РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/23988/16

За позовом публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"

до Державної служби України з надзвичайних ситуацій

про стягнення 415 093,24 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Шинкаренко С.В. - представник за довіреністю

від відповідача: Ігнатенко В.І. - представник за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення 415 093,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2016 року порушено провадження у справі №910/23988/16.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішення суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 6 007 500 грн виконано в примусовому поряду 18.03.2016 року, в зв'язку з чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних нарахованих на суму заборгованості до дня погашення суми основного боргу.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що між позивачем та відповідачем договори не укладалися, виконання рішення суду здійснювалося Державною казначейською службою України, в той час як оскарження дій/бездіяльності Державної казначейської служби України відноситься до компетенції адміністративного судочинства.

Відповідач у клопотанні від 04.04.2017 року просив суд застосувати наслідки пропущення позивачем строків позовної давності.

Представником відповідача надано клопотання про залучення до участі у розгляді даної справи в процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що відповідачем не доведено яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Державної казначейської служби України.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція, 1950) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Суд також зазначає, що відкладення розгляду, можливість якого передбачена статтею 77 Господарського процесуального кодексу України, є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 року відкладено розгляд справи.

В судовому засіданні 04.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2009 між Холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» у формі відкритого акціонерного товариства та Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи укладено договір №21-6/30 на поставку останньому п'яти пожежно-рятувальних автоцистерн АЦ-60 (65053) від 04.08.2009 року (далі - Договір).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 6 007 500 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач за отримані автомобілі не розрахувався, позивачем було подано позов до Господарського суду міста Києва, яким порушено провадження у справі №9/400.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2010 року у справі №9/400 стягнуто з МНС України 6 007 500 грн. - основного боргу за поставлені автомобілі; 108 135 грн. - 3 % річних за період з 17.12.09 по 29.07.10; 276 345 грн. - втрат від інфляції за період з січня 2009 року по березень 2010 року.

20 грудня 2010 року виданий наказ про примусове виконання вказаного рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2011, постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2011, постановою Верховного суду України від 26.12.2011 року рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін.

З урахуванням прийнятого 09 грудня 2012 року Президентом України Указу "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" №1085/2010 Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 жовтня 2011 року у справі №9/400 Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи замінено на правонаступника - Міністерство надзвичайних ситуацій України (; 01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55).

З урахуванням прийнятого 24 грудня 2012 року Президентом України Указу №726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" Ухвалою Господарського суду міста Києва 19 лютого 2013 року замінено Стягувача та Боржника у виконавчому провадженні за Рішенням Господарського суду міста Києва від 1 грудня 2010 року на правонаступників, а саме:

- Стягувача: з Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства замінено на Публічне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ" (; 39631, м. Кременчук, вул. Київська, 62);

- Боржника: з Міністерства надзвичайних ситуацій України замінено на Державну службу України з надзвичайних ситуацій (; 01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55).

Враховуючи вищевикладене, оплата боргу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи має здійснюватись його правонаступником - Державною службою України з надзвичайних ситуацій на користь Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" - правонаступника Холдингової компанії "АвтоКрАЗ" у формі відкритого акціонерного товариства.

Враховуючи непогашення заборгованості за поставлені автомобілі ПАТ «АвтоКрАЗ» звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій як правонаступника Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на свою користь 1 087 357, 50 грн. - втрат від інфляції та 676 460, 96 грн. - 3 % річних за договором від 04.08.2009 №21-6/30 на поставку продукції спеціального призначення -пожежно-рятувальних автоцистерн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 у справі №910/12992/14 позов задоволено повністю, стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ПАТ «АвтоКрАЗ», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 1 429 785, 00 коп. - інфляційних витрат за період з серпня 2010 року по червень 2014 рік , 706 580,75 грн. - три проценти річних за період з 30.07.2010 по 30.06.2014.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 у справі № 910/12992/14 рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 06.04.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 скасовано, резолютивну частину Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 викладено у наступній редакції: «Позов задовольнити частков, стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631, м. Кременчуг, вул. Київська, 62; Код: 05808735) інфляційні втрати за період липень 2011 року - червень 2014 року включно в розмірі 627 042 грн. 69 коп., три проценти річних за період з 27.06.2011 по 30.06.2014 в розмірі 526 555 грн. 75 коп. та судові витрати в розмірі 23 0 72 грн. 75 коп., в іншій частині позову відмовлено.

Враховуючи непогашення заборгованості за поставлені автомобілі ПАТ «АвтоКрАЗ» у 2015 році звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій як правонаступника Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на свою користь 3 283 830,06 грн. - втрат від інфляції (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року) та 210 838,56 грн. - 3 відсотки річних (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року) за договором від 04.08.2009 №21-6/30 на поставку продукції спеціального призначення -пожежно-рятувальних автоцистерн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №910/26630/15 позов задоволено повністю, стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь Публічного акціонерного товариства «АвтоКрАЗ» 210 838 грн. 56 коп. - 3% річних (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року), 3 283 830 грн. 06 коп. - інфляційних втрат (за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року), 52 420 грн. 00 коп. - судового збору.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, що 18.03.2016 року рішення у справі №9/400 виконане повністю, відшкодовано ПАТ «АвтоКрАЗ» суму основного боргу за поставлені автомобілі, інфляційні витрати та 3 проценти річних на загальну суму 6 391 980,00 грн. За таких підстав позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 316 445,04 грн - інфляційних втрат (за період з вересня 2015 року по березень 2016 року), 98 648,20 грн - 3 % річних (за період з 01.09.2015 року по 18.03.2016 року).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011№ 11/109).

Рішенням суду встановлено факт невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо сплати грошових коштів в розмірі 6 007 500,00 грн .

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості в розмірі 6007500 грн. фактично сплачена позивачу 18.03.2016 року, що підтверджується повідомленням про безспірне списання коштів з рахунку боржника Державної казначейської служби України.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат з суми боргу 6007500 грн за період з вересня 2015 року по березень 2016 року, в зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 316 445,04 грн.

Судом здійснено розрахунок 3 % річних за період з 01.09.2015 року по 17.08.2016, (оскільки рішення суду виконано 18.03.2016 року, то день виконання основного зобов'язання не включається в період нарахування 3 % річних), в зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню частково в розмірі 98259,66 грн.

Посилання відповідача на те, що виконання рішення суду здійснювалося Державною казначейською службою України, в той час як оскарження дій/бездіяльності Державної казначейської служби України відноситься до компетенції адміністративного судочинства безпідставні, з огляду на те, що предметом розгляду даної справи не є оскарження дій/бездіяльності Державної казначейської служби України.

Посилання відповідача на сплив строку позовної давності необґрунтовані, оскільки позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати за період з вересня 2015 року по березень 2016 року, з даним позовом позивач до суду звернувся 22.12.2016 року, а відтак строк позовної давності не пропущено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 55; ) на користь публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39631, м. Кременчуг, вул. Київська, 62; ) 316 445 (триста шістнадцять тисяч чотириста сорок п'ять) грн 04 коп - інфляційні втрати, 98 259 (дев'яносто вісім тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн 66 коп - 3 % річних та 6220 (шість тисяч двісті двадцять) грн 57 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ на виконання рішення суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 05.04.2017р.