РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017Справа №910/30902/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "ІНВЕКС Телеком"

до Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами апарату Верховної Ради України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестспецкомплекс"

про стягнення 526 872,22 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Голодюк Л.М., за довіреністю

від відповідача: Мірошниченко О.В., за довіреністю

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Інвекс Телеком» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України про стягнення 526 872,22 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Контракту № 5/2013 від 07.08.2013р. у визначений строк не розрахувався за виконані роботи, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 284 917,32 грн., за прострочення оплати якої нараховані 18 383,02 грн. - 3% річних та 223 571,88 грн. - втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30902/15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 позовні вимоги задоволено повністю, присуджено до стягнення з ДП "Державний будівельний комбінат Управління справами Верховної Ради України" на користь ТОВ "Виробнича фірма "Інвекс Телеком" 284 917,32 грн. основного боргу, 223 571,88грн. інфляційних втрат, та 18 383,02 грн. 3% річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 рішення від 11.02.2016 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Інвекс Телеком" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016 скасовано, а справу №910/30902/15 направлено для нового розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/30902/15 було передано для розгляду судді Головатюку Л.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2016 справа № 910/30902/15 була прийнята до свого провадження суддею Головатюком Л.Д., розгляд справи призначено на 24.01.2017.

Згідно з Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/338 від 01.02.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/30902/15, за результатами якого зазначену справу передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 справа № 910/30902/15 була прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 27.02.2017.

У судове засідання 27.02.2017 представники позивача та відповідача з'явилися, представник третьої особи не з'явився.

Представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення по справі та позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача подав письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2017 та проти позову заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання 27.02.2017 не з'явився.

Враховуючи те, що представник третьої особи у судове засідання 27.02.2017 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням позивачем та третьою особою вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 у справі № 910/30902/15, розгляд справи було відкладено на 20.03.2017.

01.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник позивача подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

16.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник позивача подав письмові пояснення по справі.

Також, 17.03.2017 представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

У судове засідання 20.03.2017 представники позивача та відповідача з'явилися, представник третьої особи не з'явився.

Представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення по справі та позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Третя особа в засідання господарського суду не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Вимоги ухвал суду залишені третьою особою без виконання.

Враховуючи те, що представник третьої особи у судове засідання 20.03.2017 не з'явився, а також у зв'язку з невиконанням третьою особою вимог ухвал Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 та 27.02.2017, розгляд справи було відкладено на 03.04.2017.

У судове засідання 03.04.2017 представник позивача з'явився та подав заяву про долучення документів до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 03.04.2017 з'явився, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовуючи його необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи приписи ст. 69 ГПК України, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 14:30, для надання відповідачу можливості ознайомитись з матеріалами справи.

При цьому, судом враховано, що у зв'язку з обмеженим строком розгляду справи, належним підтвердженням повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи може вважатися телефонограма суду з відміткою про її прийняття посадовою (службовою) особою сторони.

З метою повідомлення третьої особи про оголошення у судовому засіданні перерви, секретарем судового засідання здійснено телефонограму, яка прийнята представником третьої особи, що підтверджується матеріалами справи.

Судом також враховано, що третя особа належним чином повідомлялась про час, дату та місце судових засідань, що підтверджується матеріалами справи, проте в жодне із засідань суду свого уповноваженого представника не направила, про причини неявки суд не повідомляла, письмових пояснень, витребуваних ухвалами суду на адресу суду також не надходило.

Після оголошеної перерви, суд, дослідивши у судовому засіданні 03.04.2017 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, дійшов висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Так, відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, тому приймається до розгляду.

Відтак, оскільки збільшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є заборгованість в розмірі 284 917,32 грн., 3 % річних у розмірі 30 162,02 грн. та інфляційні втрати в розмірі 274 421,77 грн.

У судовому засіданні представник позивача, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.04.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

Представник третьої особи не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Приймаючи до уваги п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце проведення наступного судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Зважаючи, що неявка повноважних представників третіх осіб не перешкоджає розгляду спору по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.04.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "ІНВЕКС Телеком" (далі - позивач, підрядник) та Державним підприємством "Державний будівельний комбінат Управління справами Верховної Ради України" (далі - відповідач, генпідрядник) було укладено Контракт № 5/2013 (далі - Контракт), у відповідності до умов якого, позивач в межах кошторису, договірної ціни та відповідно до проектної документації виконує власними і залученими силами і засобами роботи, передбачені в додатках до даного контракту, які є його невід'ємною частиною, усуває протягом гарантійного строку експлуатації об'єкту недоробки, що зумовлені неякісним виконанням робіт, а відповідач фінансує та приймає виконані всі передбачені замовленням роботи по будівництву та постачанню систем слабкострумових мереж відповідно до умов цього Контракту, фінансує всі передбачені замовленням роботи по будівництву об'єкту.

Згідно з п. 3.1 Контракту, орієнтовна договірна ціна робіт за контрактом становить 5 245 647,58 грн., у т.ч. ПДВ.

Кінцева вартість робіт за контрактом визначається на підставі підписаних обома сторонами актів виконаних робіт форми КБ-2в та КБ-3, що пройшли перевірку в генпідрядника та замовника будівництва (п. 3.1.1 Контракту).

Умовами пункту 4.2 Контракту визначено, що при несвоєчасному, за вини підрядника, початку виконання робіт, значному їх відставанні від графіку, генпідрядник попереджує підрядника про суттєва (більше одного тижня) відставання від графіка робіт. Якщо в тижневий термін не буде забезпечено суттєвих зрушень (скорочення терміну відставання від графіка робіт на 40 %), генпідрядник може розірвати Контракт і вимагати відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до п. 5.1 Контракту, фінансування робіт здійснюється відповідачем за рахунок коштів замовника.

За умовами п. 5.4 Контракту, розрахунки за виконані роботи з підрядником здійснює генпідрядник протягом десяти банківських днів після підписання актів приймання виконаних підрядних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін при умові надходження коштів від замовника за виконані підрядником роботи. Генпідрядник має право затримати кінцеві розрахунки за роботи, виконані з недоробками і дефектами, виявленими при підписанні кінцевого акту, до їх усунення.

Згідно з п. 9.2 Контракту генпідрядник залишає за собою право постачати підряднику необхідні для виконання робіт будівельні матеріали.

Пунктом 10.3 Контракту визначено, що генпідрядник здійснює контроль і технічний нагляд за відповідністю якості, обсягів і ціни виконаних робіт проекту, кошторису, будівельним нормам і правилам, а матеріалів, конструкцій виробів - державним стандартам і технічним умовам.

При виявленні відхилень генпідрядник видає підряднику розпорядження про їх усунення, при значних порушеннях приймає рішення про призупинення робіт.

У відповідності до п. 12.4 Контракту, виявленні в процесі перевірок і випробувань неякісні роботи підлягають виправленню, неякісні матеріали - заміні.

Підрядник зобов'язаний усувати недоліки в роботах, матеріалах, устаткуванні, виявлені генпідрядником, відповідними державними органами, архітектурним наглядом в строки, визначені актами перевірок, вказівок та приписів, та інформувати генпідрядника про це. Підрядник за запитом генпідрядника надає необхідну йому інформацію позачергово.

У випадку невиконання цих вимог підрядником у встановлені актами строки, генпідрядник може залучити для виправлення неякісно виконаних робіт іншого виконавця.

За умовами пункту 14.2 Контракту, якщо при прийманні робіт будуть виявлені суттєві недоробки та недоліки, що виникли з вини підрядника, генпідрядник не підписує Акт і затримує оплату робіт, виконаних з порушенням. На виявленні при прийманні робіт суттєві недоліки та недоробки, що винили з вини підрядника, складається акт з участю представників сторін. При відмові підрядник в складанні такого акту, до складання акту залучаються представники Держархбудконтролю.

У відповідності до п. 17.1 Контракту генпідрядник має право розірвати контракту, надіславши повідомлення підряднику, у разі прийняття судом постанови про визнання підрядника банкрутом.

Згідно з п. 17.2 Контракту генпідрядник має право ініціювати розірвання контракту, надіславши повідомлення підряднику, у разі:

- відсутності коштів для фінансування будівництва об'єкту;

- прийняття рішення про припинення будівництва, в тому числі шляхом консервації або ліквідації незавершеного будівництва;

- підрядник не розпочав виконання робіт протягом двох днів з дня коли він повинен згідно з контрактом розпочати їх виконання;

- допустив відставання темпів виконання робіт від передбачених графіком більш ніж на п'ятнадцять днів;

- виконав роботи з істотними недоліками і не забезпечив їх усунення у визначений актом строк (згідно п.п. 12.2; 14.2; 14.3);

- допустив недоліки, які виключають можливість використання об'єкта для вказаної в контракті мети та не можуть бути усунені підрядником.

Відповідно до п. 17.5 Контракту, у разі якщо рішення про розірвання контракту приймається відповідно до умов пунктів 17.1 та 17.3 контракт вважається розірваним з дня одержання іншою стороною повідомлення про таке рішення. Контракт вважається розірваним відповідно до умов пунктів 17.2 та 17.4 виключно після узгодження цього питання сторонами або після вирішення спору в судовому порядку.

Пунктом 17.7 Контракту визначено, що у разі розірвання контракту з вини підрядника, останній протягом двох днів після прийняття відповідного рішення передає за актом генпідряднику будівельний майданчик, виконанні роботи, якщо інше не передбачено рішенням суду.

Генпідрядник зобов'язується оплатити підряднику протягом десяти днів після підписання вказаного вище акту вартість прийнятих робіт, матеріалів, устаткування, інших матеріальних ресурсів, але не оплачених на момент їх прийняття за умови компенсації цих витрат замовником.

На виконання умов договору позивачем були виконані роботи загалом на суму 343 504,94 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками генпідрядника, підрядника та замовника актами приймання виконаних будівельних робіт № 1 та № 2 від 30.08.2013 року, а також довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року, копії яких містяться в матеріалах справи, а оригінали досліджено судом у судовому засіданні.

Однак, відповідач не здійснив оплати виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт в повному обсязі, лише частково сплативши 50 000,00 грн.

Також, 31.08.2013 між позивачем та відповідачем було підписано акт надання послуг №1009, за яким вартість послуг генерального підряду, яка підлягала сплаті позивачем відповідачу склала 8587,62 грн., та яку було зараховано в рахунок погашення заборгованості відповідача по оплаті виконаних позивачем робіт на підставі протоколу зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.08.2013.

У зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість по оплаті прийнятих робіт на суму 284 917,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Оскільки виконані роботи відповідач не оплатив у повному обсязі, позивач 24.11.2014 звернувся до відповідача з претензією за вих. № 1119 від 19.11.2014, яка отримана відповідачем, проте відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що відповідач повну вартість виконаних робіт на суму 284 917,32 грн. позивачу не оплатив, останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 12.12.2016 зазначив наступне:

«Як видно із матеріалів справи та тверджень позивача, згідно з Актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року від 30.08.2013 Монтажні роботи ПС, ОП, СКС на Реконструкції з прибудовою адміністративного будинку Генеральної прокуратури України по вул. Різницькій 13/15 в Печерському районі м. Києва становить 270 523,58грн.

Згідно з Актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року від 30.08.2013 виконаних Пусконалагоджувальних робіт ПС, ОП, СКС на Реконструкції з прибудовою адміністративного будинку Генеральної прокуратури України по вул. Різницькій 13/15 в Печерському районі м. Києва становить 72 981,36грн.

31.08.2013 Державному будівельному комбінату Управління справами Верховної Ради України згідно Контракту виплачено 8 587,62грн. за послуги Генпідрядника.

14.10.2013 Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України згідно Контракту оплачено 50 000,00грн.

19.12.2013 позивач направив відповідачу лист вих.№1219/2, у якому вказав, що на нараді, яка відбулася 16.12.2013 в приміщенні Генеральної прокуратури України за участю та у присутності начальника Головного управління забезпечення діяльності органів прокуратури Сігнаєвського О.І., відповідального за технічний нагляд від замовника Андрухів Я.С., генпідрядником було оголошено рішення про припинення договірних відносин з підрядником та, як наслідок, недопущення його на об'єкт. Таким чином генпідрядник відмовився в односторонньому порядку від контракту до закінчення роботи. 17.12.2013 представників підрядника не було допущено на будівельний майданчик, що зумовило неможливість виконання зобов'язань, взятих на себе, за контрактом.

Згідно з Актом звірки взаєморозрахунків від 29.12.2014 за період з 01.04.2013 по 29.12.2014, підписаного державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України та ТОВ "Компанія "Інвестспецкомплекс", за контрактом №5/2013 від 07.08.2013 заборгованість на користь останніх становить 284 917,32грн.

Зазначені обставини апеляційним господарським судом залишено без належної правової оцінки. Не обґрунтовано з яких причин не взято до уваги акти виконаних робіт від 30.08.2013 та акт звірки взаєморозрахунків від 29.12.2014, та чим обумовлено розірвання договору підряду в односторонньому порядку і залучення іншого підрядника для виконання відповідних робіт.

Що стосується рішення суду першої інстанції, то воно також не може бути визнано у повній мірі обґрунтованим із урахуванням зазначеного та залучення апеляційним господарським судом у якості третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Інвестспецкомплекс".»

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до норм статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами частини другої статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскільки договір підряду є оплатним, обов'язок відповідача, як замовника за спірним договором оплатити прийняті роботи виникає в силу положень законодавства та розділу 4 договору.

При цьому, умовами пунктів 5.1 та 5.4 Контракту сторонами узгоджено не умови виникнення у відповідача вказаного обов'язку, а порядок і строки здійснення розрахунків, тобто, строки виконання зобов'язання.

Суд вважає, що вказані пункти контракту, які регламентують порядок проведення розрахунків за виконані роботи після надходження коштів від замовника - Генеральної прокуратури України, суперечать імперативним приписам ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, згідно з якою у випадку відсутності домовленості сторін щодо попередньої оплати виконаної роботи, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення строку (терміну) виконання зобов'язання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Сторони у пунктах 5.1 та 5.4 Контракту визначили строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на обставини надходження коштів від замовника. Проте, вказана подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від суб'єктивної поведінки третьої особи, без зазначення реквізитів цієї особи в контракті.

Вказаними пунктами контракту сторони визначили строк виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на дію особи, яка не є стороною такого договору.

Статтею 511 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Зі змісту частини 2 статті 528 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Суд відзначає, що встановлення пунктами 5.1 та 5.4 Контракту залежності виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості виконаних робіт від наявності надходження коштів замовника суперечить приписам ст. 617 ЦК Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2012 у справі № 5011-16/4107-2012).

Враховуючи викладене, відсутність коштів замовника не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005).

Крім того, відсутність фінансування робіт за контрактом, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплати робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати, відповідач був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов контракту з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати (викладене узгоджується з позицією, викладеною в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013).

Відповідно до умов п. 5.4 Контракту, розрахунки за виконані роботи з підрядником здійснює генпідрядник протягом десяти банківських днів після підписання актів приймання виконаних підрядних робіт та довідок про вартість виконаних підрядних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін при умові надходження коштів від замовника за виконані підрядником роботи.

Отже, судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем були виконані роботи на загальну 343 504,94 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками генпідрядника, підрядника та змовника актами приймання виконаних будівельних робіт № 1 та № 2 від 30.08.2013, а також довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року, в той час, як відповідач свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт у сумі 284 917,32 грн. не виконав, хоча строк виконання обов'язку оплати настав.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє викладені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів про наявність підстав для виконання відповідачем умов п. 5.4 Контракту щодо здійснення розрахунків та наявності надходження коштів від замовника.

Щодо посилання відповідача на порушення зі сторони позивача зобов'язань по контракту щодо належного виконання робіт, яке, на думку відповідача, позбавляє права позивача на повну оплату виконаних робіт, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Умовами пункту 4.2 Контракту визначено, що при несвоєчасному, за вини підрядника, початку виконання робіт, значному їх відставанні від графіку, генпідрядник попереджує підрядника про суттєва (більше одного тижня) відставання від графіка робіт. Якщо в тижневий термін не буде забезпечено суттєвих зрушень (скорочення терміну відставання від графіка робіт на 40 %), генпідрядник може розірвати Контракт і вимагати відшкодування фактичних збитків.

Згідно з п. 9.2 Контракту генпідрядник залишає за собою право постачати підряднику необхідні для виконання робіт будівельні матеріали.

Пунктом 10.3 Контракту визначено, що генпідрядник здійснює контроль і технічний нагляд за відповідністю якості, обсягів і ціни виконаних робіт проекту, кошторису, будівельним нормам і правилам, а матеріалів, конструкцій виробів - державним стандартам і технічним умовам.

При виявленні відхилень генпідрядник видає підряднику розпорядження про їх усунення, при значних порушеннях приймає рішення про призупинення робіт.

У відповідності до п. 12.4 Контракту, виявленні в процесі перевірок і випробувань неякісні роботи підлягають виправленню, неякісні матеріали - заміні.

Підрядник зобов'язаний усувати недоліки в роботах, матеріалах, устаткуванні, виявлені генпідрядником, відповідними державними органами, архітектурним наглядом в строки, визначені актами перевірок, вказівок та приписів, та інформувати генпідрядника про це. Підрядник за запитом генпідрядника надає необхідну йому інформацію позачергово.

У випадку невиконання цих вимог підрядником у встановлені актами строки, генпідрядник може залучити для виправлення неякісно виконаних робіт іншого виконавця.

Однак, будь-яких актів та листів які б свідчили, про неякісно виконані підрядником роботи або про наявність недоліків у виконаних роботах, матеріали справи не містять.

Більше того, за умовами пункту 14.2 Контракту, якщо при прийманні робіт будуть виявлені суттєві недоробки та недоліки, що виникли з вини підрядника, генпідрядник не підписує Акт і затримує оплату робіт, виконаних з порушенням. На виявленні при прийманні робіт суттєві недоліки та недоробки, що винили з вини підрядника, складається акт з участю представників сторін. При відмові підрядник в складанні такого акту, до складання акту залучаються представники Держархбудконтролю.

Проте, матеріали справи не місять Актів, які б свідчили про виконання робіт підрядником з порушенням, в свою чергу, акти приймання виконаних будівельних робіт № 1 та № 2 від 30.08.2013 року, а також довідка про вартість виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року, підписані без будь-яких зауважень зі сторони відповідача, що свідчить про прийняття останнім виконаних позивачем робіт без претензій щодо їх якості, об'ємів і вартості, та виникнення обов'язку у відповідача щодо їх оплати.

Окрім того, в матеріалах справи наявні Акти огляду прихованих робіт, які підписані уповноваженими представниками замовника, генпідрядника та підрядника без зауважень.

Доводи відповідача щодо того, що зазначені Акти не є належним доказом, оскільки не містять підпису представника проектної організації, не беруться судом до уваги, оскільки сторонами не надано доказів здійснення авторського нагляду проектною організацією.

Окрім того, відповідач також зазначає, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інвестспекомплекс» (далі - третя особа) було укладено Договір № 2611/13 від 26.11.2013, відповідно до умов якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе обов'язки щодо монтажу та пусконалагоджування систем охоронної сигналізації, автоматизації внутрішнього протипожежного водопроводу та автоматизації систем проти димного захисту приміщень на об'єкті «Генеральна прокуратура України за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 13/15» та прийнятих в експлуатацію за участю представника органів Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Згідно з п. 12.4 Контракту виявленні в процесі перевірок і випробувань неякісні роботи підлягають виправленню, неякісні матеріали - заміні.

Підрядник зобов'язаний усувати недоліки в роботах, матеріалах, устаткуванні, виявлені генпідрядником, відповідними державними органами, архітектурним наглядом в строки, визначені актами перевірок, вказівок та приписів, та інформувати генпідрядника про це. Підрядник за запитом генпідрядника надає необхідну йому інформацію позачергово.

У випадку невиконання цих вимог підрядником у встановлені актами строки, генпідрядник може залучити для виправлення неякісно виконаних робіт іншого виконавця.

У відповідності до п. 17.1 Контракту генпідрядник має право розірвати контракту, надіславши повідомлення підряднику, у разі прийняття судом постанови про визнання підрядника банкрутом.

Згідно з п. 17.2 Контракту генпідрядник має право ініціювати розірвання контракту, надіславши повідомлення підряднику, у разі:

- відсутності коштів для фінансування будівництва об'єкту;

- прийняття рішення про припинення будівництва, в тому числі шляхом консервації або ліквідації незавершеного будівництва;

- підрядник не розпочав виконання робіт протягом двох днів з дня коли він повинен згідно з контрактом розпочати їх виконання;

- допустив відставання темпів виконання робіт від передбачених графіком більш ніж на п'ятнадцять днів;

- виконав роботи з істотними недоліками і не забезпечив їх усунення у визначений актом строк (згідно п.п. 12.2; 14.2; 14.3);

- допустив недоліки, які виключають можливість використання об'єкта для вказаної в контракті мети та не можуть бути усунені підрядником.

Відповідно до п. 17.5 Контракту, у разі якщо рішення про розірвання контракту приймається відповідно до умов пунктів 17.1 та 17.3 контракт вважається розірваним з дня одержання іншою стороною повідомлення про таке рішення. Контракт вважається розірваним відповідно до умов пунктів 17.2 та 17.4 виключно після узгодження цього питання сторонами або після вирішення спору в судовому порядку.

Пунктом 17.7 Контракту визначено, що у разі розірвання контракту з вини підрядника, останній протягом двох днів після прийняття відповідного рішення передає за актом генпідряднику будівельний майданчик, виконанні роботи, якщо інше не передбачено рішенням суду.

Генпідрядник зобов'язується оплатити підряднику протягом десяти днів після підписання вказаного вище акту вартість прийнятих робіт, матеріалів, устаткування, інших матеріальних ресурсів, але не оплачених на момент їх прийняття за умови компенсації цих витрат замовником.

Разом з тим, як вже зазначалось судом, оскільки будь-яких доказів на підтвердження неналежного виконання підрядником робіт, матеріали справи не містять, як і не містять доказів на підтвердження звернення генпідрядника до підрядника із листами про розірвання Контракту, а отже посилання відповідача на неналежне виконання підрядником робіт, та відповідно залучення до виконання робіт, які прийняті останнім без зауважень, третьої особи є необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 284 917,32 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 30 162,02 грн. та інфляційні втрати в розмірі 274 421,77 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Пунктами 3.1 та 3.2 Постанови визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У відповідності до п. 1.10 Постанови, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

При цьому, відповідно до абз. 2 п. 1.9 Постанови, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Однак, позивачем при здійсненні розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат не враховано, що за умовами пункту 5.4 Контракту оплата здійснюється протягом 10 банківських днів, а не календарних.

Судом так враховано висновки Верховного Суду України, відповідно до яких, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, з урахуванням періодів нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, визначених позивачем, здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 274 421,77 грн. та 3% річних у розмірі 30 021,67 грн.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7 у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги підлягає частковому покладенню на позивача, в свою чергу судовий збір сплачений позивачем за подання касаційної скарги повинно бути покладено пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами апарату Верховної Ради України» (01021, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 5; ідентифікаційний код: 21586524) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "ІНВЕКС Телеком" (03150, м. Київ, вулиця Горького, будинок 169; ідентифікаційний код: 18017573) заборгованість у розмірі 284 917 (двісті вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот сімнадцять) грн. 32 коп., 3 % річних в розмірі 30 021 (тридцять тисяч двадцять одна) грн. 67 коп., інфляційні втрати в розмірі 274 421 (двісті сімдесят чотири тисячі чотириста двадцять одна) грн. 77 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 840 (вісім тисяч вісімсот сорок) грн. 40 коп. та витраті по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 9 481 (дев'ять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 43 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "ІНВЕКС Телеком" (03150, м. Київ, вулиця Горького, будинок 169; ідентифікаційний код: 18017573) на користь Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами апарату Верховної Ради України» (01021, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 5; ідентифікаційний код: 21586524) витраті по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 (дві) грн. 09 коп.

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.04.2017.

Суддя О.А. Грєхова