РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017Справа № 910/2318/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи
за позовною заявою Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО»
про стягнення 14 830,00 грн.
за участю представників:
від позивача: Кривошея Д.А. представник за довіреністю № 220/381/д від
04.011.2016 р.
від відповідача: Литвин В.В. представвник за довіреністю № 9 від 17.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Міністерство оборони України (далі Міноборони України, позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (далі ТОВ «ІСО», відповідач) про стягнення 14 830,00 грн.
Свої позовні вимоги Міноборони України обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем ТОВ «ІСО» своїх зобов`язань за договором поставки для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/16/33 від 16.05.2016 р. в частині здійснення своєчасної поставки товару.
У зв`язку з простроченням поставки товару Міноборони України просить суд стягнути з ТОВ «ІСО» пеню в розмірі 14 830,00 грн.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.
Представник відповідача позов визнав частково - в розмірі 3 707,64 грн., в іншій частині вважав, що позивачем невірно визначений період нарахування пені та, відповідно, її розмір, у зв`язку з чим у задоволенні решти позовних вимог просив суд відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.
Судом встановлено, що 16.05.2016 р. між Міноборони України (замовник) та ТОВ «ІСО» (постачальник) був укладений договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/16/33 (далі договір).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується у 2016 році поставити одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (верхній одяг) (лот 1. Костюм літній польовий) (далі товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані в цьому договорі.
Положеннями п. 1.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 16.05.2016 р.) встановлений строк поставки товару в кількості 10 000 комплектів, загальною вартістю 6 179 400,00 грн. до 26.06.2016 р. (включно).
Згідно з п. 3.7 договору приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.
Датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника (п. 6.3 договору).
Відповідно до п. 8.3.4 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.
Судом також встановлено, що на виконання умов договору ТОВ «ІСО» передало, а Міноборони України прийняло:
- за видатковою накладною № 30 від 23.06.2016 р. товар у кількості 7 000 комплектів, загальною вартістю 4 325 580,00 грн., при цьому відповідно до акту приймального контролю якості № 1 від 23.06.2016 р., вказаний товар був поставлений на склад військової частини № А2788 24.06.2016 р.;
- за видатковою накладною № 31 від 29.06.2016 р. товар у кількості 3 000 комплектів, загальною вартістю 1 853 820,00 грн., при цьому відповідно до акту приймального контролю якості № 2 від 29.06.2016 р., вказаний товар був поставлений на склад військової частини № А2788 01.07.2016 р.
Таким чином, ТОВ «ІСО» виконало обов`язок поставити товар у повному обсязі, проте частина товару за видатковою накладною № 31 від 29.06.2016 р. була поставлена товариством з порушенням строку поставки, визначеного умовами укладеного сторонами договору.
У зв`язку з цим, Міноборони України звернулось до суду та просило стягнути з ТОВ «ІСО» пеню в розмірі 14 830,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.
Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Як встановлено судом, пунктом 1.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 16.05.2016 р.) визначений строк поставки товару до 26.06.2016 р. (включно), а відповідачем ТОВ «ІСО» частина товару за видатковою накладною № 31 від 29.06.2016 р. була поставлена позивачу лише 01.07.2016 р., тобто із порушенням строку, визначеного умовами договору. Отже, відповідачем допущене порушення зобов`язання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
На підставі наведених правових норм, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання, суд дійшов висновку, що у позивача в силу п. 8.3.4 договору виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки, а саме пені за прострочення поставки товару.
Разом з тим, при визначенні періоду прострочення зобов`язання, суд враховує визначений законом порядок обчислення строків.
Згідно з ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу. Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 р. у справі № 3-204гс14).
Крім того, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).
Судом встановлено, що 26.06.2016 р. припадав на вихідний день неділю.
Водночас, частиною 1 ст. 73 Кодексу законів про працю України встановлено, що 28 червня День Конституції України є святковим днем.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1155-р від 11.11.2015 р. з метою створення сприятливих умов для святкування 28 червня Дня Конституції України, а також раціонального використання робочого часу керівникам підприємств, установ та організацій рекомендовано перенести у порядку і на умовах, установлених законодавством, у 2016 році для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочі дні з понеділка 27 червня на суботу 2 липня.
Отже, оскільки 26.06.2016 р., 27.06.2016 р. та 28.06.2016 р. були неробочими днями, відповідно до вимог ст. 254 ЦК України днем закінчення строку (останнім днем) виконання зобов`язання з поставки товару є перший за ними робочий день 29.06.2016 р., а прострочення виконання вказаного зобов`язання почалось з 30.06.2016 р.
Враховуючи вищевикладене, оскільки прострочення виконання обов`язку своєчасно поставити товар почалось 30.06.2016 р., а 01.07.2016 р. - припинилось у зв`язку з його виконанням, суд дійшов висновку про те, що нарахування пені є правомірним протягом 1 дня 30.06.2016 р.
Отже, враховуючи розмір вартості несвоєчасно поставленого товару 1 853 820,00 грн., період нарахування 30.06.2016 р. (1 день), визначену умовами договору ставку пені 0,2%, сума пені за розрахунком суду становить 3 707,64 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Міноборони України про стягнення з ТОВ «ІСО» пені є правомірними, проте з огляду на здійснений судом перерахунок підлягають частковому задоволенню в розмірі 3 707,64 грн.
Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» про стягнення 14 830,00 грн. задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 139, офіс 345, ідентифікаційний код 35920687) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) пеню в розмірі 3 707 (три тисячі сімсот сім) грн. 64 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 400 (чотириста) грн. 02 коп.
Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 10 квітня 2017 року.
Повний текст рішення підписаний 14 квітня 2017 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.