ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" квітня 2017 р. Справа № 922/3414/16

вх. № 3414/16

Суддя господарського суду: Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання: Сланова М.Ю.

розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" на дії Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області (вх. № 64) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю госпорозрахункова фірма "КАМАЗ - Транс - Сервіс" м. Рівне

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення коштів

за участю:

представника стягувача - Опанасюк А.О., за довіреністю від 29.01.2013 року;

боржника - не з`явився;

представника Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю госпорозрахункова фірма "КАМАЗ - Транс - Сервіс" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 178102,00 грн. за невиконання зобов`язань щодо оплати послуг перевезення згідно заявки на перевезення вантажу № 00261 від 06.06.2016 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2016 року позовні вимоги задоволено. стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю госпорозрахункова фірма "КАМАЗ - Транс - Сервіс" 178102,00 грн. основного боргу, 878,31 грн. інфляційних втрат та 2684,72 грн. витрат зі сплати судового збору.

06.12.2016 року на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

20.03.2017 року стягувач (ТОВ госпрозрахункова фірма "КАМАЗ-Транс-Сервіс") звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області (вх. № 64), в якій просить суд скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.02.2017 року, прийняте Заступником начальника Зміївського районного ВДВС ГТУЮ в Харківській області Нагорною О.О.; зобов`язати Зміївський районний відділ ВДВС ГТУЮ в Харківській області розпочати примусове виконання рішення на підставі наказу господарського суду Харківської області № 922/3414/16 від 06.12.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 березня 2017 року скаргу стягувача прийнято до розгляду та призначено на 10.04.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.04.2017 року від представника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області надійшли пояснення (вх. № 11632), в яких останній просить суд відмовити в задоволенні скарги.

Представник стягувача в судовому засіданні 10.04.2017 року підтримав скаргу, просив суд її задовольнити.

Боржник в судове засідання 10.04.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Представник Зміївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області в судове засідання 10.04.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу стягувача (ТОВ госпрозрахункова фірма "КАМАЗ-Транс-Сервіс") на дії Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області (вх. № 64), вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування скарги та заперечень проти неї, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання наказу господарського суду Харківської області від 06.12.2016 року, 13.01.2017 року стягувач звернувся до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області з заявою про примусове виконання вказаного наказу.

10.02.2017 року заступником начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з невідповідністю виконавчого документу, передбаченим ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження", а саме у виконавчому документі не зазначено дату народження боржника - фізичної особи.

Не погоджуючись із зазначеним повідомленням Зміївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області, стягувач звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії виконавчої служби, в якій просить суд скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.02.2017 року, прийняте Заступником начальника Зміївського районного ВДВС ГТУЮ в Харківській області Нагорною О.О.; зобов`язати Зміївський районний відділ ВДВС ГТУЮ в Харківській області розпочати примусове виконання рішення на підставі наказу господарського суду Харківської області № 922/3414/16 від 06.12.2016 року.

Відповідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання.

За приписами статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Аналогічна норма закріплена в статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

У свою чергу, за частиною 1 статті 117 Господарського процесуального кодексу України, наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Повідомленням державного виконавця від 10.01.2017 року повернено наказ господарського суду без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.1 ст.4 Закону, оскільки у виконавчому документі не зазначено дату народження боржника.

Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби у разі його невідповідності вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до вимог ст. 4 ч.1 п.3 Закону у виконавчому документів зазначається дата народження боржника - фізичної особи.

У пункті 4 частини 1 статті 4 Закону вказано, що у виконавчому документі зазначаються реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Дійсно, у наказі суду не вказано дату народження боржника. З цього приводу господарський суд зазначає, що реквізити сторін виконавчого провадження необхідні для їх (сторін) належної ідентифікації. Єдиним належним способом ідентифікації фізичної особи в Україні, є реєстраційний номер облікової картки платника податків особи, який присвоюється з народження, прив'язаний до дати народження і зберігається протягом усього життя. У наказі господарського суд вказаний реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача/боржника.

Оскільки у даній справі відповідач виступав як суб`єкт підприємницької діяльності, а не просто в якості фізичної особи - громадянина.

Це відповідає припису статті 128 Господарського кодексу України, згідно з якою одним з учасників господарських відносин визнається громадянин України за умови його державної реєстрації як підприємця без створення юридичної особи. Тобто фізична особа з моменту реєстрації як фізична особа-підприємець в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", набуває особливого статусу - стає суб'єктом господарювання та може здійснювати господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мати відокремлене майно і нести відповідальність за своїми зобов'язаннями так само, як і юридична особа.

Статтею 50 Цивільного кодексу України також визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Законом України "Про виконавче провадження", зокрема статтею 4, інше для фізичних осіб - підприємців не визначено, отже на боржника фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у наказі господарського суду від 06.12.2016 року у справі № 922/4692/16 поширюються положення Закону щодо юридичних осіб.

Оскільки фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про що свідчить наявна у справі інформація у Витягу з ЄДР від 18.11.2016 року, тому у рішенні суду та наказі вказані відповідні відомості, які дають змогу повно ідентифікувати цього боржника.

Враховуючи припис п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" про необхідність зазначення дати народження боржника - фізичної особи, яким не є боржник у справі № 922/4692/16, зазначення дати народження фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не є обов`язковим, отже повернення наказу господарського суду з цієї підстави є необґрунтованим.

В пункті 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вказано, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. Скасування судом повідомлення державного виконавчої служби Законом не передбачено.

З огляду на викладені вище обставини та приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" підлягає задоволенню в частині скасування повідомлення Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання від 10.02.2017 року.

Щодо зобов`язання Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області розпочати примусове виконання рішення на підставі наказу господарського суду Харківської області від 06.12.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку вимога стягувача щодо зобов`язання розпочати примусове виконання рішення є передчасною, оскільки державна виконавча служба здійснює виконання рішення суду на підставі наказу, який має бути пред`явлено стягувачем.

Проте стягувач повторно не звертався до Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 06.12.2016 року, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні скарги ТОВ госпрозрахункова фірма "Камаз-Транс-Сервіс" в частині зобов`язання Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області розпочати примусове виконання рішення.

Керуючись ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" статтею 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу стягувача (ТОВ госпрозрахункова фірма "КАМАЗ-Транс-Сервіс") на дії Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області (вх. № 64) задовольнити частково.

Скасувати повідомлення Зміївського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання від 10.02.2017 року.

В іншій частині скарги відмовити.

Суддя Добреля Н.С.