РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017Справа №910/3433/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/3433/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДАКО ІНВЕСТМЕНТС, ЛТД»;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

про стягнення 54 774,72 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Дунаєв К.М., довіреність № 28/02 від 28.02.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ДАКО ІНВЕСТМЕНТС, ЛТД» (надалі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення 54 774,72 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов Договору № 0129/2012 від 03.09.2012р. не оплатив переданий на зберігання товар та не повернув такий товар позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 50 286,36 грн., за прострочення оплати якої нараховано 4488,57 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017р. порушено провадження у даній справі №910/3433/17, призначено її розгляд на 30.03.2017р.

Присутній у судовому засіданні 30.03.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 03.03.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 03.03.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2012р. між позивачем (за договором - сторона-1) та відповідачем (за договором - сторона-2) було укладено Договір про сумісну діяльність № 0129/2012, за умовами п.1.1 якого Сторони домовились щодо організації сумісної діяльності у галузі продажу виробів фабрики «Grand Forge» для досягнення наступних господарських та комерційних наслідків:

1.1.1. просування виробів «Grand Forge» на українському ринку;

1.1.2. укладання договорів поставки;

1.1.3. отримання прибутку.

Відповідно до п.3.1.1, позивач зобов'язався у термін одного робочого дня з моменту укладання договору, надати на умовах подальшого придбання презентаційну продукцію (додаток № 1).

Відповідно до п.1.2 договору, Сторони зобов'язуються діяти сумісно шляхом надання майна, сумісних зусиль та шляхом використання раніше розроблених Сторонами програмних засобів та технологій, які є інтелектуальною та майновою власністю Сторін.

Факт прийому-передачі стенда та презентаційну продукцію вартістю 50 286,36 грн. на відповідальне зберігання засвідчується актом №1 від 03.03.2012р., який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

За умовами п.2.1.3 договору, до моменту повної сплати вартості стенду, останній знаходиться у власності позивача. Після сплати 100% вартості стенду, сторони укладають акт прийому-передачі майна, з цього моменту стенд переходить у власність стороні-2, та підписуються відповідні документи, видаткові накладні.

Як зазначає позивач, відповідачем вартість вищевказаного стенду та продукції сплачено не було на користь позивача, у зв'язку з чим позивач неодноразово звертався з проханням повернути товари або відшкодувати вартість товарів відповідно до Акту № 1 прийому-передачі стенда(ів) на відповідальне зберігання від 03.09.2012р.

Так, позивачем відповідачу було надіслано претензію за вих. № 12/03 від 12.03.2014р. з вимогою повернути товари або відшкодувати вартість товарів в строки, визначені законодавством, проте поштове відправлення повернуто позивачу без вручення (додано до позовної заяви).

Станом на день подання позову, існувала заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 50 286,36 грн.

Відповідно до ч.2. ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, передача позивачем відповідачу товару на суму 50 286,36 грн. підтверджується відповідним актом прийому-передачі № 1 від 03.09.2012р., який вважається судом належним доказом.

Позивач 12.03.2014р. цінним листом з повідомленням про вручення, направив відповідачу претензію за вих. № 12/03 від 12.03.2014р. з вимогою повернути товари або відшкодувати вартість товарів в строки, визначені законодавством, проте поштове відправлення повернуто позивачу без вручення (додано до позовної заяви).

Згідно з ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк термін виконання боржником обов'язку не встановлено або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, остаточний строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг на суму 50 286,36 грн. настав 19.03.2014р. (семиденний строк від дня пред'явлення вимоги).

Однак, відповідач не здійснив оплату товару за спірним договором у сумі 50 286,36 грн., у зв'язку з чим у відповідача існує перед позивачем заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 50 286,36 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 4488,57 грн., які нараховані за період з 12.03.2014р. по 01.03.2017р..

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних та інфляційних втрат є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 4451,38 грн., згідно уточненого розрахунку суду з урахуванням встановленого вище судом строку оплати за період з 20.03.2014р. по 01.03.2017р.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані, однак підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДАКО ІНВЕСТМЕНТС, ЛТД» (03087, м. Київ, вул. Ушинського, 13-А; ) 50 286 грн. 36 коп. - основного боргу, 4451 грн. 38 коп. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1598 грн. 92 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 04.04.2017р.

Суддя А.І. Привалов