РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/2833/17

За позовом Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 185168,63 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Війтенко О.М. (довіреність № 09 від 29.12.2016)

від відповідача: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Державне підприємство "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) 205168,63 грн. заборгованості за договором № 30-05/16-3 від 30.05.2016 з яких: 170 000,00 грн. - основний борг, 23066,04 грн. - неустойки, 10180,00 грн. - інфляційних втрат, 1922,59 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язання за договором № 30-05/16-3 від 30.05.2016 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги з організації та забезпечення діяльності виставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2017 порушено провадження по справі № 910/2833/17 та призначено її розгляд на 21.03.2017.

14.03.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 21.03.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з можливістю мирного врегулювання спору, просив суд його задовольнити.

Представник позивача не заперечив проти відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 розгляд справи відкладено на 04.04.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

04.04.2017 від позивача надійшла довідка про стан заборгованості відповідача, а також заява про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 04.04.2017 представник позивача підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просив суд прийняти її до розгляду.

У своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 150 000,00 грн. основного боргу, 23 066,04 грн. неустойки, 10180,00 грн. інфляційних втрат, 1 922,59 грн. 3 % річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Судом встановлено, що заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у даній заяві та відповідно має місце нова ціна позову.

Відповідач у судовому засіданні 04.04.2017 надав усні пояснення по справі, у яких позов визнав повістю (з урахуванням зменшення позовних вимог).

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 04.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.05.2016 між Державним підприємство "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" (далі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - замовник) укладено договір № 30-05/16-3 (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого виконавець за даним Договором надає послуги, а замовник оплачує зазначені послуги в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

14.11.2016 між сторонами погоджено та підписано Додаткову угоду № 1 до Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору, перелік Послуг за даним Договором визначається в Додатку 1 до даного Договору.

Положеннями п. 4.1, 4.2 Договору встановлено, що вартість послуг, визначено у Додатку 1 до даного Договору. Послуги за цим Договором оплачуються замовником у безготівковій формі шляхом оплати на банківський рахунок виконавця до 15 числа місяця, що передує місяцю надання послуг за Договором. Послуги, що будуть надані в першому місяці дії Договору, оплачуються замовником до 03 червня 2016 року включно.

Додатком № 2 до Додаткової угоди № 1 до Договору сторони погодили, що вартість послуг за період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року без ПДВ становить 291 666,67 грн., ПДВ - 58 333,33 грн., загальна вартість послуг з ПДВ за весь період надання послуг становить 350 000,00 грн. Щомісячна вартість послуг становить 50 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 8 333,33 грн.

Підтвердженням надання послуг за даним Договором є підписаний сторонами Акт наданих послуг. Акт складається виконавцем до 5 числа місяця наступного за місяцем надання послуг та направляється замовнику для підписання. У разі відсутності у виконавця письмової обгрунтованої відмови замовника від підписання Акту протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати отримання відповідного Акту виконавцем, такий Акт вважається підписаним обома сторонами без зауважень, а послуги вважаються наданими в повному обсязі та належної якості (п. 4.3 Договору).

Згідно з п. 7.1, 7.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1, строк дії цього Договору починає свій перебіг з дати підписання та триває до 15.01.2017 року включно, крім грошових зобов'язань сторін та зобов'язань щодо відшкодування збитків, які діють до повного їх виконання. Датою початку надання послуг за цим Договором є 01.06.2016 року. Дата закінчення надання послуг -31.12.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 350000,00 грн., що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 427від 30.06.2016, № 510 від 29.07.2016, № 597 від 31.08.2016, № 698 від 30.09.2016, № 791 від 31.10.2016, № 921 від 30.11.2016, № 106 від 30.12.2016.

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, за надані позивачем послуги розрахувався частково на суму 200 000,00 грн.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за надані послуги за Договром становить 150 000,00 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 150 000,00 грн., а також у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 23 066,04 грн. неустойки, 10180,00 грн. інфляційних втрат, 1 922,59 грн. 3 % річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач надав відповідачу послуги із організації та забезпечення діяльності виставки на загальну суму 350000,00 грн., що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 427 від 30.06.2016 на суму 50 000,00 грн., № 510 від 29.07.2016 на суму 50 000,00 грн., № 597 від 31.08.2016 на суму 50 000,00 грн., № 698 від 30.09.2016 на суму 50 000,00 грн., № 791 від 31.10.2016 на суму 50 000,00 грн., № 921 від 30.11.2016 на суму 50 000,00 грн., № 106 від 30.12.2016 на суму 50 000,00 грн.

Вищевказані акти надання послуг підписані відповідачем без заперечень та зауважень.

Вартість наданих позивачем послуг оплачена відповідачем частково на суму 200000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 951211001 від 21.11.2016, № 951133005 від 13.12.2016, № ps22972070_62028/54 від 02.06.2016, № 75_97021/23 від 07.09.2016, фіскальними чеками від 02.08.2016 - 05.08.2016, 08.08.2016, 17.08.2016, 132.10.2016 та банківською випискою, наданою позивачем.

Вартість неоплачених позивачем послуг становить150000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням п. 4.2 Договору встановлено, що послуги за цим Договором оплачуються замовником у безготівковій формі шляхом оплати на банківський рахунок виконавця до 15 числа місяця, що передує місяцю надання послуг за Договором.

Судом встановлено, що відповідач у строки, визначені п. 4.2. Договору оплату наданих позивачем послуг у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, заборгованість становить 150000,00 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги у розмірі 150000,00 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Враховуючи викладене вище, оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 150000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 150000,00 грн.

Позивачем також заявлені до стягнення 23 066,04 грн. неустойки, 10180,00 грн. інфляційних втрат та 1 922,59 грн. 3 % річних, нараховані по кожному акту надання послуг за загальний період з 16.06.2016 по 10.02.2017.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат та пені.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за надані послуги передбачена у п. 5.6 Договору, відповідно до якого, у разі порушення замовником умов пунктів 3.1.3, 3.1.4, 4.2 цього Договору та/або несвоєчасної оплати виконавцю уми згідно з Актом, замовнику сплачує виконавцю неустойку у розмірі 1,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення.

Перевіривши розрахунки пені, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 23 066,04 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Розрахунок 3% річних у сумі 192,59 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню повністю.

Перевіривши розрахунки інфляційних нарахувань, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягають інфляційні нарахування у сумі 9807,01 грн., а тому позовні вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04209, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 55, ідентифікаційний код 14297707) 150000,00 грн. основного боргу, 23 066,04 грн. пені, 9807,01 грн. інфляційних втрат, 1922,59 грн. 3% річних та 2771,94 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10.04.2017.

Суддя С.О. Турчин