ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 р. Справа №917/294/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2 фактична адреса: АДРЕСА_3

про стягнення 375 577,48 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 2486 від 22.12.16р.

від відповідача: ОСОБА_4, дов. № 767 від 13.03.2017р.

Розглядається позовна заява про стягнення 375 577,48 грн. заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 01.08.2015р. та за договором оренди нежитлових приміщень від 01.08.2016р., у тому числі 210 000,00 грн. боргу по орендній платі, 67 388,47 грн. пені, 67 388,47 грн. пені, 5840,00 грн. 3% річних, 23 349,01 грн. інфляційних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

10.03.2017р. позивачем через канцелярію суду надані зміни позовних вимог (вх. № 3377), які судом не прийняті до розгляду, оскільки статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання таких змін.

22.03.2017р. відповідач через канцелярію суду подав клопотання про зменшення неустойки та заяву про застосування строків позовної давності (вх. № 3958 та № 3957 від 22.03.2017р.).

10.04.2017р. відповідач через канцелярію суду подав контррозрахунки по справі (вх. № 4838 від 10.04.2017р.), позивач - заперечення на клопотання про зменшення неустойки (вх. № 4840 від 10.04.2017р.).

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Відповідач підтримав позицію, викладену у відзиві.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2015 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавець/Позивач) і приватним підприємцем ОСОБА_2 (Орендар/Відповідач) було укладено договір оренди нежитлових приміщень (далі -Договір від 01 серпня 2015 року).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1. В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "приміщення, що орендується"), та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

- п.1.2. Адреса будинку, у якому знаходиться приміщення, що орендується: АДРЕСА_1

- п.1.3. Загальна площа приміщення, що орендується: 290 (двісті дев'яносто) кв. м.

- п. 5.1. Розмір місячної орендної плати з урахуванням її індексації складає: 18 000 (Вісімнадцять тисяч) гривень за 1 (один) місяць,

- п.5.2. Орендна плата сплачується Орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа кожного місяця.

- п.5.3. Розмір орендної плати може переглядатися за письмовою вимогою Орендодавця.

- п.8.2. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь Орендодавця з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

- п.10.3. Строк дії договору закінчується 01.08.2016р.

Позивач вказує, що на виконання умов даного Договору передав Орендареві приміщення у використання згідно акту приймання-передачі від 01.08.2015р.

В підтвердження вказаного позивачем надано акт приймання-передачі від 01.08.2015р.

В подальшому, 01 серпня 2016 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавець/Позивач) і приватним підприємцем ОСОБА_2 (Орендар/Відповідач) було укладено договір оренди нежитлових приміщень (далі -Договір 01 серпня 2016 року).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1. В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "приміщення, що орендується"), та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

- п.1.2. Адреса будинку, у якому знаходиться приміщення, що орендується: АДРЕСА_1

- п.1.3. Загальна площа приміщення, що орендується: 290 (двісті дев'яносто) кв. м.

- п. 5.1. Розмір місячної орендної плати з урахуванням її індексації складає: 18 000 (Вісімнадцять тисяч) гривень за 1 (один) місяць,

- п.5.2. Орендна плата сплачується Орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа кожного місяця.

- п.5.3. Розмір орендної плати може переглядатися за письмовою вимогою Орендодавця.

- п.8.2. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь Орендодавця з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

- п.8.3. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці Орендар також сплачує штраф у розмірі 50% від суми заборгованості.

- п.10.3. Строк дії договору закінчується 01.08.2017р.

Позивач вказує, що на виконання умов даного Договору передав Орендареві приміщення у використання згідно акту приймання-передачі від 01.08.2016р.

В підтвердження вказаного позивачем надано акт приймання-передачі від 01.08.2016р.

Дані договори укладалися стосовно одного ж і того об"єкту оренди після закінчення дії попереднього договору.

У позовній заяві позивач вказує, що відповідач порушував умови договорів в частині зобов'язання щодо сплати орендних платежів.

У наданих позивачем розрахунках відображено, що за період дії договорів з серпня 2015р. по лютий 2017р., у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 210 000 грн.

Позивач вказує, що направляв відповідачу претензії №3 від 18.11.2016 р., які залишені без відповіді.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 375 577,48 грн. заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 01.08.2015р. та за договором оренди нежитлових приміщень від 01.08.2016р., у тому числі 210 000,00 грн. боргу по орендній платі, 67 388,47 грн. пені, 5840,00 грн. 3% річних, 23 349,01 грн. інфляційних.

Відповідач у відзиві визнав позов в частині суми основного боргу, просив застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені та відмовити у стягненні інфляційних, посилаючись на невірне їх нарахування.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться у ст. 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Приписами ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Крім того, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Положеннями ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно з п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами Актами приймання-передачі від 01.08.2015р. та 01.08.2016р. підтверджується факт передачі позивачем відповідачу у строкове платне користування 290 (двісті дев'яносто) кв. м. приміщення за адресою: АДРЕСА_1

За умовами договорів орендна плата сплачується Орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа кожного місяця.

З огляду на встановлений вище судом факт виконання позивачем зобов"язання щодо передачі відповідачу орендованого майна, відповідно до пункту 5.2. договорів, строк оплати у період дії договорів з серпня 2015р. по лютий 2017р. є таким, що настав.

Зважаючи на те, що в обумовлені договором строки відповідач не сплатив оренду плату у повному обсязі, він порушив свої зобов"язання за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачем, останній свої зобов'язання щодо сплати орендної плати з серпня 2015р. по лютий 2017р. по договорах виконав частково (відображено в розрахунку позивача), заборгованість становить 210 000,00 грн.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За даних обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 210 000,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи договори, у п.8.2. передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь Орендодавця з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, здійсненою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем заявлено до стягнення 67 388,47 грн. пені за загальний період з 25.08.2015р. по 16.02.2017р.

З доданого до позовної заяви розрахунку пені вбачається, що позивачем при проведенні нарахування помилково враховано 25 число кожного місця (з огляду на визначений сторонами порядок розрахунків, прострочення починається з 26 числа поточного місяця), не враховано вимоги ч.6 ст.232 ГК України та нарахування здійсненні без врахування строків позовної давності.

Відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

З огляду на подання відповідачем заяви про застосування строків позовної давності в частині вимог про стягнення пені, в ході розгляду справи позивачем здійснене її перерахування з врахованням вимог ч.6 ст.232 ГК України та строків позовної давності (розрахунок доданий до заперечень на клопотання про зменшення неустойки), проте заява про зменшення позовних вимог не подавалася.

За розрахунком суду, з врахуванням строків позовної давності та ч.6 ст.232 ГК України правомірно позивачем нараховано пеню за зобов'язаннями лютого 2016р. - лютого 2017р. з 01.03.2016 року, розмір якої складає 15 499,51 грн., в частині інших вимог про стягнення пені у позові слід відмовити.

Як зазначалося вище, відповідач просив суд зменшити розмір нарахувань, оскільки позивачем до позовної заяви не додано доказів завдання йому збитків. Крім того, відповідач послався на необхідність утримання родини, зменшення прибутку, необхідність оплати іпотечного кредиту, збільшення витрат на утримання орендованого майна.

Суд відхиляє клопотання відповідача, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 3 ст. 83 ГПК України, при прийнятті рішення господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання..

Судом враховано, що за приписами статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При ньому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржникам; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищенаведених норм випливає, що при вирішенні питання, про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Суд, оцінивши доводи відповідача щодо зменшення штрафних санкцій, дійшов до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити тому, що відсутність доказів завдання збитків та інші обставини, наведені відповідачем, не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України та п.3 ст.83 ГПК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 5840,00 грн. 3% річних за загальний період з 25.08.2015р. по 16.02.2017р. та 23 349,01 грн. інфляційних за аналогічний період.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та інфляційних за допомогою калькулятора ІПС "Ліга".

За розрахунком суду, позивачем правомірно нараховано 5830,55 грн. 3% річних та 23 220,94 грн. інфляційних, в іншій частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних у позові слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони вільні у наданні до суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 фактична адреса: АДРЕСА_3, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) 210 000,00 грн. основного боргу, 15 499,51 грн. пені, 5830,55 грн. 3% річних, 23 220,94 грн. інфляційних, 3818,27 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено 13.04.2017 р.

Суддя Киричук О.А.