РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017Справа №910/32751/15

За позовом Агропромислового виробничого підприємства "Агротранссервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

про стягнення 1018879,86 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Сліпкевич В.Р. (довіреність)

від відповідача: Лисенко В.А. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Агропромислове виробниче підприємство "Агротранссервіс" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (відповідач) страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом № 6012/249/000186 від 17.09.2014 у розмірі 514 115,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, але відповідач відмовився виплатити страхове відшкодування в порядку і строки, передбачені умовами укладеного між сторонами договору.

В процесі судового розгляду позивач збільшив розмір своїх вимог та просив суд стягнути з відповідача борг у сумі 1 125 136,54 грн., з яких: 538 605,64 грн. - основний борг, 260 685,13 грн. - інфляційні втрати, 17 043,55 грн. - 3% річних, 283 852,22 грн. - пеня. Крім того, в заяві про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 24950,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2016р. у справі №910/32751/15 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 346 764 грн. та судовий збір у розмірі 5 201,47 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського від 09.08.2016 рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/32751/15 від 24.03.2016 частково скасовано в частині відмови в задоволенні позову, викладено його резолютивну частину в наступній редакції: "1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" на користь Агропромислового виробничого підприємства "Агротранссервіс" 346764,82 грн. страхового відшкодування, 150 194,21 грн. інфляційних втрат, 10 402,94 грн. 3% річних, 175 434,50 грн. пені, 10241,63 грн. судового збору. 3. В іншій частині позову - відмовити".

Постановою Вищого Господарського суду України від 06.02.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 у справі № 910/32751/15 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва

За результатами автоматизованого розподілу справу № 910/32751/15 передано на розгляд судді Турчина С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва суддею Турчин С.О. прийнято справу № 910/32751/15 до свого провадження та призначено її розгляд на 14.03.2017.

14.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 14.03.2017 відкладено розгляд справи № 910/32751/15 на 28.03.2017.

В судове засідання 28.03.2017 з'явились представники позивача і відповідача та надали суду пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 розгляд справи відкладено на 11.04.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

10.10.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення у справі, у яких, крім іншого позивач просить суд задовольнити позовну заяву та стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 1018879,86 грн., з яких: 578 287,88 грн. основного боргу, 372417,39 грн. інфляційних втрат, 39260,20 грн. - 3% річних, 28 914,39 грн. - пеня та судові витрати.

11.04.2017 до початку судового засідання від відповідача надійшов відзив по справі, у якому останній, крім іншого, зазначив, що рішення суду, яке передбачає обов'язок позивача відшкодувати шкоду за втрату вантажу, було надано представником позивача лише в судовому засіданні 28.03.2017. Відповідач зазначає, що на даний час встановлений факт настання 30.11.2016 страхового випадку за договором добровільного страхування. Однак, відповідач зазначає, що позивач у строки, встановлені договором, не повідомив відповідача про набуття рішенням у справі № 21 О 1711/15 (058) законної сили, а отже не повідомив про настання страхового випадку.

Крім того, відповідач зазначає, що виплата страхового відшкодування страхувальнику може бути здійснена лише після самостійної оплати ним претензії третій особі або після виконання рішення суду, з наданням підтверджуючих документів. Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки документів, передбачених п. 1.1 договору позивач не надав, обов'язок з виплати страхового відшкодування у відповідача не настав.

У судовому засіданні 11.04.2017 позивач зазначив, що письмові пояснення, подані через канцелярію суду 10.04.2017 є одночасно заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Судом встановлено, що зазначені вище пояснення, за своєю суттю є також заявою про зменшення розміру позовних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у даній заяві та відповідно має місце нова ціна позову.

Позивач у судовому засіданні 11.04.2017 підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні 11.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві, у позові просив відмовити.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 11.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2014 між Агропромисловим виробничим підприємством "Агротранссервіс" (далі - страхувальник) та Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (далі - страховик) було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом №6012/249/000186 (далі - Договір страхування).

Сторони уклали Договір страхування про наступне: страховик відповідно до Закону України "Про страхування", "Особливих умов добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника/експедитора наземним транспортом" від 22.04.2008р. із змінами і доповненнями (далі - Правила), на підставі заяви страхувальника (Додаток №1 до Договору), що є невід'ємною частиною Договору, здійснює страхування відповідальності перевізника наземним транспортом та зобов'язується сплатити страхові платежі в строки, встановлені цим Договором, та виконувати інші умови Договору.

Предметом Договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди третій особі при здійсненні перевезень вантажів на умовах Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956р. (КДВП/CMR).

Страховим випадком за Договором є факт настання цивільної відповідальності страхувальника, визнаної ним добровільно, за попередньою згодою страховика чи встановленої чинним рішенням суду за зобов'язаннями, що виникають при заподіянні шкоди потерпілим третім особам внаслідок настання наступних страхових ризиків: відповідальність за вантаж.

Для отримання страхового відшкодування страхувальник надає страховику документи, які підтверджують факт, причини і обставини настання страхового випадку (п.11.1 Договору страхування).

Страховик приймає рішення про виплату, відмову чи відстрочку у виплаті страхового відшкодування протягом 10-ти робочих днів після отримання останнього необхідного документу для прийняття рішення про виплату та, у разі прийняття рішення про виплату, - складає страховий акт. Про відмову у виплаті або прийнятті рішення про відстрочку виплати страховик протягом 10-ти робочих днів повідомляє страхувальника письмово з викладенням мотивації прийнятого рішення та обґрунтуванням причин відмови (відстрочки) (п.11.13 Договору страхування).

За твердженням позивача, 26.11.2014 під час перевезення вантажу (Фунгіцид Авіатор) транспортним засобом ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Кроне, реєстраційний номер НОМЕР_2 за маршрутом Ліверкузен (Німеччина) - Обухів (Київська область, Україна), на території України на відрізку дороги Київ-Ковель поблизу смт. Бородянка під час руху автомобіля відбулася крадіжка частини вантажу - фунгіциду "Aviator XPRO EC 225" в кількості 220 каністр, об'ємом по 5 л, за розрахунками позивача загальна вартість втраченого вантажу становить 19 947,84 Євро (одна каністра 90,67 євро).

Водій, який керував транспортним засобом ДАФ, одразу повідомив страховика про викрадення у телефонному режимі.

В травні 2015 року позивач, отримавши претензію від відправника товару від 07.05.2015, з вимогою відшкодування шкоди у сумі 19 947,84 Євро та послуги адвоката 100 Євро, повідомив про цю претензію відповідача.

Листом від 25.06.2015 № 869/09-203 відповідач повідомив позивача про те, що він не визнає подію викрадення вантажу страховим випадком та відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Позивач стверджує, що ним було виконано всі умови укладеного з відповідачем Договору страхування в частині надання документів та відомостей, необхідних для виплати страхового відшкодування. Однак відповідач не відшкодував позивачу суму страхового відшкодування, порушивши при цьому як строки для виплати страхового відшкодування, так і строки для надання відповіді та реагування на страховий випадок.

У додаткових поясненнях, поданих позивачем 10.04.2017, останній зазначив, що Земельним судом Брауншвайн були прийняті рішення про стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 та КрАВАГ Логістик Ферзіхерунгз АГ збитків у сумі 19 947,84 Євро, що свідчить про настання страхового випадку.

Враховуючи викладене, з урахування зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 1018879,86 грн., з яких: 578 287,88 грн. основного боргу, 372417,39 грн. інфляційних втрат, 39260,20 грн. - 3% річних, 28 914,39 грн. - пеня та судові витрати.

При цьому, у судовому засіданні позивач зазначив, що сума основного боргу розрахована останнім, виходячи із суми, стягнутої за рішеннями іноземного суду - 19 947,84 Євро, за курсом НБУ станом на 06.04.2017.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову зазначив, що рішення суду, яке передбачає обов'язок позивача відшкодувати шкоду за втрату вантажу, було надано представником позивача лише в судовому засіданні 28.03.2017; на даний час встановлений факт настання 30.11.2016 страхового випадку за договором добровільного страхування. Однак, відповідач зазначає, що позивач у строки, встановлені договором, не повідомив відповідача про набуття рішенням у справі № 21 О 1711/15 (058) законної сили, а отже не повідомив про настання страхового випадку.

Крім того, відповідач зазначає, що виплата страхового відшкодування страхувальнику може бути здійснена лише після самостійної оплати ним претензії третій особі або після виконання рішення суду, з наданням підтверджуючих документів. Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки документів, передбачених п. 1.1 договору, позивач не надав, обов'язок з виплати страхового відшкодування у відповідача не настав.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/32751/15 від 24.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/32751/15 від 09.08.2016 та направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 06.02.2016 вказав, що судами попередніх інстанцій не досліджено обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, зокрема, чи настала подія (страховий випадок) згідно умов договору добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника наземним транспортом № 6012/249/000186 від 17.09.2014, розмір грошової суми, в межах якої відповідач зобов'язаний провести виплату у разі настання цього страхового випадку.

Згідно статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 06.02.2016, судом першої інстанції під час вирішення спору встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Укладений між сторонами договір є договором добровільного страхування.

Отже, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Статтею 979 Цивільного кодексу України, за договором срахування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2014 позивачем повідомлено відповідача про настання страхового ризику - викрадення вантажу, фунгіциду "Aviator XPRO EC 225" в кількості 220 каністр, об'ємом по 5 л., який в подальшому міг бути визнаний страховим випадком.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку; страховим відшкодуванням, визначається, страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

З огляду на положення чинного законодавства та умови договору страхування, у разі якщо подія, що настала, може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, у страховика виникає обов'язок здійснити страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вбачається зі змісту Договору, страховим випадком є факт настання цивільної відповідальності страхувальника, визнаної ним добровільно, за попередньою згодою страховика чи встановленої чинним рішенням суду за зобов'язаннями, що виникають при заподіянні шкоди потерпілим третім особам внаслідок настання наступних страхових ризиків: відповідальність за вантаж.

Таким чином, проаналізувавши зазначений пункт Договору, суд дійшов висновку, що страховим випадком є не факт настання події - викрадення вантажу, а факт настання у позивача відповідальності перед третіми особами за втрачений вантаж, який встановлено рішенням суду.

Положенням п. 6.3 Договору встановлено, що підтвердженням страхового випадку є заявлена у письмовій формі претензія яка була визнана страхувальником, за попередньою згодою страховика, у зв'язку з її обґрунтованістю, відповідністю чинному законодавству і відсутністю будь-яких підстав для заперечень щодо такої претензії, або рішення суду за позовом, заявленим у відповідності до чинного законодавства, яке набрало законної і передбачає обов'язок страхувальника відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок настання страхових ризиків, обраних в Розділі 2 Договору, у період дії Договору.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що страховий ризик - викрадення вантажу - стався 26.11.2014, тобто в період дії Договору.

В травні 2015 року позивач, отримавши претензію від відправника товару від 07.05.2015, з вимогою відшкодування шкоди у сумі 19 947,84 Євро та послуги адвоката 100 Євро, повідомив про цю претензію відповідача, однак відповідач претензію не визнав, що підтверджується листом від 23.06.2015 вих. № 853/09-263.

Тобто, відповідач був обізнаний про те, що треті особи заявляють претензії до позивача щодо відшкодування збитків, що сталися внаслідок настання страхового ризику 26.11.2014 та здійснював власне страхове розслідування.

В підтвердження настання страхового випадку позивачем долучено до матеріалів справи копії рішень Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058), які набрали законної сили 26.04.2016 та 18.05.2016.

Зі змісту зазначених рішень вбачається, що внаслідок втрати вантажу, що сталося 26.11.2014, присуджено до стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 13 480,97 Євро (рішення набрало законної сили 18.05.2016) та на користь КРАВАГ ЛОГІСТІК Ферзіхерунгс АГ - 6466,87 Євро.

Загальна сума збитків, присудження до стягнення з позивача у справі № 21 О 1711/15 (058) за подією, що сталася 26.11.2014, становить 19 947,84 Євро.

Таким чином, враховуючи умови договору добровільного страхування, невизнання відповідачем, як страховиком, претензії третіх осіб про відшкодування шкоди, завданої втратою вантажу, суд дійшов висновку, що наявність рішень Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058), які набрали законної сили, є страховим випадком у розумінні Договору добровільного страхування та, відповідно, підставою для виплати відповідачем позивачу страхового відшкодування.

Тобто, наявність рішень Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058), які набрали законної сили і передбачають обов'язок позивача відшкодувати шкоду, завдану страховим ризиком, що стався 26.11.2014 (під час дії договору), є належними доказами в підтвердження настання страхового випадку.

Щодо тверджень відповідача про ненастання обов'язку з виплати страхового відшкодування, у зв'язку з ненаданням позивачем документів, передбачених п. 11.1 Договору, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 11.1.7 Договору, для отримання страхового відшкодування страхувальник надає страховику документи, які підтверджують факт, причини і обставини настання страхового випадку, а саме: у випадку врегулювання претензії в судовому порядку - судове рішення, яке набуло законної сили і яким визнано цивільну відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну третій особі, та визначено розмір збитку , що підлягає стягненню з страхувальника на користь третьої особи

Копії рішень Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058) були надані позивачем відповідачу 28.03.2017, що не заперечується відповідачем.

Інші документи, необхідні для отримання страхового відшкодування, страхувальник надавав відповідачу після настання страхового ризику: листом вих.№2118/09-203 від 05.12.2014р. відповідач витребував у позивача документи, які підтверджують факт, причини і обставини настання страхового випадку, а у грудні 2014 року на вказаний запит відповідача позивач надав всі перелічені у запиті документи та копії тахошайб за період з 25.11.2014р. по 27.11.2014р., що не заперечується відповідачем.

Тобто, наведене свідчить про виконання позивачем умов п. 11.1 Договору.

Твердження відповідача про те, що виплата страхового відшкодування страхувальнику може бути здійснена лише після самостійної оплати ним претензії третій особі або після виконання рішення суду, з наданням підтверджуючих документів, є безпідставними та такими, що суперечать суті Договору, з огляду на наступне.

Так, відповідно до 11.8 Договору, страховик виплачує страхове відшкодування за домовленістю сторін - страхувальнику або третій особі. У випадку самостійної компенсації страхувальником шкоди, завданій третій особі, за письмовою згодою страховика, виплата страхового відшкодування здійснюється страхувальнику після надання усіх необхідних документів, що підтверджують таку виплату.

Тобто, даним пунктом договору передбачений обов'язок страхувальника надати документи, що підтверджують оплату, лише у разі самостійної виплати страхувальником шкоди третій особі, яка погоджена зі страховиком.

Однак, у даному випадку, страховик не погоджував претензію третьої особи, а позивач не здійснював самостійну виплату, тому надання документів, що підтверджують оплату, не є обов'язковим для виплати відповідачем позивачу страхового відшкодування.

Крім того, ні даний пункт Договору, ні будь-які інші пункти не зобов'язують страхувальника виплачувати компенсацію третій особі до отримання страхового відшкодування від страховика.

Щодо посилання відповідача на несвоєчасне повідомлення позивачем відповідача про набрання рішенням Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058) законної сили, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, то суд зазначає наступне.

Коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2015 у справі № 910/28941/14.

В даному випадку, несвоєчасне надання позивачем відповідачу копій рішень Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058) ніяк не перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, як і не вплинуло на визначення розміру страхового відшкодування, яке має бути сплачене відповідачем позивачу.

Згідно зі ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

- навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

- вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

- подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

- одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

- несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

- наявності інших підстав, встановлених законом.

Аналогічні норми містить ст. 26 Закону України "Про страхування".

Суд зазначає, що відповідачем не доведено суду наявність підстав для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, як і не доведено, що наявність рішень Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058) не є страховим випадком.

За умовами п.2 Договору страхування, при заподіянні шкоди страхувальник має право на отримання страхового відшкодування в розмірі прямої дійсної шкоди в межах страхової суми з урахуванням конкретних умов страхування.

Позивач в своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог навів розрахунок шкоди, згідно з яким шкода становить 19 947,84 Євро, що, за розрахунками позивача, станом на 06.04.2017 по курсу НБУ еквівалентно 578 287,88 грн. Судом перевірено, що станом на 06.04.2017 курс НБУ становив 28,998254 грн., а тому гривневий еквівалент становить 578 452,53 грн.

Відповідно до п.11.6.2.1.1 Договору страхування страхове відшкодування за знищення, пошкодження чи втрату вантажу здійснюється: у разі повного знищення/втрати вантажу (його частини) - у розмірі документально підтвердженої вартості пошкодженого, знищеного чи втраченого вантажу (або його частини) згідно транспортної накладної та документів, що до неї додаються (документів, що в ній зазначені ) на момент настання страхового випадку за вирахуванням франшизи та вартості придатних для використання залишків, визначеної на основі висновку експерта.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

За умовами п.3 Договору страхування, франшиза по ризику "крадіжка" встановлена у розмірі 2 250 дол. США, що станом на 06.04.2017 становить 61103,27 грн. (2250 *27,157009(курс гривні до долара США).

Зважаючи на вищевикладене, в даному випадку страхове відшкодування, яке підлягає виплаті позивачу становить 517349,26 грн. (578452,53 грн. (розмір страхового відшкодування у гривневому еквіваленті станом на 06.04.2017) - 61103,27 грн. (франшиза) = 517349,26 грн.).

Враховуючи вищевстановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 517 349,26 грн. страхового відшкодування, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 372417,39 грн. інфляційних втрат, 39260,20 грн. 3% річних, 28 914,39 грн. пеня. Зазначені позовні вимоги мотивовані тим, що страховим випадком є факт викрадення вантажу, що стався 26.11.2014, а тому обов'язок відповідача виплатити страхове відшкодування настав ще у грудні 2014.

Інфляційні втрати, пеня, 3% річних нараховані позивачем за період з 01.01.2015 по 06.04.2017.

Однак, як встановлено судом вище, страховим випадком у даній справі є факт набрання законної сили рішеннями Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058) про стягнення з позивача майнової шкоди.

Оскільки рішення Земельного суду Брауншвайг у справі № 21 О 1711/15 (058) були надані позивачем відповідачу лише 28.03.2017, то відповідач не допустив прострочення виконання зобов'язання у період 01.01.2015 по 06.04.2017, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Агропромислового виробничого підприємства "Агротранссервіс" частково.

У заяві від 21.01.2016 позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 24950,00 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Отже, судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об'єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

З наданих позивачем доказів, зокрема Договору № 02/11/15 від 02.11.2015, платіжного доручення № 662 від 30.11.2015, вбачається, що юридичні послуги надавав позивачу не адвокат, а фізична особа-підприємець, а тому підстави для стягнення цих витрат з відповідача відсутні.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, Печерський район, бульвар Л.Українки, буд. 9, ) на користь Агропромислового виробничого підприємства "Агротранссервіс" (17000, Чернігівська обл., Козелецький район, смт. Козелець, вул. Комсомольська, буд. 102А, ) 517 349,26 грн. страхового відшкодування та 7760,24 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2017.

Суддя С.О. Турчин