ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Справа № 924/726/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Вовк І.В.,
Корнілова Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 та рішення господарського суду Хмельницької області від 13.10.2016 у справі № 924/726/16 господарського суду Хмельницької області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
допублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"
треті особи:1. Головне управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області, 2. Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, 3. товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", 4. публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 5. Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації
простягнення 44 604 140, 66 грн. заборгованості,
за участю представників

позивача: Бєлячкової О.В.,

відповідача: Доценка О.І.,

третьої особи-1: не з'явились,

третьої особи-2: не з'явились,

третьої особи-3: не з'явились,

третьої особи-4: Остапенка В.М.,

третьої особи-5: не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про стягнення 32 783 257, 60 грн. заборгованості за договором транспортування природного газу.

Позивачем 08.09.2016 подано до господарського суду Хмельницької області заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача 44 604 140, 66 грн., а саме: 37 903 742, 24 грн. основного боргу, 4 005 270, 74 грн. пені, 2 330 473, 07 грн. штрафу, 341 725, 69 грн. 3% річних та 22 928, 92 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.09.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13.10.2016, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2016, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (оператором) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (замовником) 17.12.2015 укладено договір транспортування природного газу № , відповідно до п. 2.1 якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник оплачує оператору встановлену вартість таких послуг.

Положеннями п. 2.2 договору передбачено, що послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.3 договору послуги, які можуть бути надані відповідачу за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Відповідно до п. 2.6 договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Згідно з п. 3.1 договору оператор зобов'язаний, зокрема, своєчасно надавати послуги належної якості; приймати номінації та реномінації, а також заявки на розподіл потужності від відповідача відповідно до умов, встановлених Кодексом; забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України.

Положеннями п. 4.1 договору передбачено, що замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом; негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби позивача; вчасно врегульовувати небаланси.

Відповідно до п. 9.1 договору у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу у строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

Пунктом 9.4 договору визначено, що оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів.

Згідно з п. 11.4 договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу та розділу IX цього договору.

Відповідно до п. 17.1 договору він набирає чинності з дня його укладання на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що на виконання умов договору ним були надані послуги балансування обсягів природного газу загальною вартістю 47 967 957, 09 грн., з урахуванням того, що встановлено негативний місячний небаланс відповідача в березні 2016 року в обсязі 4 285,325 тис. м3, у травні 2016 року в обсязі 795,425 тис. м3 , у червні 2016 року в обсязі 740,541 тис. м3 та в липні 2016 року в обсязі 761,433 тис. м3. Проте, на переконання позивача, в порушення умов договору відповідач свої зобов'язання з оплати наданих послуг балансування обсягів природного газу в спірному періоді виконав частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у сумі 37 903 742, 24 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач проводить розрахунки за договором № від 17.12.2015 за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, якими змінено порядок і строк проведення оплати за надані позивачем послуги з транспортування природного газу (в т.ч. балансування), а тому відсутні правові підстави для стягнення як основного боргу, так і пені, інфляційних, 3 % річних та штрафу, нарахованих на цю суму заборгованості, строк оплати якої змінений. При цьому апеляційний господарський суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача спірної суми, прийняв до уваги здійснення відповідачем платежів на підставі спільних протокольних рішень, підписаних сторонами після прийняття рішення судом першої інстанції. Так, за висновком апеляційного господарського суду, підписання сторонами договору спільних протокольних рішень, а також фактичне виконання розрахунків в порядку, зазначеному в цих протокольних рішеннях відповідно до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Проте колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Виходячи з приписів ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином відповідно до його умов та вимог закону, при цьому, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу, зокрема, визначено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Відповідно до п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу небаланс це - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації; алокація це - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об'єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу.

Згідно з п. 8 глави 1 Розділу XII Кодексу підписані щомісячні акти приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок входу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), поданого до газотранспортної системи, є основою для проведення алокації щомісячних обсягів природного газу для замовників послуг транспортування за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на своєму веб-сайті.

За приписами п.п. 1-5 глави 1 Розділу XIV Кодексу замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов'язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів).

Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п. 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: 1) при позитивному місячному небалансі - оператор надсилає оператору газосховища інформацію про замовника послуг транспортування, що має позитивний небаланс, та обсяг небалансу, а оператор газосховища проводить закачування природного газу (у тому числі шляхом заміщення) в обсязі небалансу та оформлення його в односторонньому порядку. У випадку відсутності у замовника послуг транспортування діючого договору зберігання природного газу замовник послуг транспортування зобов'язаний в строк до 14-го числа наступного місяця укласти з оператором газосховища договір зберігання; 2) при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з п.п. 1-4 глави 4 Розділу XIV Кодексу розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з неврегулюванням відповідачем негативного місячного небалансу в березні, травні, червні та липні 2016 року у строк та в порядку, що визначені умовами договору та Кодексом, позивач надав відповідачу послуги з балансування, про що було складено односторонні акти про надання послуг балансування обсягів природного газу, а у відповідача виник обов'язок з оплати зазначених послуг на загальну суму 37 903 742, 24 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з тієї підстави, що розрахунок за надані послуги може бути здійснений відповідачем за рахунок коштів, отриманих відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" на підставі спільних протокольних рішень.

Водночас місцевий господарський суд не врахував, що відповідно до п. 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. Крім того, в п. 5.2 зазначених протокольних рішень передбачено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями.

Проте долучені до матеріалів справи копії спільних протокольних рішень (за винятком тих, які вже враховані позивачем при визначенні суми заборгованості у даній справі) усіма сторонами не підписані, а відтак, враховуючи викладене вище, є лише наміром провести розрахунки за договором відповідно до зазначеного Порядку і не породжують для сторін прав та обов'язків за їх умовами.

Натомість суд апеляційної інстанції прийняв до уваги, що заборгованість за надані у 2016 році послуги відповідачем погашено згідно з платіжним дорученням № 9 від 05.12.2016 на суму 10 597 458, 45 грн. та платіжним дорученням № 10 від 06.12.2016 на суму 25 825 050, 91 грн. Призначенням платежів у платіжних документах визначено "Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, Спільне протокольне рішення № 5/утг від 05.12.2016 за надані послуги у 2016 році, договір транспортування природного газу від 17.12.2015 № , у тому числі ПДВ 1 766 243, 08 грн." та "Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, Спільне протокольне рішення № 4/утг від 05.12.2016 за надані послуги у 2016 році, договір транспортування природного газу від 17.12.2015 № , у тому числі ПДВ 4 304 175,15 грн.".

За оцінкою апеляційного господарського суду, здійснення таких платежів після прийняття рішення судом першої інстанції не впливає на правильність оцінки обставин справи судом та рішення загалом, і є доказом виконання розрахунків за послуги з транспортування газу, в тому числі балансування, надані відповідно до договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень.

Проте суд апеляційної інстанції, обмежившись посиланням на те, що здійснення розрахунків за договором на підставі спільних протокольних рішень є належним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати послуг, не навів розрахунок з якого при цьому виходив, не встановив чи погашено заборгованість за договором шляхом підписання таких спільних протокольних рішень саме за спірними періодами та не врахував правові наслідки сплати основного боргу вже після порушення провадження у справі у разі встановлення такої обставини.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 47 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього ж Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань. При цьому якщо їх обчислення помилкове, - суд зобов'язує сторону здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або може зробити це самостійно.

Проте не здійснивши такої перевірки, суди попередніх інстанцій тим самим не з'ясували чи є заявлена до стягнення сума основного боргу (у повному обсязі) предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями, у зв'язку з чим висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу є передчасним.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий та апеляційний господарські суди обґрунтовано врахували, що підписанням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за послуги з транспортування природного газу сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором № від 17.12.2015.

Для застосування санкцій, передбачених п. 13.5 договору та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Водночас така зміна порядку і строку проведення розрахунків за послуги транспортування природного газу стосується виключно тих сум, що є предметом спільних протокольних рішень. Судами попередніх інстанцій не перевірено, на які саме суми позивачем здійснено нарахування санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, а саме, чи здійснено нарахування лише на суми, які визначені спільними протокольними рішеннями, або і на ту заборгованість, що була сплачена відповідачем на виконання умов договору (суми, які не були предметом спільних протокольних рішень), але з порушенням строків оплати, що визначені договором.

Надані відповідачем до суду касаційної інстанції копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а також акта звірки розрахунків, зведених реєстрів актів звіряння та платіжних доручень не можуть бути оцінені Вищим господарським судом України в силу встановлених ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Враховуючи викладене та беручи до уваги передбачені Господарським процесуальним кодексом України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і, в залежності від установлених обставин, вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 та рішення господарського суду Хмельницької області від 13.10.2016 у справі № 924/726/16 скасувати.

Справу № 924/726/16 передати на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області в іншому складі суду.

Головуючий суддя Могил С.К.
Судді: Вовк І.В. Корнілова Ж.О.