ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа № 922/184/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності від 26.08.2016р.,

відповідача - ОСОБА_2 на підставі довіреності №13-330/17д від 27.02.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак", м. Дніпро (вх. №947 Х) на ухвалу господарського суду Харківської області від 14.02.2017р. у справі №922/184/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Мегабанк", м. Харків

про визнання недійсними умов кредитного договору

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Профі-Пак" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Мегабанк", згідно якого просить суд визнати недійсними умови п.п. 7.1.1., 7.1.2., 7.1.3., 7.1.4. Кредитного договору № 3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013р.

В обґрунтування позову позивач вказує, що в момент укладення кредитного договору не було дотримано вимог законодавства, що спричинило невідповідність розділу 7 кредитного договору вимогам цивільного та господарського законодавства, у зв'язку з чим позивач вважає, що окремі умови кредитного договору можуть бути визнані недійсними.

Відповідачем до суду першої інстанції подано клопотання про припинення провадження у справі, у зв'язку із укладенням сторонами у справі третейського застереження, яке міститься у пункті 10.1. кредитного договору про передачу всіх спорів, що виникають за цим договором між сторонами, підвідомчі третейським судам та не заборонені чинним законодавством України на момент підписання цього договору, на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Слобожанська Перспектива".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.02.2017р. у справі №922/184/17 припинено провадження у справі №922/184/17 на тій підставі, що пунктом 10.1. укладеного між сторонами кредитного договору №3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013р. передбачено, що всі спори, що виникають за цим договором між сторонами, підвідомчі третейським судам та не заборонені чинним законодавством України на момент підписання цього договору, розглядаються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації "Слобожанська Перспектива" у відповідності з його Регламентом. Сторони погоджуються, що розгляд спорів у Третейському суді буде здійснюватись одноособово. Сторони доручають Голові Третейського суду призначити третейського суддю зі списку суддів Третейського суду. Сторони ознайомлені з Регламентом Третейського суду.

Як зазначено місцевим господарським судом в ухвалі, відповідач наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсною та неможливості виконання угоди про передачу спору на вирішення третейського суду, яка укладена між сторонами до звернення позивача з позовною заявою до господарського суду.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду від 14.02.2017р., позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, направити справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що позивач оскаржує саме процедуру укладення кредитного договору та відповідність такого договору вимогам законодавства, що відноситься до процесу погодження умов договору між сторонами, тому застосовувати до цих правовідносин слід норми права щодо процесу укладення договору, а не процесу його виконання; процедура звернення до третейського суду ще не є чинною; суд першої інстанції не дослідив умови оскаржуваного договору, у зв'язку з чим не надав правову оцінку щодо відповідності умов договору нормам діючого законодавства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2017р. у справі №922/184/17 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 10.04.2017р.

03.04.2017р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.№3595), просить суд відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 14.02.2017р. без змін.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.04.2017р., у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 10.04.2017р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить оскаржувану ухвалу скасувати, направити справу на розгляд до господарського суду Харківської області.

Представник відповідача просить суд відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 14.02.2017р. без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи, що сторони у справі висловили свої вимоги і заперечення щодо апеляційної скарги, з урахуванням строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбаченого статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Цивільний кодекс України в частині З статті 6 закріплює положення про співвідношення договору і закону в тих випадках, коли щодо певних відносин існує зазначення в актах цивільного законодавства, але сторони бажають за згодою між собою врегулювати ці відносини інакше. В такій ситуації сторони договору мають право вибору: використати норми акту цивільного законодавства для врегулювання своїх відносин або за власним розсудом відступити від положень актів цивільного законодавства шляхом встановлення в договорі інших правил поведінки, ніж це передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству.

Таким чином, зміст договору сторони визначають на основі вільного волевиявлення та мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткової ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вказано в оскаржуваній ухвалі та не заперечується апелянтом, до звернення з позовною заявою до господарського суду, між сторонами укладено третейське застереження, що міститься в кредитному договорі №3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013р., яке є дійсним.

Пунктом 10.1 кредитного договору №3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013р. визначено, що всі спори, що виникають за цим договором між сторонами, підвідомчі третейським судам та не заборонені чинним законодавством України на момент підписання цього договору, розглядаються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації "Слобожанська Перспектива" у відповідності з його Регламентом. Сторони погоджуються, що розгляд спорів у Третейському суді буде здійснюватись одноособово. Сторони доручають Голові Третейського суду призначити третейського суддю зі списку суддів Третейського суду. Сторони ознайомлені з Регламентом Третейського суду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про третейські суди", цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Даний спір до винятків, передбачених статтею 6 Закону, які не можуть розглядати третейські суди, не відноситься.

Згідно зі статтею 5 Закону, юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до статті 12 зазначеного Закону, третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 5 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною та не визнавалася недійсною, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

В даному випадку, відповдач наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, про що у матеріалах справи міститься відповідне клопотання відповідача (т.1 а.с.34-37).

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсною третейської угоди та неможливості виконання угоди про передачу спору на вирішення третейського суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що позивач оскаржує умови договору, якими передбачено настання відповідальності у зв'язку з неналежним його виконанням, які наступають в разі порушення умов кредитного договору, крім того, кредитний договір №3-10в/2013-ГД-3/13 від 05.09.2013р. є підписаним сторонами у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ним оскаржується процес визначення обставин, які передують виконанню умов договору є необгрунтованим та є вільним тлумаченням норм законодавства.

Судова колегія також відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції не дослідив умови оскаржуваного договору, у зв'язку з чим не надав правову оцінку щодо відповідності умов договору нормам діючого законодавства, оскільки місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про припинення провадження у даній справі. Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та викладених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 14.02.2017р. слід залишити без змін.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, зокрема, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Профі-Пак" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 14.02.2017р. у справі №922/184/1 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13.04.17

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.