КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Справа№ 910/20433/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Собко О.В. за довіреністю;

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: Пушко І.О. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017

у справі № 910/20433/16 (головуючий суддя Сташків Р.Б.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал"

про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 у справі №910/20433/16 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу природного газу від 22.08.2016 № 2208-1/16, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей", який діяв від імені учасників Договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність між Приватним акціонерним товариством "Укргазвидобування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей" № 927 від 15.09.2004.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Цефей" звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки спірний договір укладений відповідачем 1 як оператором спільної діяльності в межах своєї компетенції, а не як представником позивача; судом першої інстанції не застосовано норми права, які підлягали застосуванню, зокрема ст.241 ЦК України, оскільки спірний договір отримав подальше схвалення у вигляді підписання актів приймання-передавання газу та його оплат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Алданової С.О., Зубець Л.П.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 03.04.2017.

14.03.2017 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідач 1 явку представників у судове засідання не забезпечив, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників відповідача 1.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу відповідача 1, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача 2, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

15.09.2004 між Дочірньою компанією "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України", правонаступником якої є позивач - Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", як стороною-1, та відповідачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей", як стороною-2, було укладено Договір про спільну інвестиційну та виробничу діяльність за № 927, в який в подальшому були внесені зміни та доповнення відповідно до додаткових угод №№1-7 в період з 31.05.2007 - 03.03.2015 (далі разом - Договір).

За умовами Договору (зі змінами та доповненнями), строком дії до 31.12.2017 (у редакції додаткової угоди № 4 від 20.09.2013), сторони зобов'язалися об'єднати свої вклади для ведення спільної інвестиційної та виробничої діяльності, метою якої є, зокрема, видобування та реалізація видобутих вуглеводнів, отримання прибутку в інтересах сторін.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що, ведення спільних справ та поточне керівництво спільною діяльністю здійснює Сторона-2 Договору, тобто відповідач-1, (далі також - Оператор). З питань, пов'язаних із спільною діяльністю, Оператор є представником Сторони-1, тобто Позивача, та діє від її імені в межах, обумовлених даним Договором, Програмами спільної діяльності. Оператор здійснює ведення спільних справ на підставі довіреності, що видається Стороною-1 (у редакції додаткової угоди № 3 від 27.05.2013).

До обов'язків Оператора, відповідно до п. 5.11 Договору, відноситься, зокрема, укладення договорів (угод) в межах завдань та повноважень, передбачених даним Договором, а також інших, необхідних для досягнення цілей згідно, цього Договору, Програмами спільної діяльності та довіреності.

Відповідно до п. 5.14 Договору (у редакції додаткової угоди № 3 від 27.05.2013), реалізація вуглеводнів, видобутих в результаті спільної діяльності та продуктів їх переробки здійснюється Оператором на умовах, попередньо затверджених рішенням Комітету з Управління спільною діяльністю. Відповідно до п. 5.4 Договору, комітет управління, зокрема, визначає умови та межи цін реалізації вуглеводнів. Рішення Комітету управління оформлюється протоколом, який підписується всіма присутніми на його засіданні членами (п. 5.8 Договору).

06.04.2015 Комітетом управління спільною діяльністю було прийнято рішення, оформлене протоколом від указаної дати, яким відповідача-1 зобов'язано здійснювати реалізацію природного (нафтового) газу, конденсату, нафти та нафтопродуктів, які видобуваються під час експлуатації свердловин, право користування якими передано до спільної діяльності, та продуктів їх переробки через товарні біржі (біржові торги, аукціони) по максимальній ціні, що склалась на відповідний товар, та враховувати граничний рівень цін на природний газ, встановлений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики та комунальних послуг, з подальшим наданням Позивачу завірених копій біржових документів.

У межах Договору про спільну діяльність позивачем було видано довіреність № 2-631д від 15.07.2016 (далі - Довіреність), згідно з п. 5 якої позивач уповноважив ТОВ "Цефей" (відповідач 1) в особі директора Лисака Б.В., зокрема, укладати, змінювати та розривати договори (угоди) на реалізацію продукції спільної діяльності (природного газу, нафти, газового конденсату, інших вуглеводнів, скрапленого газу та нафтопродуктів) виключно на умовах стовідсоткової попередньої оплати та за цінами, які не є нижчими цін, які затверджені комітетом управління спільною діяльністю.

Згідно з п. 6 Довіреності, відповідачу 1 було надано право підписувати документи, необхідні для виконання договорів, вказаних у п. 5 цієї довіреності, у тому числі здійснювати відчуження продукції спільної діяльності (природного газу, нафти, газового конденсату, інших вуглеводнів, скрапленого газу та нафтопродуктів) виключно за наявності одночасно наступних умов:

- вартість продукції спільної діяльності не повинна бути нижчою за ціни, які затверджені комітетом управління спільною діяльністю;

- контрагентом спільної діяльності перерахована стовідсоткова попередня оплата за продукцію спільної діяльної на рахунок в банку, який відкритий забезпечення спільної діяльності;

- ТОВ "Цефей", як оператором спільної діяльності, перераховано всю суму грошових коштів, отриманих як попередня оплата за продукцію спільної діяльності (яка відчужується), на користь відповідного бюджету в рахунок погашення податкового боргу, який рахується за спільною діяльністю, або розстрочених податкових зобов'язань.

22.08.2016 між відповідачем 1, який діяв від імені учасників Договору про спільну діяльність, як продавцем, в особі директора Лисака Б.В., який діяв на підставі Довіреності №2-631д від 15.07.2016, та відповідачем 2 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал", як покупцем, було укладено Договір №2208-1/16 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір купівлі-продажу), за умовами якого продавець зобов'язався передати у вересні 2016 року для потреб покупця природний газ видобутку України, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору.

Відповідно до розділу 5 Договору купівлі-продажу, покупець зобов'язаний здійснити оплату вартості природного газу на підставі рахунку продавця до 31 грудня 2016 року.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, ані указаний розділ 5, ані інші умови Договору купівлі-продажу усупереч рішенню Комітету управління спільною діяльністю, оформленого протоколом від 06.04.2015, та усупереч меж повноважень, встановлених довіреністю № 2-631д від 15.07.2016, не містять положення щодо відпуску газу виключно на умовах стовідсоткової попередньої оплати.

Отже, підписуючи Договір купівлі-продажу на визначених ним умовах та без включення до його положень умови про відпуск газу виключно за стовідсотковою попередньою оплатою, відповідач 1 в особі директора Лисака Б.В., діяв з перевищенням повноважень, наданих йому позивачем за довіреністю № 2-631д від 15.07.2016, та всупереч рішення Комітету управління спільною діяльністю, оформленого протоколом від 06.04.2015.

Про зазначений Договір купівлі-продажу позивач дізнався отримавши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Елікор Капітал", в якому останнє просило: зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Цефей" виконати умови договору №2208-1/16 від 22.08.2016 р. шляхом передачі в натурі у власність позивача 3835,098 тис.куб.м. природного газу власного видобутку; Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" підписати акти приймання-передачі природного газу видобутку спільної діяльності за договором №927 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 15.09.2004 р.; видати довіреність уповноваженій особі спільної діяльності за договором №927 з повноваженнями на підписання угод, актів приймання-передачі, представництво спільної діяльності до закінчення терміну договору №927 про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 15.09.2004 р.

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу від 22.08.2016 № 2208-1/16, укладеного між відповідачем 2 та відповідачем 1, який діяв від імені учасників Договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність між позивачем та відповідачем 1 № 927 від 15.09.2004, з підстав перевищення при його укладенні відповідачем 1 наданих позивачем повноважень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем доведено, що Договір купівлі-продажу був укладений відповідачем 1 з перевищенням наданих позивачем повноважень, та не був у подальшому схвалений позивачем, що є підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Правовідносини між позивачем та відповідачем 1 виникли на підставі Договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність за № 927.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

За приписами частин 1, 2 ст. 1135 ЦК України, під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Враховуючи вищенаведені умови Договору про спільну діяльність, рішення Комітету управління спільною діяльністю, оформлене протоколом від 06.04.2015, та умови довіреності № 2-631д від 15.07.2016, місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені доводи відповідачів щодо відсутності необхідності відповідачу 1 в отриманні дозволу у вигляді вказаних рішення та довіреності на укладення спірного Договору купівлі-продажу газу, та щодо відсутності підстав враховувати і діяти відповідачу 1 виключно в межах встановлених рішенням та довіреністю прав та їх обмежень, та не враховувати обмеження на укладення договорів виключно на умовах стовідсоткової попередньої оплати.

Те, що спірний Договір купівлі-продажу не був підписаний з боку позивача, не надає відповідачу 1 права діяти поза повноваженнями, наданими йому рішенням Комітету управління спільною діяльністю, оформленим протоколом від 06.04.2015, та довіреністю № 2-631д від 15.07.2016 при укладенні договорів купівлі-продажу природного газу, видобутого в межах ведення спільної інвестиційної та виробничої діяльності за Договором спільної діяльності. При цьому, з преамбули спірного Договору купівлі-продажу вбачається, що він укладений саме на підставі наданої позивачем відповідачу 1 довіреності № 2-631д від 15.07.2016.

За приписами ч. 3 ст. 1135 ЦК України у відносинах із третіми особами учасники не можуть посилатися на обмеження прав учасника, який вчинив правочин, щодо ведення спільних справ учасників, крім випадків, коли вони доведуть, що на момент вчинення правочину третя особа знала або могла знати про наявність таких обмежень.

Відповідач 2 у даному випадку був обізнаний про відсутність повноважень у відповідача 1 на укладення Договору купівлі-продажу з відсутністю умови про відпуск газу виключно за стовідсотковою попередньою оплатою, оскільки довіреність № 2-631д від 15.07.2016, яка містить відповідні обмеження повноважень, прямо вказана у договорі як підстава, на який відповідач 1 цей договір укладає.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що особо, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно зі ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем дій, які б свідчили про схвалення правочину - Договору купівлі-продажу, а саме не містять доказів вчинення позивачем дій, які б свідчили про прийняття до виконання зобов'язань за вказаним правочином щодо поставки газу.

Також місцевий господарський суд вірно зазначив, що не є таким схваленням підписання актів прийому-передачі газу між відповідачем 1 та відповідачем 2, оскільки позивач ці акти не підписував, фактичної передачі газу від позивача не відбулось, отже двосторонні акти приймання-передачі газу, на які посилається відповідач 2, не є схваленням з боку Позивача Договору купівлі-продажу в розумінні ст. 241 ЦК України.

Крім цього часткова оплата, на яку посилаються відповідачі (платіжне доручення №22 від 16.01.2017 на суму 50 000 грн.), відбулась лише в процесі розгляду справи у суді першої інстанції, та також не є схваленням Договору купівлі-продажу в розумінні ст. 241 ЦК України, оскільки у матеріалах справи відсутні докази перерахування цих коштів позивачу з призначенням платежу, що це є оплатою за проданий по Договору купівлі-продажу газ, та що такі кошти були позивачем прийняті та не повернуті.

Отже, оскільки Договір купівлі-продажу був укладений відповідачем 1 з перевищенням наданих позивачем повноважень, та не був у подальшому схвалений позивачем, це є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 у справі № 910/20433/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 у справі №910/20433/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/20433/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець