РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа № 918/57/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Сарненського районного центру зайнятості на рішення господарського суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року у справі № 918/57/17 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Сарненського районного центру зайнятості

до дочірнього підприємства "Камене-дробильний завод Віта" приватного підприємства "Соріс"

про стягнення коштів в сумі 2 872 грн 91 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник згідно довіреності №2 від 04 квітня 2016 року;

від відповідача - ОСОБА_2, представник згідно довіреності №17 від 14 лютого 2017 року.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Сарненський районний центр зайнятості (надалі - Позивач) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до дочірнього підприємства "Камене-дробильний завод "Віта" приватного підприємства "Соріс" (надалі - Відповідач) про стягнення 2 872 грн. 91 коп.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року в позові відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник звертає увагу апеляційного суду на те, що корегування причини звільнення щодо ОСОБА_3 Відповідачем здійснено 30 квітня 2015 року, а Позивачем дану інформацію отримано 06 травня 2015 року. Як вважає скаржник, корегування здійснене у квітні та травні 2015 року на період та суму виплати безробітній ОСОБА_3 не впливало, оскільки минув трьохмісячний період на скорочення виплат допомоги по безробіттю, а саме за період з 19 вересня 2014 року по 17 грудня 2014 року.

Крім того, скаржник зазначає, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції зазначено, що судом встановлено той факт, що ОСОБА_3 звільнена з роботи згідно поданої заяви за згодою сторін на підставі статті 36 КзпП України, про що був здійсненний відповідний запис у трудовій книжці, хоча, на переконання скаржника, відповідно до трудової книжки, ОСОБА_3 звільнена за статтею 38 КзпП України.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року поновлено строк на подання апеляційної скарги, апеляційна скарга прийнята до провадження, а справа призначена до слухання.

04 квітня 2017 року на поштову адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с.70-82), в якому з підстав, висвітлених в ньому Відповідач просить апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, а рішенням місцевого господарського суду залишити без змін.

В судовому засіданні від 05 квітня 2017 року представник Позивача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, та з підстав, вказаних в ній просить її задоволити, а рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні від 05 квітня 2017 року представник Відповідача заперечив проти доводів, зазначених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необгрунтованою, а тому просить відмовити в її задоволенні, а рішення господарського суду Рівненської області залишити без змін.

Заслухавши представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, враховуючи наступне.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 6 Закону визначено право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Відповідно до приписів статті 8 Закону, Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (Фонд) створюється для управління даним видом страхування, провадження збору та акумуляція страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг і здійснення інших функцій, передбачених законом, тобто є цільовим централізованим страховим фондом.

Статтею 22 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що: основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є: 1) реалізація державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції; 2) внесення пропозицій Міністру - керівнику центрального органу виконавчої влади у сфері соціальної політики щодо формування державної політики у сфері зайнятості населення; 3) сприяння громадянам у підборі підходящої роботи; 4) надання роботодавцям послуг з добору працівників; 5) участь в організації проведення громадських та інших робіт тимчасового характеру; 6) сприяння громадянам в організації підприємницької діяльності, зокрема шляхом надання індивідуальних та групових консультацій; 7) участь у реалізації заходів, спрямованих на запобігання масовому вивільненню працівників, профілактика настання страхового випадку, сприяння мобільності робочої сили та зайнятості населення в регіонах з найвищими показниками безробіття, монофункціональних містах та населених пунктах, залежних від містоутворюючих підприємств; 8) організація підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації безробітних з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці; 9) проведення професійної орієнтації населення; 10) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян, які неконкурентоспроможні на ринку праці; 11) здійснення контролю за використанням роботодавцями та безробітними коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 12 вересня 2014 року Відповідачем зареєстровано безробітну ОСОБА_3, якій 19 вересня 2014 року призначено виплату допомоги по безробіттю.

В свою чергу, 19 травня 2015 року Позивачем, відповідно до пункту 18 статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (надалі - Закон) та Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України, після надходження інформації з електронного обміну з базами даних про трудову діяльність між Державною службою зайнятості, Пенсійним фондом України та Державною фіскальною службою України, здійснено розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітній ОСОБА_3.

В ході перевірки виявлено, що згідно поданих даних при реєстрації у центрі зайнятості ОСОБА_3 у трудовій книжці причина звільнення з підприємства Відповідача по угоді сторін - пункт 1 статті 36 КЗпП України, а згідно даних Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, ПФУ, наказу №14 від 01 вересня 2014 року та акту перевірки страхового випадку від 19 травня 2015 року № 49 зазначено, що ОСОБА_3 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

У звязку із таким зазначенням Позивач прийшов до висновку щодо недостовірних даних у трудовій книжці ОСОБА_3, і що за їх наслідком виникла переплата допомоги по безробіттю з 19 вересня 2014 року по 17 грудня 2014 року у розмірі 2 872 грн 91 коп..

06 червня 2015 року Позивачем рекомендованим листом Відповідачу направлено лист - претензію та повідомлено про необхідність повернути незаконно виплачені кошти безробітній ОСОБА_3, однак вищевказана претензія залишена Відповідачем без задоволення.

Водночас, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, 27 серпня 2014 року ОСОБА_3 подано директору Відповідача заяву про звільнення з роботи за згодою двох сторін (а.с. 29). На даній заяві керівником Відповідача поставлено резолюцію: "Звільнити з роботи за згодою сторін".

У відповідності до даної заяви та резолюції керівника, до трудової книжки ОСОБА_3 внесено відповідний запис (а.с. 16-17), а саме: "Звільнити з роботи згідно пункту 1 статті 36 КзпП України за згодою сторін; наказ №14 від 01 вересня 2014 року" (запис на а.с. 17 зворот).

Згідно Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності № 613 для визначення розміру та тривалості виплати допомоги по безробіттю центр зайнятості користується відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичується в органах пенсійного фонду.

Кожного місяця до пенсійного фонду, підприємством подається звітність по працюючих працівниках та працівниках які звільнені, де вказується дата звільнення та причина звільнення.

Судом встановлено, що не зважаючи на зміст заяви, резолюцію на даній заяві та зміст запису в трудовій книжці, в самому наказі №14 від 01 вересня 2014 року (а.с. 13) Відповідач вказав іншу причину звільнення, а саме: за власним бажанням. Аналогічно Відповідач зазначив і у поданій до органу Пенсійного фонду звітності.

Водночас, 30 квітня 2015 року Відповідачем винесено наказ №10 (а.с. 14), котрим внесено зміни до наказу №14 від 01 вересня 2014 року: "Звільнити з роботи ОСОБА_3 згідно пункту 1 статті 36 КзпП, за згодою двох сторін".

З даного, суд апеляційної інстанції робить висновок про те, що останнім наказом Відповідач по суті виправив допущену описку в наказі №14, та привівши усі документи у відповідність до зазначеного в заяві та в трудовій книжці, тим самим підтвердивши відповідність поданої інформації щодо звільнення ОСОБА_3 до Позивача.

Разом з тим, колегія суду констатує, що з метою упередження незаконних виплат допомоги по безробіттю при прийнятті рішення щодо надання статусу безробітного, Позивачу потрібно було зробити обов'язкову звірку даних громадян з відомостями пенсійного фонду, що ним зроблено несвоєчасно, а саме 19 травня 2015 року, що підтверджується актом №49 (а.с. 9). При цьому суд констатує, що в акті Позивачем не зазначено про вищеописані зміни до наказу Відповідача №14, проведені наказом №10 від 30 квітня 2015 року.

Суд констатує, що порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом № 60/62, передбачено, що у разі розбіжностей між даними, наданими безробітним та даними з реєстру загальнообов'язкового соціального страхування, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення проводиться безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях.

При цьому, апеляційним господарським судом встановлено, що Відповідачем корегувальні зміни до Державного реєстру загальнообов'язкового страхування ПФУ внесено 30 квітня 2015 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи додатком №6 (а.с. 34).

Перевірка ж достовірності даних проведена Позивачем 19 травня 2015 року (а.с. 10), тобто після внесення коригувальних змін до звіту ПФУ Відповідачем.

Дане ще раз вказує на безпідставність не відмічення даних щодо проведених змін працівниками Позивачем про проведенні перевірки.

Водночас, листом №38 від 10 червня 2015 року Відповідач просив Позивача відкликати лист №1485 від 04 червня 2015 року та внести зміни до акту перевірки, однак дане Позивачем було проігноровано.

В той же час суд апеляційної інстанції констатує, що проведеною Позивачем перевіркою факту подання ОСОБА_4 заяви про звільнення за власним бажанням не встановлено.

В той же час, як вже вказувалось вище у даній постанові, доводи Позивача щодо недостовірної інформації у трудовій книжці ОСОБА_3, спростовуються тим, що на заяві ОСОБА_3 про звільнення за згодою сторін, наявна резолюція директора Дочірнього підприємства "Камене-дробильний завод "Віта" приватного підприємства "Соріс" з надписом "звільнити з роботи за згодою сторін" (а.с. 29).

Крім того, з самого змісту листа-перетензії (а.с.12) надісланого Позивачем Відповідачу вбачається, що: "В ході перевірки виявлено, що згідно даних при реєстрації у трудовій книжці причина звільнення з Вашого підприємства була по угоді сторін - п. 1 ст. 36 КзпП, а згідно даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, ПФУ, наказу №14 від 01.09.2014 року та акту перевірки страхового випадку від 19.05.2015 №49 зазначено, що ОСОБА_3 звільнена з роботи 01.09.2014 року за власним бажанням - ст.38 КзпП".

Все вищевказане приводить до висновку суд апеляційної інстанції про безпідставність доводів Позивача щодо недостовірності даних по звільненню, поданих Позивачу, адже недостовірні дані, по суті і подані до органу ПФУ, а не Позивачу (та виправлені самим Відповідачем ще до проведення перевірки), в той час, як відповідальність за позовом Позивача апріорі застосовується лише у випадку подання недостовірних відомостей саме Позивачу.

Таким чином, суд констатує відсутність правової підстави стягнути з Відповідача на користь Позивача шкоди в розмірі 2 872 грн 91 коп. за пунктами 3 та 4 статті 35 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" , адже Позивачу були подані достовірні дані, за наслідком котрих ним законно виплачено ОСОБА_3 допомогу по безробіттю.

Дане опосередковано підтверджується і тим, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2016 року (а.с. 30-31), кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000683 від 14 липня 2015 року, закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України - у зв'язку з встановленням відсутності складу злочину.

Враховуючи усе вищевикладене у даній судовій постанові, колегія Рівненського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є не обґрунтованими та безпідставними, а відтак не підлягають до задоволення. Відповідно, суд відмовляє Позивачу в задоволенні даного позову.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення.

Водночас, суд констатує, що інші доводи Позивача, висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

Згідно частини 3 статті 49 ГПК України: судовий збір, від сплати якого Позивач у встановленому законом порядку звільнений, стягується з Відповідача в дохід бюджету, пропорційно розміру задоволених вимог, якщо Відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 18 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (на відміну від Відповідача), проте в задоволенні його позову відмовлено повністю, в суду відсутні підстави для покладення судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги на Відповідача, а тому в даній справі судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сарненського районного центру зайнятості на рішення господарського суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року у справі № 918/57/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року у справі №918/57/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу №918/57/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.