ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р. Справа № 907/633/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Матущака О.І.

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 б/н від 13.01.2017 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2016 року

у справі № 907/633/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Ужгород

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Ужгород

до відповідача-2: Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м.Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про визнання недійсним договору № 65 від 25.06.2014 року

та за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

до відповідача-1: Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м.Ужгород

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Ужгород

про розірвання договору № 23 від 27.12.2006 року.

за участю представників за первісним позовом:

від позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_5 - довіреність № 1739 від 21.12.2015 року

від відповідача-1: ОСОБА_2, ОСОБА_6 - договір про надання правової допомоги б/н від 16.11.2016 року

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду Закарпатської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Ужгородської міської ради про визнання недійсним договору № 65 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом на АДРЕСА_1 від 25 червня 2014 року, укладеного між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

30.11.2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору № 23 від 27.12.2006 року. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2016 року було прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2016 року у справі № 907/633/16 (суддя Йосипчук О.С.) первісний позов задоволено. Суд виніс рішення, яким визнав недійсним договір №65 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом на АДРЕСА_1 від 25 червня 2014 року, укладений між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу б/н від 13.01.2017 року, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2016 року скасувати і прийняти нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник зазначає, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р. залишено за ОСОБА_2 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1. Апелянт стверджує, що не може реалізувати таке право, оскільки існує договір №23 безкоштовного користування автозупинкою - комплексом від 27.12.2006р., укладений між ФОП ОСОБА_3 та Управлінням майном міста Ужгорода, правонаступником якого є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради.

Позивач за первісним позовом та третя особа не подали відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення учасників процесу, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2006 року між Управлінням майном міста та ПП ОСОБА_3 було укладено договір №23 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом. Згідно умов договору позивач (за первісним позовом) на підставі рішень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №352 від 16.11.2005 р. та №312 від 09.11.2005 р. прийняв у безоплатне користування місце на облаштування автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном на АДРЕСА_1 (п.1.1. договору). Договір укладається на термін 10 (десять) років.

Відповідно до розділу 4 договору зміна умов договору, припинення, розірвання договору між сторонами можливе лише за згодою сторін, або у судовому порядку, згідно вимог господарського судочинства.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2013р. у справі №712/15508/12 (яке набрало законної сили) було розірвано шлюб укладений 05.09.1992р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та проведено розподіл спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Зокрема, визнано за ОСОБА_3 право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на АДРЕСА_2, а за ОСОБА_2 визнано право на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, що на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1.

Даним рішенням міськрайонного суду було встановлено, що спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 було будівництво приміщень квіткових магазинів на автобусних зупинках за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які в подальшому були передані у власність Ужгородської міської ради, згідно Положення про порядок будівництва та використання міських автозупинок - комплексів (затвердженого рішенням Ужгородської міської ради № 894 від 28.02.2006 року).

Пізніше, 18.06.2014р. Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Закарпатської області було прийнято рішення за №200 "Про зміни до рішення", яким було вирішено внести зміни до п.4 рішення виконкому міської ради від 16.11.05 р. №352 та до п.1.6 рішення виконкому міської ради від 09.11.06 р. №312, та замість слів «ОСОБА_3» читати «ОСОБА_2»; припинити дію договору безкоштовного користування автозупинкою-комплексом від 27.12.2006 року №23 на АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, 25 червня 2014 року між ПП ОСОБА_2 та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради було укладено договір №65 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.08.2014р. у справі №907/640/14, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2014р. визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18.06.2014р. за №200 "Про зміни до рішення", на підставі якого було укладено спірний договір №65 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом від 25.06.2014р.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звертаючись до суду просить визнати недійсним договір №65 від 25.06.2014 року безкоштовного користування автозупнкою - комплексом, як особа яка не є стороною оскаржуваного договору.

В обґрунтування порушення права спірним договором позивач за первісним позовом посилається на те, що спірний договір №65 від 25.06.2014 року порушує її право на безкоштовне користування автозупинкою-комплексом (місце торгового павільйону на АДРЕСА_1), що надане останній на підставі договору №23 від 27.12.2006 року, укладеного між Управлінням майном міста Ужгорода та ПП ОСОБА_3.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звертаючись до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою просить розірвати договір № 23 від 27.12.2006 року безкоштовного користування автозупинкою-комплексом, що укладений між Управлінням майном міста та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Позивач за зустрічним позовом при зверненні до суду стверджує, що ОСОБА_2 не може реалізувати своє право (визнане рішенням Ужгородським міськрайонним судом від 16.09.2013р. у справі №712/15508/12) на здійснення підприємницької діяльності у квітковому магазині, розміщеному на автобусній зупинці за адресою АДРЕСА_1 через наявність договору № 23 від 27.12.2006 року безкоштовного користування автозупинкою-комплексом. Позивач за зустрічним позовом вважає, що договір №23 від 27.12.2006р. безкоштовного користування автозупинкою - комплексом, що знаходиться на АДРЕСА_1 має бути розірвано відповідно до ст.651 та ст.652 ЦК України.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 16, 17 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема, влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об'єктів дорожнього сервісу.

Власники доріг, вулиць або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях, що знаходяться у їх віданні (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про дорожній рух").

З вищенаведеного слідує, що Ужгородська міська рада, як власник дороги де знаходиться зупинки на АДРЕСА_1, зобов'язана забезпечувати безпечні умови щодо посадки і висадки пасажирів.

У відповідності до ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" представницьким органом місцевого самоврядування є рада, що відповідно до закону наділена правом представляти інтереси територіальної громади й приймати від її імені рішення.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції ради відносяться вирішення і виключно на пленарному засіданні питань регулювання земельних відносин.

Судом встановлено, що 18.06.2014р. Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради Закарпатської області було прийнято рішення за №200 "Про зміни до рішення", яким було вирішено внести зміни до п.4 рішення виконкому міської ради від 16.11.05 №352 та до п.1.6 рішення виконкому міської ради від 09.11.06 №312, та замість слів «ОСОБА_3» читати «ОСОБА_2»; припинити дію договору безкоштовного користування автозупинкою-комплексом від 27.12.2006 року №23 на АДРЕСА_1. На підставі цього рішення між з ПП ОСОБА_2 та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради було укладено договір від 25.06.2014 року №65 безкоштовного користування автозупинкою-комплексом на АДРЕСА_1.

Однак, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.08.2014р. у справі №907/640/14, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2014р. визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18.06.2014р. за №200 "Про зміни до рішення".

В рішенні Господарського суду Закарпатської області від 15.08.2014р. у справі №907/640/14 встановлено, що змінені рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18.06.2014р. №200 «Про зміни до рішення» індивідуально-правові акти є юридичними фактами, на підставі яких у фізичної особи - підприємця виникли конкретні права та обов'язки, одностороннє їх припинення Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порушує право ФОП ОСОБА_3 на здійснення підприємницької діяльності та дає підстави для висновку про перевищення Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради повноважень при прийнятті оспорюваного рішення.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що судовим рішенням встановлений факт недійсності рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18.06.2014р. №200 «Про зміни до рішення», з підстав перевищення Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради повноважень при прийнятті рішення, на підставі якого між ПП ОСОБА_2 та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради було укладено спірний договір №65 від 25.06.2014 року безкоштовного користування автозупинкою - комплексом на АДРЕСА_1, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що останній є недійсним.

Що зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору №23 від 27.12.2006р. безкоштовного користування автозупинкою - комплексом, що знаходиться на АДРЕСА_1, укладений між Управлінням майном міста та ФОП ОСОБА_3, колегія суддів зазначає наступне.

Як визначено, в статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З аналіз наведеної ст.651 ЦК України, вбачається, що ця норма права передбачає можливість розірвання договору добровільно, або за рішенням суду, однак лише на вимогу однієї із сторін договору.

У відповідності до ст.652 ЦК України договір, який сторони не змогли розірвати добровільно може бути розірвано зацікавленою особою у випадку істотної зміни обставин, якими керувались при укладенні договору сторони.

Правовий аналіз цієї норми права дає розуміння того, дана стаття може бути застосована у випадку зміни обставин, що істотно впливають на інтереси сторін договору, а не третіх осіб.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач за зустрічним позовом не є стороною спірного договору № 23 від 27.12.2006 року, який просить розірвати у судовому порядку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що станом на даний час договір №23 від 27.12.2006р. безкоштовного користування автозупинкою - комплексом, що знаходиться на АДРЕСА_1, укладений між Управлінням майном міста та ФОП ОСОБА_3 припинив свою дію, у зв'язку із закінченням терміну на який було укладено.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2016 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2016 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Матущак О.І.