ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р.Справа № 916/3055/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 15.07.2014 року №14-182;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 26.12.2016 року №2405;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомунерго, м. Ізмаїл Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 18.01.2017 року

у справі № 916/3055/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м.Ізмаїл Одеської області

про стягнення 157 456 грн. 47 коп.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м. Ізмаїл Одеської області, в якій просило суд стягнути з Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м.Ізмаїл Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ борг у загальній сумі 157456 грн. 48 коп., у тому числі: пеня у сумі 78124 грн. 38 коп., 3% річних у сумі 4228 грн. 37 коп., інфляційні втрати у сумі 75103 грн. 72 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.01.2017 року у справі № 916/3055/16 (суддя Щавинська Ю.М.) позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м.Ізмаїл Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ пеню у розмірі 10000 грн. 00 коп., 3 % річних у сумі 4119 грн. 60 коп., інфляційні втрати у сумі 3804 грн. 58 коп., а також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Комунальне підприємство Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м.Ізмаїл Одеської області з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 18.01.2017 року у справі № 916/3055/16 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також відшкодувати судові витрати за апеляційний перегляд рішення.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, на думку скаржника, місцевий господарський суд неправомірно вказав на неможливість застосування норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

01.03.2017 року Комунальне підприємство Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м. Ізмаїл Одеської області заявило клопотання про припинення провадження у справі №916/3055/16, яке мотивоване тим, що з причини відсутності заборгованості за спожитий природний газ, пеня, інфляційні нарахування, відсотки річних підлягають списанню на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Судова колегія розглянула і відхилила клопотання відповідача про припинення провадження у справі, оскільки право на списання не реалізовано позивачем, а тому існує спір між сторонами, який повинен бути розглянутий судом по суті і припинення провадження по справі в звязку з відсутністю предмету спору за нормами статті 80 Господарського процесуального кодексу України в даному випадку неможливе.

22.03.2017 року через канцелярію суду Комунальне підприємство Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м. Ізмаїл Одеської області надало клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.03.2017 року №8/10-578-17. Судова колегія розглянула дане клопотання в судовому засіданні та долучила копію вказаного листа до матеріалів справи.

03.04.2017 року через канцелярію суду Комунальне підприємство Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м. Ізмаїл Одеської області надало клопотання про долучення до матеріалів справи постанов Київського апеляційного господарського суду і Харківського апеляційного господарського суду по аналогічним спорам. Судовою колегією клопотання задоволено та долучено до матеріалів справи роздруковані копії наданих постанов.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі. Представник позивача усно заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/3055/16 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (Продавець) і Комунальним підприємством Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м. Ізмаїл Одеської області (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року №4017/15-КП-23, відповідно до умов якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За умовами пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Пунктами 3.3 3.4 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на природний газ та послуги з його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом (пункт 5.1 договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У розділі 11 договору визначено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

До договору купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року №4017/15-КП-23 сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими змінювалась ціна газу.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

В силу приписів частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 866 490 грн. 98 коп., що підтверджується актами приймання-передачі, що містяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом всього періоду оплачував поставлений природний газ несвоєчасно, остаточно сплачено заборгованість за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року №4017/15-КП-23 було 05.02.2016 року, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені, нарахованих за прострочку виконання умов договору.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

03.11.2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 року.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статті 4, 5, 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Приписами статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" врегульоване питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Згідно з частиною 3 статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Зі змісту даної норми слідує, що єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом.

З матеріалів справи вбачається, що основна заборгованість за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 11.12.2014 року №4017/15-КП-23 власними коштами була погашена відповідачем 05.02.2016 року, тобто до набрання чинності цим Законом.

Станом на час звернення позивача до суду, у нього були достатні підстави для здійснення відповідних нарахувань інфляційних втрат в сумі 75 103 грн. 72 коп., 3% річних в сумі 4 228 грн. 37 коп. та пені в сумі 78 124 грн. 38 коп., за час вчиненого відповідачем прострочення сплати суми основної заборгованості за договором.

У зв'язку з набранням чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" було скасовано правові підстави для проведення нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки заборгованість за природний газ було погашено до набрання чинності зазначеного Закону. Тобто, розрахунок санкцій та мір відповідальності, наданий позивачем, на момент прийняття рішення судом першої інстанції помилково був прийнятий судом в якості належного, оскільки відпали правові законні підстави для такого нарахування з огляду на те, що норми вищезазначеного Закону передбачать обовязкове списання позивачем нарахованих за період прострочки відповідачу при умові відсутності основної суми боргу.

Отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м.Ізмаїл Одеської області про стягнення пені у сумі 78 124 грн. 38 коп., 3% річних у сумі 4228 грн. 37 коп., інфляційних втрат у сумі 75 103 грн. 72 коп. не підлягають задоволенню.

Посилання місцевого господарського суду на те, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, який повинен сформувати Кабінет Міністрів України, тому списання заборгованості нібито є неправомірним, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Крім того, в даному випадку мова йде не про припинення провадження у справі, а про відмову в позовних вимогах в звязку з недоведеністю позивачем його позовних вимог з причини відсутності правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум і непроведення ним дій з їх списання, передбачених прямою вказівкою Закону.

За змістом статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються згідно переліку, визначеному Законом. Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1730-VІІІ, Кабінет Міністрів України зобов'язано прийняти відповідні нормативно-правові акти та привести свої нормативно-правові акти у відповідність у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що запроваджені Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не можуть перебувати в залежності від того, коли Кабінет Міністрів України виконає покладені на нього законом обов'язки щодо прийняття необхідних для реалізації цього закону нормативних актів.

Враховуючи наведене, колегія суду доходить до висновку, що стягнення з відповідача санкцій, передбачених договором та нормами Цивільного кодексу України, після набрання чинності зазначеним Законом, до моменту створення Реєстру та надання боржнику можливості реалізувати свої права, щодо включення його до Реєстру та проведення відповідної процедури списання заборгованості, не є правомірним, адже позбавлятиме боржника законодавчих гарантій, встановлених цим Законом і позивач не довів суду апеляційної інстанції наявність у нього правових підстав для нарахування відповідачу заходів відповідальності при умові відсутності суми основного боргу в звязку з невиконанням ним імперативної норми Закону в частині списання нарахованих сум.

Оскільки судом першої інстанції частково відмовлено у позовних вимогах з мотивів невірного розрахунку позивача по суті, а в даному випадку його позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі положень Закону, тому рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 18.01.2017 року у справі № 916/3055/16 не відповідає нормам матеріального та процесуального права України, тому підлягає скасуванню в повному обсязі з прийняттям нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі та витрати по сплаті судового збору за розгляд справи місцевим господарським судом розподіляється між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м. Ізмаїл Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 18.01.2017 року у справі №916/3055/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 18.01.2017 року у справі №916/3055/16 скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, м.Ізмаїл Одеської області про стягнення пені у сумі 78124 грн. 38 коп., 3% річних у сумі 4228 грн. 37 коп., інфляційних втрат у сумі 75103 грн. 72 коп. у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, на користь Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, буд. 5, корпус А, судовий збір за апеляційний перегляд рішення у сумі 2598 грн. 04 коп.

Доручити господарському суду Одеської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5