ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року Справа № 917/246/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Поляк О.І., Ходаківської І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017
у справі№ 917/246/16
Господарського суду Полтавської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз"
простягнення 436316,14грн

в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:Василенко А.О. (довіреність6-52 від 10.01.2017) Борецька О.Л. (довіреність №5 від 03.01.2017)
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Полтавської області (суддя Кульбако М.М.) від 26.04.2016 у справі №917/246/16 позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 216740,16грн пені, 134576,20грн 7% штрафу, 68870,14грн інфляційних втрат, 16129,64грн 3% річних та 6544,75грн - витрат по сплаті судового збору; відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про надання розстрочки виконання рішення суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Пуль О.А., судді: Білоусова Я.О., Фоміна В.О.) від 10.01.2017 рішення Господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 у справі №917/246/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 216740,16грн пені, 134576,20грн 7% штрафу, 68870,14грн інфляційних втрат, 16129,64грн 3% річних, 6544,75грн - витрат по сплаті судового збору; прийнято в цій частині нове рішення; позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 59513,10грн пені, 17127,18грн інфляційних втрат, 3122,18грн 3% річних, 1196,38грн судового збору за подання позовної заяви; в іншій частині позовних вимог відмовлено; рішення Господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 у справі №917/246/16 в іншій частині залишено без змін; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1316,02грн за подання апеляційної скарги.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017, а рішення Господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 залишити в силі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.1119-11110 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з огляду на таке.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - ПАТ "Укртрансгаз") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (далі - ПАТ "Лубнигаз") про стягнення 436316,14грн, посилаючись на прострочення ПАТ "Лубнигаз" зобов'язання, а саме: порушення строку оплати відповідачем наданих позивачем послуг за укладеним 27.09.2011 між сторонами договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н33 (з урахуванням додаткових угод).

Судами встановлено таке.

27.09.2011 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз", та ПАТ "Лубнигаз" укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/НЗЗ.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та 1.2. Статуту ПАТ "Укртрансгаз", затвердженого установчими зборами товариства "Укртрансгаз", товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

У подальшому сторони до договору уклали додаткові угоди №1 від 16.11.2012, №2 від 17.01.2013, №4 від 07.02.2014, №5 від 17.03.2014, №6 від 05.11.2014 та №6 від 05.01.2015, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з пунктом 1.1. договору (у редакції зі змінами, внесеними додатковими угодами) газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до пункту 11.1. договору (у редакції зі змінами) цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами. Умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме: з 01.10.2011. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Даний договір продовжує свою дію щодо надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами до 31.12.2016.

За умовами пункту 4.1. договору (зі змінами) розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітній місяць визначається на підставі акта наданих послуг (пункт 4.4. договору зі змінами).

Пункт 5.5. договору (в редакції зі змінами) передбачає, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється відповідачем (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до пункту 5.6. договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів за рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У пункті 7.3. договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі. На підставі вказаного договору позивач у січні-червні 2015 року надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, а саме:

- у січні 2015 року на загальну суму 512900,48грн відповідно до акта наданих послуг від 31.01.2015 №01-15-/НЗЗ (а.с.40, том 1);

- у лютому 2015 року на загальну суму 385362,44грн відповідно до акта наданих послуг від 28.02.2015 №02-15-/НЗЗ (а.с.41, том 1);

- у березні 2015 року на загальну суму 330594,04грн відповідно до акта наданих послуг від 31.03.2015 №03-15-/НЗЗ (а.с.42, том 1);

- у квітні 2015 року на загальну суму 736573,15грн відповідно до акта наданих послуг від 30.04.2015 №04-15-/НЗЗ (а.с.43, том 1);

- у травні 2015 року на загальну суму 220459,48грн відповідно до акта наданих послуг від 31.05.2015 №05-15-/НЗЗ (а.с.44, том 1);

- у червні 2015 року на загальну суму 194582,04грн відповідно до акта наданих послуг від 30.06.2015 №06-15-/НЗЗ (а.с.45, том 1).

Відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором у частині повної та своєчасної оплати наданих послуг за січень-червень 2015 року, внаслідок чого позивачем на суму заборгованості нараховано відповідачу 216740,16грн пені, 134576,20грн 7% штрафу за прострочення зобов'язань щодо оплати наданих у січні-червні 2015 послуг згідно з договором, 16129,64грн 3% річних, 68870,14грн інфляційних нарахувань.

Вирішуючи спір, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 7% штрафу у розмірі 134576,20грн, пені у розмірі 216740,16грн, 3% річних у розмірі 6544,75грн, інфляційних втрат у розмірі 68870,14грн за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/НЗЗ від 27.09.2011.

Апеляційний господарський суд, з такими висновками не погодився та приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, правомірно виходив з такого.

Статтею 193 ГК України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що шляхом підписання та виконання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №1217/у від 21.05.2015, №1441/у від 19.06.2015, №1837/у від 21.08.2015, №2932/у від 17.12.2015, №141/у від 20.01.2016 погашено заборгованість ПАТ "Лубнигаз" перед ПАТ "Укртрансгаз" у сумі 1204231,57грн

Підписавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/НЗЗ від 27.09.2011 щодо сум, які визначені спільними протокольними рішенням, та додатково встановили, що сторони несуть відповідальність саме за їх невиконання (п.4 спільних протокольних рішень).

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, втім, враховуючи, що вказані рішення виконані належним чином, підстави нарахування і стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, що була погашена в такий спосіб, відсутні (аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 01.07.2015 у справі №924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14).

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає вірним здійснений апеляційним господарським судом перерахунок пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, з урахуванням сплати частини заборгованості у сумі 1204231,57грн за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20, згідно якого позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення з ПАТ "Лубнигаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" за спірний період пені у сумі 59513,10грн, інфляційних нарахувань у сумі 17127,18грн та 3% річних у сумі 3122,18грн.

Доводи скаржника про те, що наявність спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін за договором, не звільняє боржника від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов'язання і не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та ч.1 ст.230 ГК України, касаційним судом відхиляються, оскільки розрахунок за транспортування природного газу, проведений на підставі спільних протокольних рішень, здійснюється за спеціальною визначеною державою процедурою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" та Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, а тому підписання сторонами спільних протокольних рішень засвідчує згоду, зокрема, на виконання відповідачем розрахунку за транспортування газу щодо сум, визначених спільними протокольними рішеннями, які є субвенціями з державного бюджету, в порядку, визначеному нормативними актами, а не умовами договору, але на його виконання.

За змістом положень ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 04.02.2014 в справі №903/610/13, від 06.12.2010 в справі № 3-4гс10, від 20.122010 у справі № 3-41гс10, від 28.02.2011 у справі № З-11гс11.

Відповідно до статі 11128 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки в даному випадку відповідачем було порушено грошове зобов'язання, а також те, що стягнення 7% штрафу не передбачено умовами договору, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову в задоволенні вимог щодо стягнення 7% штрафу у розмірі 134576,20грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, а зводяться до намагання надати їм перевагу та переоцінити встановлені судами обставини, що за приписами ст.ст.1115, 1117 ГПК України перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені апеляційним господарським судом на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду щодо часткової відмови в позові відповідають цим обставинам, у зв'язку з чим підстав для скасування оскарженої постанови та задоволення вимог касаційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117-1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі №917/246/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді О. Поляк

І. Ходаківська