ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" квітня 2017 р.Справа № 916/279/15-г

За скаргою: Публічного акціонерного товариства БРОКБІЗНЕСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ БРОКБІЗНЕСБАНК на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві у справі № 916/279/15-г

За позовом: Публічного акціонерного товариства БРОКБІЗНЕСБАНК;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Наукове виробниче обєднання Універсал

про стягнення 70043,19 грн.

Головуючий суддя Щавинська Ю.М.

Судді - Зайцев Ю.О.

ОСОБА_1

Представники сторін:

від позивача (скаржника): ОСОБА_2 довіреність № 784/03 від 30.01.2017р. (в режимі відео конференції);

від відповідача: не з`явився;

від суб`єкта оскарження: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Рішенням господарського суду Одеської області (головуючий суддя Мостепаненко Ю.І., судді Зайцев Ю.О., Оборотова О.Ю.,) від 28.07.2015р. по справі № 916/279/15-г позов Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» задоволено; стягнуто з ТОВ «Наукове виробниче обєднання «Універсал» на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» 36 879 грн. 87 коп. заборгованості по орендній платі, 1 151 грн. 04 коп. 3% річних, 32012 грн. 28 коп. інфляційних нарахувань. Також стягнуто з ТОВ „Науково-виробниче обєднання „Універсал на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 827 грн.

11.08.2015р. на виконання рішення господарського суду Одеської області від 28.07.2015р. по справі № 916/279/15-г видано відповідні накази.

25.01.2017р. до господарського суду Одеської області від ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» ОСОБА_3 надійшла скарга (вх.№ 2-434/17) в порядку ст.121-2 ГПК України, відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2016р. ВП №52141480;

- визнати недійсною та скасувати винесену державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2016 ВП № 52141480;

- зобовязати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснити всі виконавчі дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання наказу №916/279/15-г від 11.08.2015р., виданого господарським судом Одеської області, в рамках виконавчого провадження № 52141480 щодо стягнення з ТОВ „Науково-виробниче обєднання „Універсал на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» 36879 грн.87 коп. заборгованості по орендній платі, 1151 грн.04 коп. 3% річних, 32012грн.28 коп. інфляційних нарахувань.

Обґрунтовуючи дотримання встановленого процесуального десятиденного строку подання скарги, скаржник, зокрема вказує, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було винесено державним виконавцем 23.12.2016р., проте про наявність вказаної постанови він дізнався 10.01.2017р. із листа Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 03.01.2017 за № 43, про що свідчить відповідний штамп вхідної кореспонденції банку, а також штамп УДППЗ «УКРПОШТА» на конверті та інформація за результатами відстеження пересилання поштового відправлення із сайту УДППЗ «УКРПОШТА» за штрихкодовим ідентифікатором 03 0. Відтак стверджує, що десятиденний строк для подання даної скарги на дії відділу ДВС починається з 11.01.2017р. та відповідно закінчується 20.01.2017р.

По суті поданої скарги скаржник зазначає, що 07.09.2016р. державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 52141480) з виконання наказу № 916/279/15-г від 11.08.2015р. При цьому постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову про арешт коштів боржника від 19.09.2016р. було отримано ним з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Як зазначає скаржник, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ним було встановлено, що державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій, направлених на виконання судового рішення, накладено арешт на кошти та все майно боржника, вчинено ряд дій щодо виявлення майна ТОВ «НВО «Універсал», за результатами яких встановлено відсутність грошових коштів на банківських рахунках, а також відсутність нерухомого майна, яке належить боржнику на праві власності. Крім того, в рамках виконавчого провадження державний виконавець Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва 03.10.2016р. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із поданням щодо тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника за межі України.

При цьому 10.01.2017р. на адресу банку надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2016р. (ВП № 52141480).

В результаті повторного ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 11.01.2017р. банком було встановлено відсутність інформації про результати розгляду подання виконавця від 03.10.2016р. щодо тимчасового обмеження у праві виїзду керівника за межі України та подання (повідомлення) від 09.11.2016р. про притягнення боржника ТОВ «НВО «Універсал» до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду, а також встановлено, що державним виконавцем не було здійснено ряд заходів виконавчого провадження у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до невиконання рішення суду щодо стягнення на користь Банку грошових коштів та в результаті до порушення прав та інтересів останнього.

Узагальнюючи підстави, на яких ґрунтуються вимоги щодо визнання недійсною оскаржуваної постанови, скаржник вказує, що субєкт оскарження всупереч вимогам Закону України „Про виконавче провадження не здійснив наступні дії:

- не здійснив виклик посадових осіб боржника з приводу виконавчого документу;

- не витребував у посадових осіб боржника пояснення щодо невиконання рішення суду;

- не провів перевірку виконання боржником рішення суду;

- не використав право відносно огляду приміщень і сховищ, що належать боржнику або зайняті ним;

- не врахував, що майно боржника може перебувати і в інших осіб;

- не розглянув заяву АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» про рух виконавчого провадження (вих. № 7884 від 28.10.2016);

- не здійснив розшук всіх цінностей боржника (зокрема, і тих, що перебувають в касах банку, на рахунках в цінних паперах, майна та коштів, що належать йому від інших осіб тощо);

- не звернувся до органів доходів і зборів за інформацією про дебіторську заборгованість боржника;

- не надав суду, який розглядав подання про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника ТОВ «НВО «Універсал» за межі України, достатніх та обґрунтованих доказів ухилення боржника від виконання рішення суду;

- не звернувся до органів досудового розслідування із поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду;

- порушив строки повернення виконавчого документу стягувачеві;

- не склав акт із викладенням обставин про відсутність у ТОВ «НВО «Універсал» майна, на яке може бути звернуто стягнення, та про здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна.

З урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що оспорювану постанову було винесено органом ДВС передчасно, що в свою чергу і призвело до його звернення до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою суду від 26.01.2017р. вищевказану скаргу прийнято до розгляду в засіданні суду 06.02.2017р.

Ухвалою суду від 06.02.2017р. з огляду на нез`явлення в судове засідання представників відповідача та органу ДВС, а також неподання витребуваних доказів, розгляд скарги було відкладено на 20.02.2017р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 13.02.2017р. у звязку із закінченням повноважень головуючого судді Мостепаненко Ю.І. з 13.02.2017р., що може мати наслідком порушення строку розгляду скарги, призначено повторний автоматичний розподіл вищевказаної скарги для внесення змін до складу колегії суддів, за результатами якого розгляд скарги розподілено головуючому судді Щавинській Ю.М., суддям Зайцеву Ю.О. та Оборотовій О.Ю.

Ухвалою суду від 16.02.2017р. скаргу у справі № 916/279/15-г прийнято до розгляду у вищевказаному складі суду із призначенням розгляду в засіданні суду 13.03.2017р.

Ухвалою суду від 13.03.2017р. з огляду на незявлення в судове засідання представників відповідача та органу ДВС, від яких не надходило клопотань про розгляд справи за їх відсутності, невиконання вимог ухвали суду, а також необхідність додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 05.04.2017р.

04.04.2017р. до канцелярії суду від представника скаржника від Публічного акціонерного товариства БРОКБІЗНЕСБАНК надійшли копії матеріалів виконавчого провадження (т.2 а.с.120-218).

У судовому засіданні 05.04.2017р. представник позивача (скаржника), який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в повному обсязі підтримав вимоги, що зазначені у прохальній частині скарги, просив суд задовольнити її.

Представник відповідача та субєкта оскарження в засідання суду не зявилися, витребувані судом документи не надали, при цьому про місце та час розгляду скарги повідомлялися належним чином шляхом направлення на їх адреси вищевказаних ухвал суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, надані в ході розгляду скарги, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи, відкриття виконавчого наказу з примусового виконання наказу від 11.08.2015р. у справі № 916/279/15-г здійснено державним виконавцем Комінтернівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції 10.09.2015р.

В подальшому, 10.08.2016р. матеріали виконавчого провадження № 48641260 було передано за належністю (за місцем знаходження боржника) до відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції м. Києва (т.2 а.с.125-126).

07.09.2016р. відділом ДВС Голосіївського районного управління юстиції м. Києва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.15).

Крім того, державним виконавцем вищевказаного відділу ДВС з метою виконання судового рішення 19.09.2016р. було винесено постанову про арешт коштів боржника (т.2 а.с.16) та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т.2 а.с.17).

Згодом, 23.12.2016р. відділом ДВС Голосіївського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві (т.2 а.с.33).

Згідно вказаної постанови встановлено, що в ході проведення виконавчих дій розшукати кошти та майно боржника, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, не вдалося. Постановою державного виконавця накладено арешт на кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника. Згідно відповідей фінансових установ залишок коштів на рахунках боржника відсутній. Згідно відповідей установ, що проводять реєстрацію майна, за боржником майно не зареєстровано. Постановою державного виконавця накладено арешт на все майно боржника. З огляду на викладене, виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Як зазначає скаржник і вказане було підтверджено під час розгляду скарги, вищевказана постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві у справі № 916/279/15-г від 23.12.2016р. була направлена відділом ДВС листом від 03.01.2017р. за вих. № 43 (т.2 а.с.33). В свою чергу вказану постанову скаржником отримано 9.01.2017р., про що свідчить наявна в матеріалах справи роздруківка щодо відстеження пересилання поштового відправлення, у якій вказано дату та час вручення документу 09.01.2017р. о 17:52 (т.2 а.с.35).

Таким чином, скаржник звернувся до суду зі скаргою 20.01.2017р. без пропущення встановленого ст. 121-2 ГПК України процесуального строку (10 робочих днів).

Вирішуючи питання по суті скарги, суд зазначає наступне.

За змістом п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту, зокрема, визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними та зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Приймаючи до уваги, що виконавче провадження з примусового виконання наказу від 11.08.2015р. у справі №916/279/15-г було розпочато в період дії Закону України „Про виконавче провадження від 21.04.1999 року, проте повернення виконавчого документу здійснено у період дії Закону України „Про виконавче провадження від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016 року, суд, з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016р., при вирішенні скарги по суті вважає за необхідне застосувати норми чинного Закону України „Про виконавче провадження.

Як встановлено судом, постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві від 23.12.2016р. (т.2 а.с.33) була винесена відділом ДВС на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження від 02.06.2016р., виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, підставою для повернення виконавчого документу є юридичний склад, тобто сукупність обставин - відсутність у боржника майна та безрезультатність дій щодо його розшуку.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Господарський суд, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (пункт 43), зазначає, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

При цьому неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 року № 18966/02).

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, суд зазначає, що з метою виконання рішення державний виконавець не тільки має право, а, фактично, зобовязаний ефективно та у належному порядку використати права, надані йому відповідно до Закону.

Суд, проаналізувавши усі обставини, на які посилається позивач, вважає за необхідне зазначити, що згідно приписів п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.

Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження, копія яких долучена до матеріалів справи, наявні є лише акт огляду майна (т.2 а.с.139,140), складені головним державним виконавцем Комінтернівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області 18.09.2015р. та 10.08.2016р.

У вказаних актах зафіксовано та зазначено про відсутність боржника за його адресою та не здійснення ним своєї діяльності за нею.

Разом з тим, після передачі Комінтернівським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області матеріалів виконавчого провадження Голосіївському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва, останнім не було здійснено відповідного виходу за юридичною адресою боржника, якою згідно витягу з ЄДР (т.2 а.с.60) є м. Київ, Голосіївський район, вул. Лабораторна, буд. 33/37, про що свідчить відсутність таких доказів у матеріалах виконавчого провадження.

Крім того приписи ст.54 Закону надають виконавцю право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Натомість, органи доходів і зборів зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Водночас, матеріали виконавчого провадження не містять ані такої вимоги, ані відповідної відповіді на неї, що, фактично, свідчить про те, що субєктом оскарження не було в повній мірі використано права, передбачені у вищевказаній статті Закону.

Крім того, слід зазначити, що згідно до ч.2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт. Отже, при поверненні виконавчого документу згідно з п. 2 ч.1 вказаної статті складення акту є обовязковим. Натомість, зазначений документ в матеріалах виконавчого провадження відсутній.

За таких обставин, суд вважає, що Публічним акціонерним товариством БРОКБІЗНЕСБАНК доведено передчасність винесення головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва постанови від 23.12.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачеві, у звязку з чим дії/бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2016р. ВП №52141480 слід визнати неправомірними, а вищевказану постанову недійсною.

При цьому суд вважає, що визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві недійсною є повністю достатнім та доцільним для захисту прав та інтересів Публічного акціонерного товариства БРОКБІЗНЕСБАНК, натомість скасування постанови належить до компетенції начальника відділу, а не суду.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що інші обставини, про які вказано Стягувачем у поданій скарзі, хоча і свідчать про неповне використання виконавцем своїх прав, передбачених ст.18 Закону, натомість, на думку суду, жодним чином не дають підстави для здійснення висновку щодо передчасності винесення постанови про повернення виконавчого документу.

Так, встановлення виконавцем факту відсутності майна, що є підставою для повернення виконавчого документу, жодним чином не залежить ані від направлення виконавцем подання про притягнення до кримінальної відповідальності керівника боржника, ані від розгляду судом справи щодо тимчасової заборони його виїзду, ані від виклику посадових осіб, тощо. За таких обставин, оскільки суд розглядає скаргу саме в межах заявлених вимог, відповідні посилання скаржника не приймаються судом до уваги в якості підстав для визнання дій при винесенні постанови про повернення виконавчого документу незаконними.

Щодо вимоги скаржника про зобовязання державного виконавця здійснити усі виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження, суд вказує наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалюючи рішення про визнання неправомірної (недійсної) оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2016р., суд, фактично, висловив свою правову позицію стосовно відсутності підстав повернення наказу №916/279/15-г від 11.08.2015р., виданого господарським судом Одеської області.

Разом з тим, згідно ст. 41 Закону України „Про виконавче провадження, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Таким чином, можливість вчинення виконавчих дій законом повязується виключно з предявленням виконавчого документу, який, як встановлено судом, станом на день розгляду скарги знаходиться у стягувача та повторно до органу ДВС не предявлений.

Таким чином, виконання рішення в даному випадку буде повязано з фактом повторного пред'явлення стягувачем до виконання вищевказаного судового наказу.

За таких обставин, враховуючи відсутність у суду повноважень щодо зобовязання державного виконавця вчиняти дії, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" потребують вчинення дій іншими учасниками процесу, а також, враховуючи, що обовязок вчиняти дії безпосередньо встановлений законом та не потребує додаткового вирішення цього питання судом, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог скаржника щодо зобовязання державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства БРОКБІЗНЕСБАНК в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ БРОКБІЗНЕСБАНК на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві у справі № 916/279/15-г задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2016р. ВП №52141480 (наказу №916/279/15-г від 11.08.2015р., виданого господарським судом Одеської області).

3. Визнати недійсною постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.12.2016р. ВП №52141480 (наказу №916/279/15-г від 11.08.2015р., виданого господарським судом Одеської області).

4. У задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили 05.04.2017р.

Суддя Ю.М. Щавинська

Суддя Ю.О. Зайцев

ОСОБА_1

Суддя О.Ю. Оборотова