ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р.Справа № 923/1459/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя: В.В.Лашин

судді: О.Ю. Аленін

ОСОБА_1

При секретарі Р.О. Кияшко

За участю представників сторін:

Від ПАТ "Херсонгаз" - ОСОБА_2

Від Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області - не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області

на рішення господарського суду Херсонської області

від 09.02.2017

справа №923/1459/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонгаз"

до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області

про стягнення 31 790 грн. 04 коп.,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Херсонгаз» (в подальшому за текстом ПАТ «Херсонгаз») звернулося до господарського суду Херсонської області із позовом до Новокаховської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області (далі Новокаховська ОДПІ) про стягнення 31 039,04 грн. боргу з урахуванням інфляції і 751 грн. 3 % річних, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з повної оплати за договором про поставку природного газу № 8-10083Б від 20.04.2015 р.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 09.02.2017 р. (суддя Гридасов Ю.А.) позовні вимоги задоволені, з відповідача на користь позивача стягнуто 31039,04 грн. боргу з урахуванням інфляції, 751 грн. 3 № річних, а також 1378 грн. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, Новокаховська ОДПІ в апеляційній скарзі просить його скасувати у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки ані Законом України «Про ринок природного газу», ані Правилами постачання природного газу, ані договором не передбачено право нараховувати та стягувати інфляційні збитки і 3 % річних. При цьому, скаржник вказує, що у п. 1.3, 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. безпосередньо відображена правова позиція, за якою за порушення грошового зобовязання з оплати газу нараховується лише пеня.

В відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Херсонгаз" просить залишити апеляційну скаргу ДПІ без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з мотивів викладених у відзиві.

Представник Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області в судове засідання не зявився. Про час, дату та місце його проведення ДПІ повідомлено належним чином, про причини незявлення суд не повідомили, і таким чином не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника ПАТ "Херсонгаз", дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків визначені договори та інші правочини.

За визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про нафту і газ», газ - корисна копалина, яка являє собою суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиску 760 мм ртутного стовпа і температури 20 град. C) і є товарною продукцією.

Статтею 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (у редакції, чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Договір на постачання природного газу повинен відповідати типовому договору, форма якого затверджується органом, що здійснює державне регулювання на ринку природного газу (за наявності такого типового договору) (ст. 19 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу»).

Згідно із п. 5.1.1 Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 13.09.2012 р. № 1181 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) договір на постачання природного газу за регульованим тарифом є документом, який регулює відносини між постачальником природного газу за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на території, затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, і споживачем, та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом укладається відповідно до Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 року № 1580, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2011 року за № 1155/19893.

Розрахунки за поставлений природний газ та надані послуги з його розподілу/транспортування здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договорів (п. 6.1 Правил користування природним газом для юридичних осіб від 13.09.2012 р. № 1181).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 названого Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2015 року між ПАТ «Херсонгаз» та Новокаховською ОДПІ укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 8-10083Б.

Сторонами визначено, що строк дії договору починається з моменту його підписання й до 31.12.2015 р., але, при цьому, міститься застереження про поширення його дії на правовідносини, що склалися між сторонами, - з 01 січня 2015 року.

Відповідно до умов п. 4.6. Договору та Додатку № 2 до нього оплата вартості послуг з поставки природного газу здійснюється авансовими або плановими платежами з розрахунку договірного обєму поставки природного газу на протязі періоду оплати відповідно до додатку № 2 до договору. Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Актами передачі-приймання за січень, за лютий і за березень 2015 року підтверджується передача позивачем відповідачу газу на загальну суму 252 925,96 грн.

Натомість, Новокаховською ОДПІ на користь ПАТ «Херсонгаз» було здійснено 3 платежі за зазначеним договором у розмірі 64 700,00 грн., 24 799,79 грн. та 163 426,17 грн. із запізненням встановлених договором строків.

На дату розгляду зазначеної судової справи загальна сума основного боргу Новокаховської ОДПІ перед ПАТ «Херсонгаз» у розмірі 252 925,96 грн. погашена у повному обсязі.

За розрахунком позивача розмір боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції і 3 % річних, становить 31039,04 грн. та 751 грн. відповідно.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з доведеності обставин порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині здійснення належної та своєчасної оплати за поставлений природний газ, а також про те, що відсутність бюджетних коштів (фінансування) не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 15.05.2012 р. № 11/446, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р.).

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія доходить до висновку про те, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи та ним дана належна юридична оцінка із застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Посилання Новокаховської ОДПІ про неправильне застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України, судова колегія вважає помилковими.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати одержаного природного газу, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

При цьому, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Слід зазначити, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Свобода договору, передбачена статтями 6, 627 ЦК України, проявляється також у наділенні сторін правом включати в договір умови, які є характерними (істотними) для різних договірних видів. Між тим, у договорі немає потреби дублювати положення, які є загальними і передбачені у відповідних нормативних актах, оскільки сторони повинні керуватися ними незалежно від того, включені вони у договір чи ні.

Відтак, відсутність у договорі № 8-10083Б від 20.04.2015 р. положень щодо нарахування і стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не впливає на зміст спірних правовідносин та не звільняє Новокаховську ОДПІ від обовязку відшкодувати матеріальні втрати позивача, спричинені несвоєчасним виконанням зобовязання.

Помилковими є й посилання скаржника на пункти 1.3, 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р., в яких чітко зазначено про те, що правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Херсонської області відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Новокаховської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 09.02.2017 р. у справі № 923/1459/16 без змін.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя І.Г. Філінюк