ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р.Справа № 922/373/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Харків
до ФОП ОСОБА_3, м. Харків
про стягнення коштів у сумі 29061,64 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_4 за дов. б/н від 20.06.14 року;

відповідач: ОСОБА_3 (особисто) паспорт МН417844 від 27.03.02р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 19061,64 грн та 10000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про розробку програмного продукту від 05.09.2011 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2017р. порушено провадження у справі №922/373/17, розгляд справи призначено на 13.02.2017р.

Ухвалою господарського суду від 13.02.2017р. розгляд справи було відкладено на 01.03.2017р.

01.03.2017р. представник позивача, через канцелярію суду надав правове обгрунтування позовних вимог (вх.№7246) разом із документами для долучення їх до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2017р. розгляд справи відкладено на 15.03.2017р.

Ухвалою суду від 07.03.2017р. виправлено описку в ухвалі суду від 01.03.2017р., зазначено вірну дату на яку відкладено розгляд справи - 21.03.2017р.

21.03.2017р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 24.03.2017р. 11:30 год.

24.03.2017р. відповідачем до суду надано клопотання про витребування доказів (вх.№10067). В обгрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що у зв'язку із тим, що позивач, як на підставу виконання ним своїх договірних зобов'язань перед відповідачем за Договором про розробку програмного продукту від 05.09.2011р. посилається також на додатки до вказаного Договору, з метою повного та об'єктивного розгляду справи необхідо витребувати у позивача додатки №1,2 до Договору про виготовлення програмного продукту від 05.09.2011 р. та примірник продукту на електронному носії, придатному до загального застосування.

Крім цього 24.03.2017р. відповідач надав до суду письмові пояснення по справі (вх.№10066) , а також клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, за межі встановлені ч. 1 ст. 69 ГПК України. (вх.№10089).

Ухвалою суду від 24.03.2017р. задоволено клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору на 15 днів , розгляд справи відкладено на 28.03.2017р.

28.03.2017р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 03.04.2017р. 14:20 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.04.2017р. частково задоволено клопотання відповідача (вх.№10067) про витребування доказів, витребувано у ФОП ОСОБА_2 додатки №1,2 до Договору про виготовлення програмного продукту від 05.09.2011р.

11.04.2017р. на виконання ухвали господарського суду Харківської області від 03.04.2017р. позивач, через канцелярію суду надав клопотання (вх.№12105) про долучення до матеріалів справи витребуваних ухвалою суду документів. Дані документи, після дослідження були залучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.04.2017р. представник позивача пітримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначив, що другий примірник спірного договору про розробку програмного продукту від 05.09.2011 року у нього відсутній,а умови договору, крім першої сторінки не були з ним погоджені та ним не підписувались. Також вказує, що програмний продукт згідно розробленого технічного завдання позивачем не було виготовлено у повному об'ємі та йому не передано.

При винесенні судом на розгляд сторін питання щодо необхідності проведення у справі судової експертизи сторони від її проведення відмовились.

Враховуючи відмову сторін від проведення експертизи, суд не вбачає також підстав для задоволення клопотання відповідача в частині витребування у позивача примірника продукту на електронному носії, придатного до загального застосування.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що ОСОБА_2 звертався до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором про виготовлення програмного продукту.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06.08.2015р. відмовлено у відкритті провадження по справі №645/3602/14 у зв'язку із тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та даний спір слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Ухвалою апеляційного суду Харківської обалсті від 17.09.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2015р. ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 06.08.2015р. по справі №645/3602/14 залишено без змін.

Підвідомчість справ господарським судам встановлюється ст. 12 Господарсько-процесуального кодексу України. Норми зазначеної статті базуються на положеннях ст. 124 Конституції України та ст. 1 Закону України "Про господарські суди, за якими до ведення господарських судів відноситься розгляд всіх господарських спорів, у тому числі спорів між громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, враховуючи наведені вище судові рішення, а також те, що замовник ОСОБА_3, який діє на підставі Статуту, з одного боку та "Vsolution", подальшому виконавець, в особі ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про реєстрацію, з іншого боку, уклали 05.09.2011р. договір на розробку програмного продукту за правовим змістом спірний договір є господарським.

Так, предметом Договору на розробку програмного продукту від 05.09.2011р. є наступне: виконавець розробляє та поставляє замовнику програмний продукт "Web портал Підприємці - соціальна бізнес мережа" у відповідності з Технічним завданням (Додатком №1 до даного договору), замовник здійснює оплату у відповідності з умовами даного договору та переліком етапів, строків виконання та вартості робіт (Додаток №2 до даного договру) (п.1.1.).

Відповідно до п.1.2.1 Договору розроблювана програма повинна відповідати Технічному завданню замовника.

Відповідно до п.1.2.2 Договору розробка програми проводиться на обладнанні Виконавця.

Відповідно до Розділу №3 Договору вартість розробки та поставки виконавцем програми складає 48 000,00 грн.

Порядок оплати встановлений п.3.2. цього Договору.

Згідно п.3.3. Договору зобов'язання замовника по сплаті розробки програми вважається виконаним належним чином з моменту перерахування на розрахунковий рахунок виконавця усієї суми грошових коштів, які підлягають сплаті замовником відповідно до п.3.1. даного договору (48 000,00 грн.).

Згідно п.4.1, 4.2. Договору протягом 5-ти робочих днів після завершення кожного етапу робіт згідно Додатку №2 та успішного прийняття їх результатів сторони підписують проміжні Акти завдання-прийомки робіт. Після виконання виконавцем всіх робіт по даному договору та прийняття їх замовником, сторони підписують Акт здавання прийомки виконаних робіт.

Як зазначає позивач, у позовній заяві, відповідач за період з 01.07.2011р. по 01.11.2013р. лише частково виконав свої зобов'язання щодо оплати наданих робіт. Так, відповідно до платіжних доручень №1 від 05.09.2011р.,№2 від 08.11.2011 №3 від 26.04.2012р. (а.с.23-24)та Довідки від Державного ощадного банку України №16/5-33/699/4704 від 09.12.2013р. на поточний рахунок Виконавця відповідачем було сплачено 37 000 грн., тобто не в повному обсязі, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 ЦК України Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Оскільки результатом вищевказаних робіт є певний створений продукт, який не споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, даний продукт носить матеріальний результат, а сам Договір спрямований на регулювання процесу створення даного матеріалізованого результату, а тому суд вважає, що даний договір за своєю правовою природою є договором підряду, проте враховуючи те, що пунктом 1.2.3-1.2.4. Договору поміж виготовлення програмного продукту передбачено також його інсталяцію та установку на обладнанні Замовника даний Договір містить також елементи Договору надання послуг.

Так, в обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що після повного розроблення програмного продукту відповідачу було направлено 18.11.2013р. електронного листа (а.с.25) з пропозицією у термін, протягом 5 днів прийняти виконану роботу та підписати акт приймання-передачі виконаних робіт, однак жодних дій з боку відповідача, здійснено так і не було. Акт приймання-передачі виконаних робіт не підписані, сума боргу, у розмірі 11000 грн. відповідачем не оплачена.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як було зазначено вище, пунктами 1.2.3.-1.2.4. Договору сторони обумовили, що крім робіт по виготовленню програмного продукту в обов'язки Виконаця також входить установка Програми на обладнання Замовника з подальшою дослідною експлуатацією та інсталяція повного варіанту Програми на обладнання Замовника з подальшим прийманням робіт на основі Технічного завданні та передачі в промислову експлуатацію.

Судом встановлено, що позивачем не було здійснено інсталяцію та установку програмного продукту на обладнання Замовника (відповідача), крім цього дані обставини також заперечуються самим відповідачем. Всупереч положенням п.1.2.3-1.2.4. Договору позивач не звертався до відповідача з наміром вчинити зазначені дії , доказів відмови або ухилення відповідача від їх здійснення позивачем не надано. За таких підстав, суд приходить до висновку, що роботи за договором на розробку програмного продукту від 05.05.2011р. виконані позивачем не в повному обсязі, а вимоги щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості є передчасними та такими,що не підлягають задоволенню.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з приписами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за майновий характер спору в даному разі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1, 4, 22, 32, 33, 43, 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 14.04.2017 р.

Суддя С.Ч. Жельне