Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" квітня 2017 р. Справа № 906/125/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 30.08.2016;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 03.04.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодійний Союз"

про стягнення 173947,38 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 127815,61 грн. - основний борг, 9261,89 грн. - пеня, 992,35 грн. - 3 % річних, 15877,53 грн. - відсотки за користування чужими коштами, 20000,00 грн. - штраф.

Ухвалою від 10.02.2017 суд порушив провадження у справі та призначив розгляд справи на 20.03.2017.

Ухвалою від 20.03.2017 суд відклав розгляд справи на 03.04.2017.

В судовому засіданні від 03.04.2017 в порядку ст.77 ГПК України оголошено перерву до 04.04.2017.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Надав письмові пояснення, в яких вказав, що відповідач після порушення провадження у справі частково погасив заборгованість в сумі 47000,00 грн. Станом на день розгляду справи в суді заборгованість відповідача становить 80815,64 грн. (а.с.61-62).

Представник відповідача заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.72-74).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

29.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Благодійний союз" укладено договір купівлі-продажу № 29/08/19 (а.с. 13-16).

За умовами п. 1.1. договору, продавець зобов'язався продати, а покупець прийняти та своєчасно оплатити запасні частини для сільськогосподарської техніки (далі- запчастини), відповідно до погоджених сторонами рахунків - фактур та видаткових накладних, в яких визначаються номенклатура, кількість та вартість запчастин, які є невід'ємною частиною цього Договору; надати послуги по ремонту сільськогосподарської техніки, яка належить покупцю, а покупець прийняти та своєчасно оплатити дані послуги. Правовідносини по ремонту сільськогосподарської техніки регулюються положеннями статті 7 даного Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, загальна сума Договору складається з вартості всіх запасних частин, наданих послуг, витратних матеріалів продавця, встановлених (використаних) під час надання послуг, що будуть передані покупцеві згідно виставлених рахунків-фактур продавця, відповідних видаткових накладних та Актів приймання-передачі виконаних робіт і на момент цього договору становить 400000,00 грн. з ПДВ, що еквівалентно 13987,64 Євро на день укладення договору.

Ціни на запчастини, вартість, кількість і асортимент кожної окремої поставки (партії запчастин) визначаються в рахунку-фактурі на підставі заявки покупця та вказуються у видаткових накладних (п. 2.6 договору).

Згідно п. 3.1 договору, ціни та суми вказуються в рахунках-фактурах та актах приймання-передання виконаних робіт (далі "акт"). Підписані сторонами акти є невід'ємними частинами цього договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що покупець здійснює розрахунки за запчастини шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця 100% вартості на умовах 60% - попередня оплата, а залишок 40% з відстрочкою платежу протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту фактичної передачі запчастин та/або наданих послуг, та підписання відповідних видаткових накладних, або з моменту підписання акту виконаних робіт (наданих послуг).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 325273,06 грн., що підтверджується видатковими накладними № НОМЕР_1 від 19.09.2016, № НОМЕР_2 від 19.09.2016, № НОМЕР_3 від 03.10.2016 (а.с. 17,19,20).

Разом з тим на виконання умов договору, позивачем надано послуги з ремонту техніки на загальну суму 59348,11грн., що підтверджується актами виконаних робіт № НОМЕР_4 від 05.05.2016, № НОМЕР_5 від 19.09.2016, № НОМЕР_6 від 17.10.2016 (а.с 22-24).

За таких обставин позивачем з межах укладеного договору поставлено товару та надано послуг на загальну суму 384621,17грн.

Відповідач в порушення умов договору поставлений позивачем товар та надані послуги в повному обсязі не оплатив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день звернення з позовом до суду становила 127815,61 грн.

Після звернення з позовом до суду відповідач частково погасив заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 47000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (а.с. 76-80).

Відповідно до п. 8.1 договору, за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно цього Договору та відповідно до законодавства України.

За порушення покупцем строків оплати вартості запчастини та/або послуг, покупець несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх грошових зобов'язань.

Пунктом 8.3 договору встановлено, що у випадку прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни запчастин та/або послуг, покупець сплачує на користь продавця відсотки за користування коштами в розмірі 48 (сорока восьми) відсотків річних з простроченої суми за весь фактичний час користування чужими грошовими коштами.

За порушення покупцем строків оплати, передбачених даним договором, понад 60 ( шістдесят) календарних днів, покупець сплачує одноразово штраф в розмірі 20000,00 грн. (п. 8.7 договору).

Згідно п. 8.6 договору, за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору сторони несуть відповідальність згідно цього договору та відповідно до діючого законодавства України (3% річних, інфляційні витрати).

На підставі вищезазначених пунктів договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9261,89 грн. пені, 992,35 грн. 3% річних, 15877,53 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 20000,00 грн. штрафу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме основний борг в сумі 80815,61 грн., 7907,03 пені, 847,00 грн. 3 % річних. В решті позовні вимоги не визнає.

Відповідач заперечує проти нарахування штрафних санкцій на попередню оплату та не погоджується з періодом нарахування пені, вказує, що прострочення платежу має місце з 18.11.2016.

Крім того, заперечує проти стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, оскільки вважає, що правова природа таких процентів передбачена ст. 536 ЦК України та не застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами. Вважає, що факт користування покупцем чужими коштами продавця взагалі відсутній.

Враховуючи вищевикладене просить позовні вимоги задовольнити частково.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 29/08 від 29.08.2016, який за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору поставки та договору про надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, матеріалами справи, а саме видатковими накладними № НОМЕР_1 від 19.09.2016, № НОМЕР_2 від 19.09.2016, № НОМЕР_3 від 03.10.2016 підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 325273,06 грн., що вказує на належне виконання зобов'язання з боку позивача.

Разом з тим, матеріали справи містять також докази того, що позивачем надано відповідачу послуги по ремонту техніки на загальну суму 59348,11грн.

Відповідач факт отримання товару та надання послуг позивачем не оспорив, відтак у останнього виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати отриманого товару та наданих послуг на загальну суму 384621,17 грн.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, пунктом 4.1 договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, а саме, що покупець здійснює розрахунки за запчастини шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця 100% вартості на умовах 60% - попередня оплата, а залишок 40% з відстрочкою платежу протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту фактичної передачі запчастин та/або наданих послуг, та підписання відповідних видаткових накладних, або з моменту підписання акту виконаних робіт (наданих послуг).

За приписами ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч.4 ст. 538 ЦК України).

Позивачем здійснено попередню оплату в сумі 202618,00грн., а саме 29.04.2016 в сумі 2616,00 грн. за послуги з ремонту на підставі рахунку № 16-0017380 від 30.03.2016 (а.с. 38, 66) та 09.09.2016 в сумі 200000,00грн. за запчастини та ремонтні роботи згідно договору № 29/08/16 від 29.08.2016.

Таким чином відповідач не здійснив попередню оплату на суму 10648,31 грн.

Незважаючи на те, що відповідачем не здійснено попередньої оплати в повному обсязі, позивач виконав своє зустрічне зобов'язання та поставив позивачу товар та виконав ремонтні роботи на загальну суму 384621,17 грн. (а.с. 17,19,20,22,23,24).

Факт виконання позивачем свого зустрічного зобов'язання вказує на необхідність виконання відповідачем обов'язку щодо оплати товару та наданих послуг.

Як вказують умови договору, остаточний розрахунок по договору відповідачем мав бути здійснений протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту фактичної передачі запчастин та/або наданих послуг, та підписання відповідних видаткових накладних, або з моменту підписання акту виконаних робіт (наданих послуг).

Після поставки товару та надання позивачем послуг, відповідачем проводились оплати 30.09.2016 на суму 16714,98 грн., 25.10.2016 на суму 14209,68 грн., 19.12.2016 на суму 15264,90 грн. та 8000,00 грн. (а.с. 40-43).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на день звернення до суду в межах укладеного договору становила 127815,61грн.

Після звернення з позовом до суду відповідач частково погасив заборгованість в сумі 47000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 76-80).

В результаті неналежного виконання відповідачем свого обов'язку, на день вирішення спору в суді має місце заборгованість в сумі 80815,61грн., що також не заперечується самим відповідачем.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 80815,61грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач провів розрахунки на суму 47000,00 під час розгляду справи в суд, в цій частині позовні вимоги підлягають припиненню на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 9261,89 грн. пені, то суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку (а.с.5-6), пеню заявлено за період з 17.11.2016 по 18.12.2016 за 30 днів на суму заборгованості 151080,51 грн. та з 19.12.2016 по 02.02.2017 за 59 днів на суму простроченої заборгованості 127815,61 грн. , яка в сукупності склала 9261,89 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем допущено арифметичну помилку в кількості прострочених днів, зокрема, за період з 19.12.2016 по 02.02.2017. Кількість днів прострочки за вказаний період становить 46.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені виходячи з вихідних даних позивача , яка склала 7974,25 грн., а саме:

151080,51 грн. * 14:100* 2*30 :365 = 3467,42 грн.

127815,61 грн. *14:100*2 *46 :365 = 4506,83 грн.

Отже вимога про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 7974,25 грн.

В частині стягнення 1287,64 грн. пені ( 9261,89 грн. - 7974,25грн. ) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Крім того, в порядку п.8.7 Договору, за порушення покупцем строків оплати, передбачених даним договором, понад 60 (шістдесят) календарних днів, позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 20000,00 грн.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

В ході розгляду справи судом встановлено, що остання поставка в межах укладеного договору відбулась 17.10.2016. Враховуючи умови договору щодо відстрочки платежу на 30 календарних днів, відповідач зобов'язаний був провести остаточний розрахунок за поставлений товар та виконані роботи до 17.11.2016.

Проте відповідач свого обов'язку не виконав у встановлені договором строки. Станом на момент звернення з позовом до суду - 02.02.2017 мала місце заборгованість перед позивачем в сумі 127815,61грн., відповідно прострочення платежу складало 78 (сімдесят вісім днів).

Перевіривши вказаний розрахунок суд дійшов висновку, що вимога про стягнення штрафу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в сумі 20000,00 грн.

Разом з тим суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо того, що прострочення платежу не існувало понад 60 днів, так як відповідачем здійснювались часткові проплати, оскільки такі оплати відповідач проводив із порушенням встановленого договором строку, що є порушенням зобов'язання.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 15877,33 грн. відсотків за користування чужими коштами, то суд зазначає про наступне.

Частиною третьою ст. 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Приписами ч.5 ст. 694 ЦК України встановлено, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

За умовами ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом у п.8.3 договору сторони погодили, що у випадку прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни запчастин та/або послуг, покупець сплачує на користь продавця відсотки за користування коштами в розмірі 48 (сорока восьми) відсотків річних з простроченої суми за весь фактичний час користування чужими грошовими коштами.

З розрахунку позивача (а.с.7) 48% за користування чужими грошовими коштами позивачем заявлено за період з 17.11.2016 по 18.12.2016 на суму простроченої заборгованості 151080,51 грн. та за період з 19.12.2016 по 02.02.2017 на суму простроченої заборгованості 127815,61грн., які в сукупності склали 15877,53 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що позивачем допущено аналогічну арифметичну помилку, як і при розрахунку пені, яка полягає у невірному визначені кількості прострочених днів за заявлений період. За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 48 % за користування чужими грошовими коштами за заявлений позивачем період з урахуванням простроченої заборгованості на відповідний період, розмір яких становить 13670,15 грн.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в сумі 854,38 грн.

В частині стягнення 2207,38 грн. (15877,53 грн. - 13670,15грн.) 48 відсотків за користування чужими грошовими коштами суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 992,35 грн. 3% річних, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с.7) вбачається, що нарахування 3% річних здійснено за період з 17.11.2016 по 18.12.2016 на суму простроченої заборгованості 151080,51 грн. та за період з 19.12.2016 по 02.02.2017 на суму простроченої заборгованості 127815,61грн., які в сукупності склали 992,35 грн.

Перевіривши нарахування 3% річних, суд встановив, що позивачем також допущено арифметичну помилку. За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних за заявлений позивачем період з урахуванням простроченої заборгованості на відповідний період, розмір яких становить 854,38 грн.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою, заявленою відповідно до вимог чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в сумі 854,38 грн.

В частині стягнення 137,97 грн. (992,35 грн. - 854,38грн.) 3% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Водночас, суд не погоджується із запереченнями відповідача з приводу того, що до правовідносин, які виникли між сторонами не може бути застосована ст. 536 ЦК України та факт користування чужими коштами відсутній з огляду на наступне.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами договору, укладеного між сторонами щодо якого між останніми виник спір сторони погодили такий вид відповідальності як сплату 48 відсотків за користування коштами на випадок прострочення виконання грошових зобов'язань по оплаті ціни запчастин та /або послуг.

Слід зазначити, що користуванням чужими грошовими коштами є не тільки зобов'язання, основним предметом яких є надання грошових коштів у тимчасове використання (позика, кредит, банківський вклад тощо), але і випадки прострочення сплати грошей за будь-якими оплатними зобов'язаннями.

За таких обставин заперечення відповідача не ґрунтуються за нормах чинного законодавства та є безпідставними.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 123314,39 грн., з яких: 80815,61 грн. основний борг; 7974,25 грн. пеня; 854,38 грн. 3% річних, 13670,15грн відсотки за користування коштами; 20000,000грн. штраф.

В частині стягнення 47000,00грн. основного боргу суд припиняє провадження у справі на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

В частині стягнення 1287,64 грн. пені, 2207,38 грн. відсотків за користування коштами, 137,97 грн. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодійний союз" (12243, Житомирська область, Радомишльський район, с.Чудин, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра" (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт, Чабани, вул. Машинобудівна , буд. 5-а, )

- 80815,61 грн. основного боргу;

- 7974,25 грн. пені;

- 854,38 грн. 3% річних;

- 13670,15 грн. відсотків за користування коштами;

- 20000,00 грн. штрафу.

- 1849,72 грн. судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 47000,00 грн. основного боргу на підставі п. 1-1- ч.1 ст. 80 ГПК України.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.04.17

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід.)

3- відповідачу (наручно)