повноваження ліквідатора при здійсненні ліквідаційної процедури.

Зокрема, ліквідатор очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

При цьому, в ліквідаційній процедурі ліквідатор повинен не обмежуватися лише направленням запитів. Завданням ліквідатора є дійсний та належний пошук майна банкрута, а не лише констатація факту його відсутності. У разі виявлення фактів незаконного відчуження майна, ліквідатор повинен вжити заходів з повернення його до ліквідаційної маси. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Вищого господарського суду України від 27.06.2012 р. у справі № 38/5005/17545/2011.

У відповідності до пункту 90 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 та відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону про банкрутство всі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2007 р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та ПСП «Новоукраїнське» укладений договір безпроцентної позики грошей на суму 860 000 грн. Строк повернення коштів сторонами обумовлено до 20.05.2008 р.

У забезпечення виконання себе зобов'язань за вказаним договором позики між тими ж сторонами 01 листопада 2007 року підписаний договір застави, за умовами якого ПСП «Новоукраїнське» в якості забезпечення надавало нерухоме і рухоме майно у кількості 77 одиниць загальною ринковою вартістю 860 000 грн., яке належало ПСП «Новоукраїнське» на підставі балансової довідки № 1 від 01.11.2007 р. Зазначена угода була засвідчена секретарем Свердловської сільської ради.

У зв'язку із невиконанням ПСП «Новоукраїнське» взятих на себе зобов'язань по поверненню позичкових коштів, ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.07.2008 р. у справі № 3/137-08-2615 затверджено мирову угоду від 09.07.2008 р. між ОСОБА_3 та ПСП «Новоукраїнське», відповідно до умов якої після підписання мирової угоди сторонами та набрання чинності ухвали господарського суду Одеської області у справі № 3/137-08-2615 до ФОП ОСОБА_3 переходить право власності на майно у кількості 77 одиниць, загальною вартістю 860000 грн. згідно з Описом майна, визначеним у Додатку до договору застави від 01.11.2007 р. Провадження у справі припинене.

На підставі ухвали господарського суду Одеської області від 10.07.2008 р., виконавчим комітетом Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області прийняті рішення про оформлення права власності та видачу свідоцтв про право приватної власності на об'єкти, які були предметом мирової угоди, на ім'я ОСОБА_3, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.05.2010 р. на молочно-товарну ферму № 1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 27.11.2008 р. № 67; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.05.2010 р. на пташник (молодняк), розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.11.2008 р. № 65; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.05.2010 р. на пожежне депо на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 28.11.2008 р. № 66; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.03.2011 р. на молпункт на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16.02.2011 р. № 11; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.03.2011 р. на швацький цех на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16.02.2011 р. № 14; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.03.2011 р. на кашеварку на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16.02.2011 р. № 15.

Однак постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.09.2011 р. згадане судове рішення про затвердження мирової угоди було скасоване, а справу передано на новий розгляд. Ухвалою господарського суду від 07.12.2011 р. у справі № 29-3/137-08-2615 позов ФОП ОСОБА_3 залишений без розгляду.

Отже, ухвала господарського суду Одеської області від 10.07.2008 р. у справі № 3/137-08-2615, яка стала правовою підставою для набуття та реєстрації за ФОП ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно, не набрала чинності.

В подальшому ОСОБА_3 здійснив відчуження: яйцескладу за договором дарування від 04.12.2008 р. - гр. ОСОБА_13 та гр. ОСОБА_14; пташника (молодняк) за договорами купівлі-продажу № 75 від 29.01.2014 р. гр. ОСОБА_8 (47/50 частин) та за № 79 від 29.01.2014 р. гр. ОСОБА_11 (3/50 частин); молочно-товарної ферми за договором купівлі-продажу № 82 від 29.01.2014 р. - гр. ОСОБА_11 (1/2 частина), за договором № 86 від 29.01.2014 р. - гр. ОСОБА_12 (1/2 частина); будівлю кашеварки за договором купівлі-продажу № 99 від 31.01.2014 р. - гр. ОСОБА_10 (1/2 частина), за договором № 96 від 31.01.2014 р. - гр. ОСОБА_9 (1/2 частина). Ці договори були нотаріально посвідчені та відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інші об'єкти, а саме: /а.с. 197-207, т. 17/.

На виконання своїх повноважень ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» арбітражним керуючим Возняковським М.А. подано заяву про витребування майна у кількості 77 одиниць, яке було предметом мирової угоди від 09.07.2008 р., від гр. ОСОБА_3 та інших осіб, яким в подальшому ОСОБА_3 здійснив відчуження спірного майна.

Відмовляючи у задоволені заяви ліквідатора банкрута, місцевий господарський суд виходив з того, що спосіб захисту права власності шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння може бути пред'явлено лише власником такого майна, тоді як ліквідатором ПСП «Новоукраїнське» не доведено належними і допустимими доказами факти наявності права власності на нерухоме майно, вибуття рухомого майна (автомобілів та сільськогосподарської техніки) з володіння ПСП «Новоукраїнське», наявність рухомого майна у незаконному володінні ОСОБА_3

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія вважає висновки суду першої інстанції зробленими при повному встановленні дійсних обставин справи з наданням ним правильної юридичної оцінки та застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», викладені в апеляційній скарзі, щодо задоволення заяви ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» про витребування майна є необґрунтованими і безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення третейського суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанови Верховного Суду України: від 28 січня 2015 р. у справі № 6-218цс14; від 24 червня 2015 р. № 6-251цс15).

Проте, виходячи з положень статті 387 Цивільного кодексу України, віндікація застосовується тоді, коли у власника зберігається право власності, але він не може його здійснювати, оскільки річ вибула із його володіння і перебуває у неправомірному (незаконному) володінні іншої особи.

Тобто, віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючої майном особи з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі.

Отже, суб'єктом таких вимог може бути тільки власник, а об'єктом виступає об'єкт матеріального світу, конкретно та індивідуально визначена річ.

Заява ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» обґрунтована наявністю права власності на підставі на підставі балансової довідки № 1 від 01.11.2007 р.

З огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності (постанови Верховного Суду України: від 18 лютого 2015 р. у справі № 6-244цс14; від 24 червня 2015 р. № 6-318 цс15).

Перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Відповідна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом України (наприклад, у постановах від 12 червня 2007 року у справі № 4/793, від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15).

Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Натомість, належних і допустимих доказів права власності на спірне нерухоме майно ПСП «Новоукраїнське» не надано.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами.

Навпаки, згідно до інформації Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 07.03.2014 р. за № 32/02014/30/91 і від 09.07.2014 р. за № 91/02-14/30/248 /а.с. 169, 175, т. 11/ спірне нерухоме майно ніколи не було зареєстроване за ПСП «Новоукраїнське», про що також підтверджено КП Комінтернівське РБТІ у листі № 80 від 10.02.2014 р. /а.с. 137, т.11/. У листі № 47 від 31.01.2013 р. КП Комінтернівське РБТІ зазначає інший склад нерухомого майна.

Згідно до рішення державного реєстратору Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області від 04.02.2014 р. № 10635014, відомості про зареєстровані за ПСП «Новоукраїнське» речові права на нерухоме майно відсутні.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, ПСП «Новоукраїнське» є правонаступником КСП «Свердловське».

Пунктом 17 Порядку оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України № 63 від 14.03.2001 р. і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2001 р. за № 306/549 (чинного на момент створення ПСП «Новоукраїнське»), визначено, що обсяг правонаступництва визначається за передавальним (розподільчим) актом (балансом), складеним на дату реорганізації КСП і затвердженими вищим органом управління КСП, який може бути уточнений на дату врегулювання майнових відносин у частині боргових зобов'язань підприємства і затверджений загальними зборами співвласників або іншим уповноваженим органом. Разом з установчими документами підприємства правонаступника роздільний (передавальний) баланс є правовою підставою для встановлення наявності та обсягів правонаступництва за майновими правами та обов'язками КСП.

При цьому, до статутних фондів підприємств - правонаступників КСП передається майно лише в частині, вартість якої дорівнює сукупній вартості майнових паїв членів КСП - засновників такої юридичної особи-правонаступника (п. 18 Порядку № 63 від 14.03.2001 р.).

У разі припинення колективного підприємства його члени припиняють членство в ньому та набувають право на отримання майнового паю.

Натомість, матеріали справи не містять передавального (розподільчого) акту.

За інформацією, наведеною у протоколі № 2 загальних зборів співвласників реорганізованого КСП «Свердловське» від 03.10.2003 р. пайовий майновий фонд зазначеного підприємства складає 2 705 374,78 грн.

Також із згаданого рішення загальних зборів співвласників реорганізованого КСП «Свердловське» видно, що було вирішено передати основні засоби саме в оренду ПСП «Новоукраїнське» терміном на 5 років.

25.11.2003 р. між співвласниками майна та ПСП «Новоукраїнське» укладено договір оренди майна строком на 5 років, однак в матеріалах справи відсутні докази передачі орендарю майна для його подальшого використання.

За даними Державного архіву Одеської області облікові відомості щодо правових документів ПСП «Новоукраїнське» за спірними об'єктами нерухомості - відсутні /а.с. 203, т.11; а.с. 152, т.15/.

Більш того, згідно до протоколу зборів співвласників майна реорганізованого КСП «Свердловське» № 4 від 25.10.2008 р. було вирішено затвердити Перелік виділеного у натурі майна у кількості 242 одиниць та передати його приватному підприємству «Новоукраїнське сільськогосподарське».

За даними ПП «Новоукраїнське сільськогосподарське» зазначеним підприємством було придбано 82,68 % майнових паїв членів КСП «Свердловське», про що свідчать договори купівлі-продажу та акти здавання-приймання оригіналів свідоцтв про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) /а.с. 63-112, т. 17/.

Отже, наявні документи мають суперечливі відомості щодо належності спірного майна саме банкруту, матеріали справи не містять належних доказів права власності ПСП «Новоукраїнське», а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволені заяви ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» арбітражного керуючого Возняковського М.А.

Також не містять матеріали справи й доказів перебування спірного рухомого майна у володінні гр. ОСОБА_3 та інших осіб.

Як вбачається з довідки Головного управління МВС України в Одеській області Управління ДАІ від 21.07.2015 р. вих. № 7/9-463, згідно бази АІПС «Автомобіль» та НАІС ДДАІ МВС України станом на 21.07.2015 р. за ОСОБА_3 зареєстровані наступні транспортні засоби: SUBARU TRIBECA, 2006 року випуску, КНОТТ, 2008 року випуску.

22 липня 2015 року Державна інспекція сільського господарства в Одеській області повідомила, що згідно єдиної інформаційної бази даних відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин сільськогосподарської техніки, інших механізмів в Одеській області за ОСОБА_3 станом на 19.02.2015 р. сільськогосподарська техніка не зареєстрована.

Докази перебування автомобілів чи сільськогосподарської техніки у володінні ОСОБА_3 відсутні.

З акту приймання-передачі від 21.08.2008 р. вбачається передача певних автомобілів ПП «Новоукраїньське сільськогосподарське» /а.с. 145, т.14/.

Більш того, згідно до наведеної інформації з Головного управління МВС України в Одеській області Управління ДАІ станом на 21.07.2015 р. саме за ПСП «Новоукраїнське» зареєстровано 23 транспортні засоби.

За інформацією Державної інспекції сільського господарства в Одеській області трактор Т-150 К, 1988 року вводу, трактор Т-16 МГ, 1990 року вводу, станом на 19.02.2015 р. також зареєстровані за ПСП «Новоукраїнське».

Відтак, висновки місцевого господарського суду про те, що ліквідатором ПСП «Новоукраїнське» не надано доказів вибуття спірного рухомого майна з володіння банкрута, а також не доведено перебування його в натурі у ОСОБА_3 та інших осіб, - є обґрунтованими та заснованими на повному дослідженні наданих сторонами доказів.

Судова колегія погоджується й з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні достатні правові підстави для задоволення скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ліквідатора ПСП «Новоукраїнське».

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Возняковським М.А. з моменту свого призначення з грудня 2013 року, а не за 7 років ліквідаційної процедури, як зазначає скаржник, проводився аналіз фінансового становища банкрута, здійснювалися заходи щодо пошуку, виявлення майна, подавалися запити й одержувалися відомості щодо майна банкрута, проводилися інвентаризації, вчинювалися дії щодо повернення майна з чужого володіння, подавалися звіти про хід ліквідаційної процедури.

Протоколами засідань комітету кредиторів від 15.09.2014 р., від 14.01.2015 р, від 11.03.2015 р., від 02.06.2015 р., від 11.06.2015 р. робот ліквідатора визнавалася добросовісною, розсудливою, обґрунтованою.

Дійсно, 03 вересня 2015 року робота арбітражного керуючого Возняковського М.А. з приводу повернення майна банкрута комітетом кредиторів визнана неповною. Натомість, 19 лютого 2016 року комітетом кредиторів вирішено визнати роботу ліквідатора задовільною.

Твердження ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про дії ліквідатора не на користь кредиторів, що виразилося у відмові від заяви про витребування майна від 22.06.2015 р. та зміну предмету і підстав заяви, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, рішеннями комітету кредиторів від 19.02.2016 р. та від 26.04.2016 р. кредиторами погоджено подання уточненої заяви про витребування майна та підтримана пропозиція щодо відмови від такої заяви від 22.06.2015 р.

Слід також й зазначити й про ухилення комітету кредиторів тривалий час від вирішення питання щодо встановлення розміру оплати та джерел оплати послуг арбітражного керуючого, яке було врегульоване лише у вересні 2015 року. При цьому, фактичні витрати ліквідатора станом на січень 2016 року, за розрахунком арбітражного керуючого Возняковського М.А., складав 14 715,33 грн. /а.с. 67-71, т.14/, що не сприяло поліпшенню умов праці арбітражного керуючого.

Помилковим вважає судова колегія і доводи скаржника про те, що ліквідатором банкрута визначений в якості зобов'язаного повернути спірне майно лише ОСОБА_3

В останньому уточненні заяви про витребування майна від 25.01.2017 р. арбітражним керуючим Возняковським М.А. зазначені в якості осіб, у яких перебуває спірне майно: ОСОБА_3, ОСОБА_8 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 Саме відносно цих осіб господарським судом й розглядалося питання про витребування майна, а підставою для відмови у задоволені заяви стала недоведеність права власності ПСП «Новоукраїнське» на нерухоме майно, вибуття із володіння банкрута спірного рухомого майна та його знаходження у визначених в заяві про витребування майна осіб.

Одночасно з цим, колегія суддів погоджується з вимогами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо скасування оскаржуваної ухвали в частині затвердження звіту арбітражного керуючого Возняковського М.А. про нарахування і виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» за період з грудня 2013 року по січень 2017 року у сумі 102071,74 грн. та стягнення цих коштів з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до ч. 4 ст. 3-1 Закону про банкрутство арбітражний керуючий має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Тобто, Законом передбачено те, що надання послуг арбітражного керуючого відбувається на платній основі.

Згідно із ч. 12 ст. 3-1 Закону про банкрутство оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника. Оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за період від дня винесення господарським судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство і до дня першого засідання комітету кредиторів, на якому встановлюється розмір оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого, здійснюється кредитором або боржником, за заявою якого порушено справу, у максимальному розмірі, визначеному цією статтею.

Частиною 14 ст. 3-1 Закону про банкрутство встановлено, що оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, безпосередньо Законом про банкрутство встановлені мінімальні гарантії щодо оплати послуг арбітражного керуючого на рівні двох мінімальних заробітних плат та визначені спеціальні джерела такої оплати чи відшкодування його витрат, а саме: за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів, або коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

У разі ж відсутності майна банкрута, за рахунок якого можливе погашення вимог кредиторів та здійснення оплати послуг ліквідатора, або коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності, оплата послуг ліквідатора повинна відбуватися саме за рахунок коштів кредиторів пропорційно їх заявлених кредиторських вимог.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Вищого господарського суду України від 04.09.2014 р. у справі № 38/5005/4985/2012, від 02.12.2014 р. у справі № 6/416-29/335(6/322-4/271), від 25.10.2016 року у справі № 916/1625/14.

При цьому, законодавець не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від обсягу діяльності ліквідатора банкрута (за умови достатності та відповідності цих дій вимогам Закону про банкрутство), від розміру вимог кожного із кредиторів у справі, майнового стану кожного кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), від джерел фінансування того чи іншого кредитора, а також від майнових результатів арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

Подібна правова позиція відображена у постанові Вищого господарського суду України від 25.03.2015 р. у справі № 49/65-Б.

Розмір винагороди арбітражного керуючого мав бути встановлений господарським судом у постанові про визнання боржника банкрутом і положеннями Закону про банкрутство не встановлено необхідності повторного встановлення розміру винагороди арбітражного керуючого у разі зміни арбітражного керуючого.

Постановою господарського суду Одеської області від 22.01.2010 р. боржника визнано банкрутом та відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатору ПСП «Новоукраїнське» арбітражному керуючому Панову А.Б. на підставі рішення комітету кредиторів від 09.11.2009 р. вирішено затвердити оплату у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень з 02.07.2009 р. за рахунок коштів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Між тим, виходячи з пунктів 14, 16 ст. 3-1 Закону про банкрутство, саме комітетом кредиторів вирішується питання щодо встановлення оплати послуг арбітражного керуючого, яке, з огляду на конкретні обставини справи, затверджується господарським судом.

03 вересня 2015 року комітетом кредиторів було вирішено встановити оплату послуг ліквідатора Возняковського М.А. за період з грудня 2013 року по вересень 2015 року у розмірі 2 мінімальних розмірів заробітних плат за рахунок продажу майна банкрута. Аналогічне рішення щодо джерела оплати послуг арбітражного керуючого прийняте комітетом кредиторів і 03 лютого 2017 року.

Відтак, висновки місцевого господарського суду про необхідність покладання здійснення оплати послуг арбітражного керуючого виключно на ініціюючого кредитора не базуються на положеннях законодавства про банкрутство.

До того ж, питання щодо розподілу та стягнення сум оплати послуг арбітражного керуючого та відшкодування понесених ним витрат, враховуючи приписи ст. 32 Закону про банкрутство, вирішується по завершенні ліквідаційної процедури у справі про банкрутство - при затвердженні складених звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Вищого господарського суду України від 05.10.2016 р. у справі № Б-39/126-09.

Слід зазначити й те, що при визначенні розміру оплати послуг ліквідатора під час здійснення ним ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, господарський суд має досліджувати не тільки період здійснення ліквідатором ліквідаційної процедури, а й дії, які вчинялись ліквідатором в цей період.

Як видно зі звітів за період вересень - листопад 2016 року ліквідатором не зазначено інформації про проведену роботу. За грудень 2016 року і січень 2017 року така інформація також не наведена, але у грудні 2016 року ліквідатором проведена інвентаризація майна банкрута, а у січні 2017 року отримувалася необхідна інформація від ГУ ДМС України в Одеській області.

Таким чином, обґрунтованим є звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату основної грошової винагороди за період з грудня 2013 року по серпень 2016 року включно, за грудень 2016 року - січень 2017 року у розмірі 93371,74 грн.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Одеської області підлягає частковому скасуванню щодо вирішення питань затвердження звіту арбітражного керуючого Возняковського М.А. про нарахування і виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора ПСП «Новоукраїнське» за період з грудня 2013 року по січень 2017 року у сумі 102071,74 грн. та стягнення цих коштів з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Керуючись статтями 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Пункти 3 і 4 резолютивної частини ухвали господарського суду Одеської області від 14.02.2017 р. у справі № 21/82-09-2809 - скасувати.

Затвердити звіт арбітражного керуючого Возняковського Михайла Анатолійовича про нарахування і виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора приватного сільськогосподарського підприємства «Новоукраїнське» за період з грудня 2013р. по січень 2017р. у сумі 93371,74 грн.

В решті ухвалу залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду Одеської області.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя К.В. Богатир

Суддя Т.А. Величко