РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017Справа №910/3442/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/3442/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву;

до публічного акціонерного товариства «Мостобуд»;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Управління державної виконавчої служби Головного територіального

управління юстиції у місті Києві;

2) Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ

Головного територіального управління юстиції у місті Києві;

про визнання права власності, звільнення з-під арешту та зняття з розшуку

державне майно.

Представники сторін:

від позивача: Кубік Я.С., довіреність № 45 від 19.12.2016р.;

від відповідача: Лунченко Г.М., довіреність № 495/0216 від 19.12.2016р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: Бондаренко М.В., довіреність б/н від 07.12.2016р.

обставини справи:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (далі - відповідач) про:

- визнання за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву права власності на автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457);

- зняття з-під арешту та розшуку автомобільного крану К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017р. відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі; порушено провадження у справі № 910/3442/17; залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві; розгляд справи призначений на 30.03.2017р.

30.03.2017р. через відділ діловодства суду від представника Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві отримано пояснення по суті спору.

Присутній у судовому засіданні 30.03.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, з викладених у відзиві підстав.

Представник третьої особи-1 не з'явився, письмових пояснень не надіслав.

Представник третьої особи-2 залишив вирішення спору на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП № 43513870 про розшук майна боржника, а також постанови ВП № 43513870 та ВП №46389406 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Боржник - публічне акціонерне товариство «Мостобуд».

Також, Голосіївським районним ВДВС у м. Києві ГТУЮ м. Києва винесено постанову ВП № 40433403 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові - відповідачу, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Позов мотивовано тим, що, власником спірного нерухомого майна - автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний №АА8416ВМ, інв. № 8457) є держава в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

Зазначений об'єкт рухомого майна обліковується на балансі Мостозагону № 2 ПАТ «Мостобуд» та розташоване за адресою: м. Київ, вул. Баренбойма, 8, проте не входить до статутного капіталу відповідача, натомість є об'єктом державної власності.

Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки відповідач не оспорював право власності позивача на кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний №АА8416ВМ, інв. № 8457), та позивач знав про місцезнаходження крану, однак позивач не витребовував його від відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, Автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457), що є державною власністю, в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Мостобуд», але перебуває на балансі Мостозагін № 2 ПАТ «Мостобуд» та розташоване за адресою: м. Київ, вул. Баренбойма, 8.

Згідно з Положенням про управління державним майном, майно, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом ФДМУ та Міністерства економіки України від 19.05.1999 №908/68, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 № 414/3707, одним із пріоритетних способів управління державним майном є його приватизація.

Наказом ФДМУ «Про результати виконання наказу ФДМУ від 09.06.1999 № 1077 та наказів, виданих за результатами його виконання, у 2000 році» від 05.05.2001р. № 357, встановлено, що забезпечення функцій з управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, але знаходиться на їх балансі за територіальною ознакою - місцем розташування господарських товариств, згідно з чинним законодавством, покладається на регіональні відділення ФДМУ.

Так, Наказом від 17.12.2009р. № 1797 Регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву було прийнято управлінське рішення щодо здійснення приватизації відповідно до чинного законодавства автомобільного крану К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457), який перебуває на балансі Мостозагону № 2 ПАТ «Мостобуд» та розташоване за адресою: м. Київ, вул. Баренбойма, 8.

Як зазначає позивач, не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи, в процесі проведення підготовчої роботи щодо здійснення приватизації автомобільного крану К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний №АА8416ВМ, інв. № 8457), було виявлено, що у 2011 році Управлінням Державної автомобільної інспекції в м. Києві було видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.12.2011р. серії ААС № 794663 на автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457).

Регіональним сервісним центром в м. Києві МВС України листом за № 31/26-15931 від 29.11.2016р. (копія якого міститься в матеріалах справи) було повідомлено позивача, що автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний №АА8416ВМ, інв. № 8457) значиться в розшуку та арешті.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частин 1 та 2 статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Право господарського відання разом із правом оперативного управління з юридичного погляду є правовою формою реалізації права державної і комунальної власності спеціально створеними суб'єктами різних організаційно-правових форм, які у встановленому порядку набувають статусу юридичної особи. При цьому власником їх майна залишається держава, або відповідна територіальна громада.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву діє на підставі Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, затвердженого наказом Голови Фонду державного майна України від 02.10.2012 № 3607.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №386 від 27.07.2012 року закріплено державне майно, вказане в акті приймання - передачі, за Державним підприємством «Науково - дослідний інститут будівельного виробництва» на праві господарського відання.

Автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457), що є державною власністю, в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства «Мостобуд», але перебуває на балансі Мостозагін № 2 ПАТ «Мостобуд» та розташоване за адресою: м. Київ, вул. Баренбойма, 8, що підтверджується наявним в матеріалах справи Зведеним актом інвентаризації майна, що не увійшло до статутного фонду ПАТ «Мостобуд», складеного та підписаного відповідачем у складі комісії станом на 31.10.2015р.

Знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Що ж до права державної власності, то незалежно від того, на балансі якого державного підприємства знаходиться майно, воно не втрачає статусу державної власності.

Відповідно до абз. 5 п. 9 листа Вищого арбітражного суду України від 31.01.2001 року №01-8/98 "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом", баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем належними доказами підтверджено право державної власності на автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний №АА8416ВМ, інв. № 8457). При цьому, відповідачем та третіми особами не надано доказів та заперечень щодо права власності держави на спірне майно.

Водночас, з наявних у справі доказів, зокрема, листа регіонального центру в м. Києві МВС України № 31/26-15931 від 29.11.2016р. спірний транспортрний засіб зареєстрований за ПАТ «Мостобуд», що позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись своїм майном.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Статтею 1 протоколу № 1 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, передбачено чіткі критерії визнання можливості позбавлення права власності та межі дій держави, які можуть бути визнані обґрунтованими та правовими, а саме: наведена норма виділяє такі критерії правомірності позбавлення права власності: позбавити права власності можна лише в інтересах суспільства, а підставами можуть стати норми національного законодавства (у ст. "умови, передбачені законом") чи загальні принципи міжнародного права. Подібна норма має місце і в Конституції України, так само як і в Цивільному Кодексі України та в інших нормативно-правових актах.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно дотримуватись обґрунтованості пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності, повинні дотримуватись справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Під час вирішення судового спору, який виник між сторонами, у даному випадку саме на суд, як орган державної судової влади, покладено обов'язок оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Вимоги позивача в частині визнання права власності на визначене в позові майно є обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав законних власників майна, у зв'язку з тим, що на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем належними доказами доведено, що державним виконавцем описано та арештовано майно, яке належить йому, а не боржнику за виконавчим провадженням.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 15.11.2016 у справі №922/3774/15.

Що стосується позовних вимог в частині зняття з-під арешту та розшуку автомобільного крану К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний №АА8416ВМ, інв. № 8457). суд зазначає.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на дату накладення арешту на спірне майно), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд зазначає, що, в даному випадку, вимоги про зняття арешту з майна безпосередньо пов'язані зі спором про право на це майно, оскільки факт належності державі в особі позивача на вищезазначений кран, підтверджено Зведеним актом інвентаризації майна, що не увійшло до статутного фонду ПАТ «Мостобуд» станом на 31.10.2015р. та не оспорюється відповідачем.

Відтак, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб - автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний №АА8416ВМ, інв. № 8457), закріплений на праві господарського відання за позивачем, а тому не може бути використаним для задоволення вимог стягувача у відповідному виконавчому провадженні, у зв'язку з чим позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву в частині зняття з-під арешту та розшуку вказаного майна підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати за Державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г; ) право власності на автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457).

3. Звільнити з-під арешту та зняти з розшуку автомобільний кран К-162 (КС-4561) на базі шасі КРАЗ-257 (державний № АА8416ВМ, інв. № 8457).

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Піньківська, 5; ) в дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України; отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача 0001; код класифікації доходів бюджету 22030106 («Судовий збір») судовий збір у сумі 3200 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.04.2017р.

Суддя А.І. Привалов