ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.04.2017 Справа № 904/1788/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Богданівське-М", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДІНА", смт. Покровське, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 3 765 736,00грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 4/2017 від 14.02.2017; ОСОБА_2, дов. № 3/2017 від 24.01.2017;

від вдповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» (далі Відповідач) заборгованості у розмірі 3 765 736,00 грн. Позовні вимоги, мотивовані порушенням з боку Відповідача господарського зобовязання встановленого умовами договору позики.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність договору позики, укладеного сторонами в письмовій формі. За доводами Відповідача, недодержання письмової форми договору позики, виключає виникнення юридичних наслідків, та свідчить про незаконність і необґрунтованість вимог Позивача, у зв'язку із чим, просить суд відмовити в задоволення позову в повному обсязі.

05.04.2017 року Відповідачем подано клопотання в порядку ст. 38 ГПК України, за змістом якого просив витребувати від ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «АКБ «Новий» виписку або письмову довідку про перерахування на користь ТОВ «Родіна» грошових коштів. За поясненнями представника Відповідача, витребувані докази, стосуються рахунків ТОВ «Родіна», які відкриті в наведених вище банківських установах.

Виходячи з приписів ст. 38 ГПК України, умовою задоволення клопотання сторін про витребування судом доказів, є зазначення у відповідному клопотанні обставин, що свідчать про неможливість надання таких доказів стороною самостійно. При цьому, як убачається зі змісту клопотання Відповідача, ним не зазначено обставин, які перешкоджають товариству самостійно отримати банківські виписки з власних рахунків, відкритих в установах банку, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання.

Згідно ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 05.04.2017 року оголошено перерву до 06.04.2017 року.

В судовому засіданні 06.04.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, а також представника відповідача, який був присутній в попередніх судових засіданнях, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, в період з 10.11.2015 року по 31.05.2016 року, Позивач перерахував на розрахункові рахунки Відповідача грошові кошти в загальному розмірі 10 702 125,00 грн. із призначенням платежу «перерахування позики згідно дог. № 53 від 12.08.2017, без ПДВ». В свою чергу, в період з 16.11.2015 року по 07.06.2016 року Відповідач здійснив повернення частини отриманої позики, шляхом перерахування на розрахункові рахунки Позивача суми 6 936 389,00 грн. із призначенням платежу «повернення позики згідно дог. № 53 від 12.08.2015, без ПДВ».

Зазначені вище обставини, підтверджуються доданими у справу копіями платіжних доручень (а.с. 12-56), а також виписок з особового рахунку (а.с. 57-129), та не спростовані сторонами під час розгляду даної справи.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Сукупний аналіз наведених вище норм матеріального права, та надані суду докази перерахування Позивачем грошових коштів (а.с. 12-56), а також докази часткового їх повернення Відповідачем (а.с, 57-129), які здійснені з призначенням платежу, що містить посилання на виконання договору позики, дають підстави для висновку стосовно встановлення між сторонами відносин за договором позики, укладення якого відбулося з дотриманням вимог ст. 1047 ЦК України, щодо письмової форми даного виду правочинів.

Відповідно до приписів ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вище встановлено судом, на виконання умов договору позики Позивач перерахував на рахунки Відповідача грошові кошти в розмірі 10 702 125,00 грн.

Зі свого боку, Відповідач здійснив повернення суми отриманої позики частково, у сумі 6 936 389,00 грн.

Таким чином, станом на час розгляду даної справи в суді, сума неповернутих позикодавцеві грошових коштів, склала 3 765 736,00 грн. 36389=3765736).

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як убачається з матеріалів справи, укладений сторонами договір не містить умов щодо строку повернення позики, в зв'язку з чим, в силу наведених вище положень ст. 1049 ЦК України, Відповідач мав здійснити повернення позики, не пізніше тридцятого дня від дати пред'явлення Позивачем відповідної вимоги.

Вимога про повернення позики у розмірі 6 936 389,00 грн. була пред'явлена Позивачем 27.01.2017 року (а.с. 130), та одержана Відповідачем, що підтверджується наданою ним відповіддю від 06.02.2017 року (а.с. 131). Таким чином, станом на час прийняття рішення по суті справи, тридцяти денний строк, в межах якого Відповідач мав здійснити повернення позики, сплив, що свідчить про порушення Відповідачем свого грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На час розгляду справи доказів належного виконання Відповідачем свого зобовязання, а саме повернення Позивачеві позики в розмірі 6 936 389,00 грн. суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає вимоги Позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору слід віднести на відповідача, згідно зі ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 207, 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» (53600, Дніпропетровська обл.., Покровський район, смт. Покровське, вул.. Соборна, 230. Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Богданівське-М» (52931, Дніпропетровська обл.., Межівський район, с. Богданівка, вул. Центральна, 4. Код ) заборгованість за позикою в сумі 3 765 736,00 грн. витрати зі сплати судового збору в сумі 56 486,05 грн., видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.04.2017

Суддя ОСОБА_3