РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 906/891/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача:не з'явився

відповідача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 20.05.2016р. №04/1033а, ОСОБА_2 - представника за довіреністю від 13.05.2016р. №04/987

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Житомирської області від "17" січня 2017 р.

у справі № 906/891/16 (суддя Прядко О.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Новоград-Волинський, Житомирська обл.

до ОСОБА_4 міської ради, м. Новоград-Волинський, Житомирська обл.

про стягнення 107434,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.01.2017 року у справі №906/891/16 у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради про стягнення 107434,43 грн. відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася із апеляційною скаргою, вважає, що при розгляді справи місцевим господарським судом не було досягнуто повного зясування обставин, що мають значення для справи, та були порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з огляду на наступне.

Вказує, що доводами, якими вона обґрунтовувала позов, були:

- одностороння зміна відповідачем умов договору оренди земельної ділянки від 13.08.2008року внаслідок прийняття рішень про скасування попереднього рішення про надання землі у оренду на 5 років - №682 від 05.08.2010 року, встановлення додаткових непогоджених сторонами істотних умов та відмову у продовженні строку оренди (№161 від 27.10.2011 року, №200 від 22.11.2011 року, №366 від 15.02.2013 року);

- необґрунтованість рішень відповідача (№161 від 27.10.2011 року, №200 від 22.11.2011 року, №366 від 15.02.2013 року) та їх невідповідність фактичним обставинам правовідносин;

- невідповідність дій та рішень відповідача підставам для припинення (розірвання) дії договору оренди земельної ділянки, що погоджені сторонами у самому договорі від 13.08.2008року (пункти 38, 39), та встановлені у ч. 1 ст. 651 ЦК України, ст. 141-149 ЗК України, ст. 30-32-1 ЗУ «Про оренду землі»;

- невідповідність рішень відповідача розясненням, викладеним у пункті 8 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 (з подальшими змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення;

- пролонгація дії договору оренди землі від 13.08.2008 після серпня 2010 року на новий строк (на 5 років до 20.08.2015 року) згідно положень частин 4, 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»;

- безнаслідковість попереднього договору від 04.01.2012 року внаслідок його невідповідності частині 1 ст. 635 ЦК України та нормам Закону України «Про оренду землі», котрими не передбачено передачу земельних ділянок у оренду на підставі попередніх договорів;

- здійснення відповідачем 06.09.2013 року демонтажу металевої огорожі орендованої земельної ділянки;

- необхідність виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку, на виконання рішення відповідача №682 від 05.08.2010 року про продовження строку оренди на пять років, що передбачено частиною 1 ст. 123 ЗК України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин);

- невідповідність дій та рішень відповідача нормам ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі», згідно яких орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Скаржник зауважує, що оскаржене рішення не містить жодних висновків суду та мотивів, якими він керувався при його ухваленні, щодо усіх вищенаведених доводів позову.

Зазначає, що всупереч висновкам оскарженого рішення місцевого господарського суду та відповідно до наявних матеріалів справи позивачем документально доведено, що неправомірна та непослідовна поведінка відповідача позбавила його як добросовісного орендаря можливості використовувати земельну ділянку відповідно до своїх планів протягом погодженого строку. Внаслідок цього позивач зазнав значних матеріальних втрат у вигляді здійснених оплат, необхідних для виготовлення проектної документації для будівництва обєкту торгівельного, соціально-побутового призначення, для чого і брав земельну ділянку в оренду у відповідача.

Просить рішення господарського суду Житомирської області від 17.01.2017р. у справі №906/891/16 скасувати та прийняти нове рішення - про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 міська рада наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

З посиланням на ст.ст. 614, 623 ЦК України, ст. 226 ГК України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі», п.4.3. Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», п. 1.3 розяснення президії ВГС від 30.03.1995 №02-5/218, постанову ВСУ від 17 лютого 2016 р. у справі №3-1160г15 зазначає, що вказані позивачем затрати були здійснені в період дії договору оренди №140 від 13.08.2008 та вчинені на виконання умов цього договору. Сплачені позивачем кошти є нічим іншим як господарськими витратами, які були обумовлені договором оренди №140 від 13.08.2008 та не можуть ототожнюватися зі збитками.

Звертає увагу, що відсутність хоч би одного з вище вказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє божника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобовязань у вигляді відшкодування збитків.

Крім того, з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 13.04.2010 №05/248-09, вказує, що заявлена до стягнення сума витрат та неодержання прибутку (втрачена вигода) не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди, а тому вважає, що позов є безпідставним.

Просить рішення господарського суду Житомирської області від 17.01.2017р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, проте направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із його виїздом за межі України у період з 01.04.2017р. по 14.04.2017р. та пов'язаною із цим неможливістю прибути у судове засідання для захисту позиції позивача (котра вже тривалий час перебуває за кордоном на заробітках). Вказує, що докази перебування на час розгляду справи за кордоном (копії паспорта з відмітками про перетин кордону) надасть у наступне судове засідання.

Представники відповідача заперечили проти відкладення розгляду справи, вказали, що жодних доказів представником позивачки до клопотання не додано.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання, з огляду на наступне.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Разом з тим, ухвала суду від 09.03.2017р. про призначення справи до розгляду на 04.04.2017р., 14год. 30хв. надіслана позивачці заздалегідь у встановленому порядку за зазначеною нею в апеляційній скарзі адресою. Будь - яких доказів на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні представника позивачки про відкладення розгляду справи, до клопотання не додано.

Враховуючи обмеженість строків розгляду апеляційної скарги, явка сторін обов'язковою не визнавалась, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника позивачки за наявними у матеріалах справи доказами, у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України.

У судовому засіданні представники відповідача заперечили проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просять рішення господарського суду Житомирської області від 17.01.2017р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, а саме з витягу з рішення ОСОБА_4 міської ради Житомирської області від 18.10.2007р. № 221, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Леваневського, 12а, орієнтовною площею 0,0750 га, в оренду для будівництва об'єкта торгівельного, соціально-побутового призначення (а. с. 77).

У подальшому, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 25.06.2008р. "Про поточне будівництво у місті" № 223 позивачу було надано дозвіл на будівництво торгівельного комплексу з встановленням малих архітектурних форм та проведення благоустрою на земельній ділянці № 12а по вул. Леваневського в м. Новоград-Волинському.

Згідно із витягом з рішення ОСОБА_4 міської ради Житомирської області від 24.07.2008р. № 355, ОСОБА_3 підп. 17.5. п. 17 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Леваневського, 12а, орієнтовною площею 0,0750 га, для будівництва об'єкта торгівельного, соціально-побутового призначення.(а. с. 75-76)

На підставі вищевказаного рішення міської ради 13.08.2008р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0759 га, терміном на два роки для будівництва об'єкта торгівельного, соціально-побутового призначення. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського округу Житомирської області ОСОБА_5 за №1652 та зареєстрований у встановленому законом порядку 20.08.2008р. у ОСОБА_4 міському відділі Житомирської регіональної філії Центру земельного кадастру за № 40 та діяв до 20.08.2010р..(а. с. 12, 13)

Згідно із актом приймання-передачі земельної ділянки від 20.08.2008 вказана земельна ділянка була надана позивачці в оренду. (а. с. 151)

05.08.2010р. ОСОБА_4 міська рада Житомирської області п'ятого скликання рішенням № 682 "Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин", вирішила наступне:

- п. 20 продовжити, за умови виконання пункту 33 цього рішення, термін оренди земельної ділянки таким фізичним особам:

п.п. 20.2. ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) строком на п'ять років з дати прийняття цього рішення ділянку на вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га для будівництва об'єкта торгівельного, соціально-побутового призначення.

- п.п. 33.2. п. 33 зобов'язати землекористувачів у місячний термін оформити відповідні документи, що посвідчують право користування або власності земельною ділянкою (а. с. 73, 74).

У подальшому, рішенням від 27.10.2011р. № 161 "Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин" міська рада вирішила скасувати пункт 20.2 рішення міської ради від 05.08.2010р. № 682 щодо продовження договору оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку по вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га для будівництва об'єкту торгівельного, соціально-побутового призначення у зв'язку з неосвоєнням позивачкою земельної ділянки та відсутністю проектної документації на будівництво та зарахувати її до земель запасу житлової та громадської забудови. (а. с. 72) .

22.12.2011р. Новоград - Волинська міська рада прийняла рішення № 200, у якому вирішила поновити ОСОБА_3, за умови виконання пункту 25 рішення, строком на один рік, з моменту прийняття цього рішення, за умови початку будівництва у 2012 році, ділянку по вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га, для будівництва торгівельного комплексу. Згідно із підп. 25.2. п. 25 вказаного рішення, було зобов'язано землекористувачів у місячний термін оформити відповідні документи, що посвідчують право користування або власності земельною ділянкою. (а. с. 70, 71)

У листі Новоград - Волинської міської ради, направленому позивачці, вказано, що звернення стосовно продовження договору оренди земельної ділянки на вул. Леваневського, 12а уважно розглянуто та на черговій сесії міської ради 22.12.2011р. № 200 прийнято рішення щодо поновлення терміну оренди земельною ділянкою на вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га для будівництва торгівельного комплексу строком на один рік з моменту прийняття цього рішення, за умови початку будівництва у 2012 році. Разом з тим, у листі наголошено про необхідність поновлення договору оренди землі у місячний строк з моменту прийняття рішення міської ради. (а. с. 169).

04.01.2012р. позивачкою та Новоград - Волинською міською радою було укладено попередній договір оренди землі № 3, за яким позивачка, на підставі рішення міської ради від 22.12.2011р. № 200, отримала в оренду земельну ділянку по вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га, для будівництва торгівельного комплексу. (а. с. 156- 157)

Пунктом 8 попереднього договору сторони визначили, що договір укладається згідно зі ст. 635 Цивільного кодексу України та діє до оформлення технічної документації на земельну ділянку, укладання та реєстрації основного договору оренди, але не більше ніж на один рік з моменту прийняття рішення (22.12.2011р.) тобто до 22.12.2012р., за умови початку будівництва у 2012 році.

У п. 15 - 17 попереднього договору сторони погодили, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва торгівельного комплексу. Цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови. Умови збереження стану об'єкта оренди: забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

П. 30 попереднього договору встановлено обов'язок орендаря ОСОБА_3, зокрема, приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені попереднім договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Вказаний попередній договір оренди землі № 3 був укладений в письмовій формі та зареєстрований у ОСОБА_4 міській раді, про що вчинено запис від 04.01.2012 за № 3.

Із матеріалів справи вбачається, що протягом строку, встановленого в п. 8 попереднього договору оренди, основний договір оренди землі укладений не був, будівництво торгового центру не розпочато. Отже, попередній договір оренди землі № 3 від 04.01.2012р., як і право позивачки на користування земельною ділянкою, наданою їй в оренду на підставі вказаного договору, припинили свою дію 22.12.2012р..

У матеріалах справи міститься витяг з протоколу засідання постійної депутатської комісії міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин від 03.01.2013р., у якому вказано, що у зв'язку з оскарженням позивачкою рішення міської ради від 22.12.2011р. № 200 про поновлення договору оренди землі в суді, непоновлення ОСОБА_3 договору оренди та закінченням у неї строку дії дозволу на проведення будівельних робіт, вирішено пропонувати міській раді не продовжувати термін оренди земельної ділянки по вул. Леваневського, 12а ОСОБА_3 та зарахувати її до земель запасу житлової та громадської забудови.(а. с. 159)

Із витягу з протоколу від 30.01.2013р. №1 убачається, що відбулося засідання контрольної комісії виконавчого комітету міської ради за дотриманням зобов'язань щодо платежів до міського бюджету, погашення заборгованості та своєчасності виплати заробітної плати, на якому було прийнято рішення рекомендувати постійній комісії міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин, у зв'язку з невиконанням вимог попереднього рішення міської ради, внести на розгляд чергової сесії міської ради пропозицію стосовно непродовження ФОП ОСОБА_3 строк дії договору оренди земельної ділянки по вул. Леваневського, 12а, площею 759 м2 (а. с. 160).

29.03.2013р. комісією у складі: заступника міського голови, начальника управління містобудування, архітектури та земельних відносин міської ради - головного архітектора міста, заступника начальника управління, начальника служби містобудівного кадастру управління містобудування, архітектури та земельних відносин міської ради, заступника начальника управління, начальника відділу земельних відносин управління містобудування, архітектури та земельних відносин міської ради, в.о. начальника управління Держземагентства у ОСОБА_4 районі Житомирської області, головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель управління Держземагентства у ОСОБА_4 районі Житомирської області, було проведено обстеження земельної ділянки в місті ОСОБА_4 на вул. Леваневського, 12а, в результаті чого встановлено, що на даній земельній ділянці не проводиться жодних будівельних робіт. Отримавши у 2008 році земельну ділянку в оренду під будівництво, ОСОБА_3 протягом чотирьох років будівельні роботи не розпочала, підготовчі роботи не проводила (а. с. 158).

Рішенням від 15.02.2013р. № 366 "Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин" ОСОБА_4 міська рада шостого скликання вирішила, враховуючи рекомендації постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин, комісії виконавчого комітету міської ради за дотриманням зобов'язань щодо платежів до міського бюджету, погашення заборгованості та своєчасності виплати заробітної плати не продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки по вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га, ОСОБА_3, у зв'язку з невиконанням нею вимог пункту 6.7 рішення міської ради від 22.12.2011р. № 200 "Про передачу у власність, надання у користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин". (а. с. 64)

ОСОБА_4 міської ради від 03.09.2013р. № 1345/02/02 ОСОБА_3 було доведено до відома про прийняте рішення від 15.02.2013р. № 366 та, у зв'язку з самовільним зайняттям земельної ділянки, їй запропоновано у строк до 14.09.2013р. провести демонтаж огорожі та тимчасового павільйону, розташованих на землі. Попереджено про можливість вжиття заходів адмінвпливу щодо їх демонтажу (а. с. 163).

Також до справи додано лист ОСОБА_4 міської ради від 08.05.2015р. №300/25/03, адресований ОСОБА_3, з якого вбачається, що остання у 2015 році звернулася до міської ради із заявою про продовження договору оренди земельної ділянки по вул. Леваневського, 12а, однак була повідомлена про непродовження договору оренди землі згідно з рішенням ради від 15.02.2013р. № 366 (а. с. 18).

Судом встановлено, що станом на день прийняття рішення у даній справі земельна ділянка по вул. Леваневського, 12а, що у м. Новоград-Волинському, площею 0,0759 га, знаходиться у фактичному користуванні позивачки, згідно із актом приймання-передачі земля відповідачу з оренди не повернута.

Позивачка, вважаючи, що неправомірна та непослідовна поведінка відповідача у прийнятті вищевказаних рішень, позбавила її можливості використовувати земельну ділянку відповідно до своїх планів протягом наданого в оренду строку, внаслідок чого вона зазнала значних втрат у вигляді здійснених оплат, необхідних для виготовлення проектної документації для будівництва об'єкта торгівельного, соціально-побутового призначення, для чого і бралася земельна ділянка в оренду у відповідача, керуючись, зокрема, ст.ст. 224, 225 ГК України звернулася із позовом до Новоград - Волинської міської ради про стягнення 107 434,43 грн. збитків.

На підтвердження своїх доводів щодо понесених збитків позивачка надала: копії квитанцій від 24.04.2008 за №№ 26, 27 на загальну суму 51,00 грн., сплачені за оформлення висновку з охорони КСПУТ Обл. (а. с. 25), копії квитанцій від 07.05.2009 за №№ 13601/з59, 13601/з60 на загальну суму 1478,62 грн., сплачені за проведення технічної експертизи робочого проекту (а.с. 26, 27), копію договору-замовлення № 297/09 від 05.02.2009, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 11.03.2009 та копію квитанції від 06.03.2009 на загальну суму 622,93 грн., сплачених за розробку технічних умов на електропостачання торгівельного комплексу з встановленням малих архітектурних форм по вул. Леваневського, 12а, що у м. Новоград-Волинському (а.с.28), копію квитанції від 24.07.2008 на суму 307,18 грн., сплачених за розроблення технічних умов на газифікацію торгівельного комплексу (а.с. 29), копії квитанцій від 25.07.2008 та від 20.08.2008 на загальну суму 391,15 грн., сплачених за розроблення технічних умов РЕС (а. с. 30, 33), копії квитанцій від 30.08.2008 на загальну суму 203,01 грн., сплачених за підготовку висновку попереднього погодження ескізу проекту (а.с. 31), копії квитанцій від 20.08.2008 на загальну суму 137,84 грн., сплачених за проведення експертизи та розроблення проектно-кошторисної документації СДПЧ-10 (а. с. 31, 32), копію технічних умов та копії квитанцій від 28.08.2008 на загальну суму 319,16 грн., сплачених за розробку технічних умов на будівництво торгівельного комплексу (а. с. 33, 34), копію рахунку від 06.10.2008, копію договору-замовлення № 2309/08п від 06.10.2008 та копію квитанції від 10.10.2008 на суму 76,90 грн., сплачених за погодження проектної документації на електропостачання торгівельного комплексу (а. с. 37), копії квитанцій від 14.10.2008 на загальну суму 2160,00 грн., сплачених за авторський та технічний нагляд за будівництвом павільйону (а. с. 38), копію рахунку та копію фіскального чеку на суму 283,32 грн., сплачених за видачу технічних умов на телефонізацію та радіофікацію об'єкта (а. с. 38, 39), копію кошторису на виконання робіт та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 на суму 2575,08 грн., сплачених за авторський нагляд за будівництвом (а. с. 39, 40), копії квитанцій від 29.07.2008 на загальну суму 2031,24 грн., сплачених за технічний нагляд за проект павільйону (а. с. 40), копію договору-рахунку № 45 від 06.03.2009, копію акту приймання виконаних робіт від 19.03.2009 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 35 від 19.03.2009 на суму 2767,20 грн., сплачених за розробку проекту АПС (а. с. 41), копію договору № 6-П від 04.03.2009 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 27 від 05.05.2009 на суму 4500,00 грн., сплачених за виготовлення енергетичного паспорту на будівництво (а. с. 42, 43), копії квитанцій № 1245893 від 05.05.2009 на загальну суму 4303,81 грн., сплачених за експертизу проекту будівництва торгівельного комплексу (а. с. 44), копію кошторису та копії квитанцій від 28.09.2010 на загальну суму 1610,59 грн., сплачених за виготовлення технічної документації із землеустрою (а. с. 44), копію договору № 35-П від 18.11.2008, копії рахунків-фактури № СФ-0000110 від 18.11.2008 та № СФ-0000119 від 11.12.2008, копії квитанцій від 20.11.2008, від 11.12.2008 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру №20 від 16.04.2009 на загальну суму 48379,20 грн., сплачених за виготовлення проекту будівництва торгівельного комплексу (а. с. 45 - 47). Всього документально підтверджених витрат на суму 72198,23 грн.

На підтвердження заявлених до стягнення збитків, у зв'язку з понесеними витратами на оплату санітарно-епідеміологічної оцінки проектів будівництва об'єкта на суму 193,20 грн., оплату інженерних вишукувань для будівництва торгівельного комплексу на суму 9200,00 грн. та сплату орендної плати на суму 25843,00 грн., позивачкою належних та допустимих доказів (платіжних документів, виписок з рахунку у банківській установі) не подано.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позовна заява це процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. З аналізу норм чинного в Україні законодавства, а також теоретичних засад доктрини права вбачається, що елементами позову, які є його структурними складовими та визначають його зміст, є предмет та підстави позову.

Предметом позову, як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є спосіб захисту цього права чи інтересу. Натомість, підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

Таким чином, предметом позову у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 107434,43 грн., що становить вартість понесених витрат на розробку дозвільно - проектної документації та орендну плату.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 17.01.2017 року у справі №906/891/16 у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради про стягнення 107434,43 грн. відмовлено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання визначається, зокрема ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, яка визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення її прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від установленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як зазначалося, предметом спору в даній справі є вимога про стягнення збитків, якими позивачка вважає витрати, понесені протягом 2008-2011 років на розробку дозвільно - проектної документації, необхідної для проведення забудови на орендованій у відповідача земельній ділянці, орендну плату у загальній сумі 107 434,43 грн..

Статтею 22 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Обґрунтовуючи позов, позивачка посилається на ст.ст. 224-225 ГК України, зазначаючи, що відповідач грубо порушив своє зобов'язання - необґрунтовано та всупереч закону чинив перешкоди у користуванні орендарем земельною ділянкою, завищував розмір орендної плати, односторонньо приймав та скасовував рішення про дію договору, не поновив термін дії договору (на що позивач вправі був розраховувати, адже дотримувався всіх вимог закону та договору щодо його пролонгації), чим завдав позивачу матеріальної шкоди у вигляді даремно понесених грошових витрат для виконання умов договору.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У частині 1 ст. 225 Господарського кодексу України зазначено про те, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Однак, судова колегія приходить до висновку, що позивачка не доводить спричинення їй збитків відповідачем у відповідності до вказаних статей, у зв'язку із непоновленням договору оренди земельної ділянки .

Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Стягнення збитків як виду цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності таких збитків та обґрунтованості їх розміру.

Отже, при вирішенні даного спору на позивачку покладається обов'язок довести вказані вище обставини належними та допустимими у справі доказами.

Щодо твердження позивачки про витрати, понесені на розробку проектно - дозвільної документації, судова колегія вважає за необхідне вказати наступне.

З матеріалів справи убачається, що позивачка просить стягнути витрати, понесені у 2008 - 2010 роках на розробку проектно - дозвільної документації для будівництва торгівельного комплексу, які вважає збитками.

Проте, вказані затрати були здійснені в період дії укладеного строком на 2 роки договору оренди від 13.08.2008 та мають характер виправданих витрат, оскільки за волевиявленням позивачки орендувалася земельна ділянка для будівництва на ній торгівельного комплексу соціально-побутового призначення.

Щодо витрат по сплаті орендної плати за період з 2008 - 2011 роки у розмірі 25843,00 грн..

Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка була надана позивачці в оренду згідно з договором від 13.08.2008р. та передана їй за актом приймання-передачі земельної ділянки від 20.08.2008р., перебувала в оренді на підставі попереднього договору від 04.01.2012р. №3 і по даний час позивачка є фактичним землекористувачем вказаної земельної ділянки, оскільки акт повернення земельної ділянки з оренди у матеріалах справи відсутній, що останньою не спростовано.

Слід зазначити, пунктом 26 укладеного сторонами договору від 13.08.2008р., строк якого закінчився 20.08.2010р., передбачено, що невчасне продовження договору оренди не позбавляє орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

Крім того, як слідує зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" відносини із користування земельною ділянкою державної або комунальної власності (оренда земельної ділянки) є оплатними.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що орендна плата, сплачена позивачкою у період 2008 - 2011 роки, не є збитками орендаря, а є платою за користування землею в період чинності та по закінченні дії договору оренди.

В силу ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача. У предмет доказування включається також факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення суб'єктивного права позивача.

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 цього Кодексу).

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

З огляду на наведене суд вважає, що позивач в процесі розгляду справи не підтвердив, що заявлена ним до стягнення сума витрат є збитками, відповідно до ст. 22 ЦК України.

А тому, погоджується із судом першої інстанції, що сплачені позивачем кошти є господарськими витратами, які були понесені позивачкою для підготовки до будівництва об'єкта торгівельного, соціально - побутового призначення, під яке строком на 2 роки, відповідно до договору оренди від 13.08.2008р., відповідачем була передана земельна ділянка та не можуть ототожнюватися зі збитками, спричиненими діями (бездіяльністю) відповідача, протиправність яких позивачем також належними доказами не доведена.

Крім того, як зазначалося вище, позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами (бухгалтерськими чи банківськими документами) і розмір збитків, які остання просить стягнути, у зв'язку з оплатою вартості санітарно-епідеміологічної оцінки проектів будівництва об'єкта на суму 193,20 грн., інженерних вишукувань для будівництва торгівельного комплексу на суму 9200,00 грн. та сплатою орендної плати у розмірі 25843,00 грн..

Разом з тим, позивачкою також не доведено вини відповідача у відмові у поновленні договірних відносин оренди на земельну ділянку по вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га, що у м. Новоград-Волинському, щодо якої позивачкою розроблялася проектна документація з будівництва.

Як зазначалося вище, договір оренди земельної ділянки від 13.08.2008р. сторонами було укладено строком на 2 роки і міська рада неодноразово, рішеннями від 05.08.2010 № 682 та від 22.12.2011 № 200, надавала позивачці можливість укласти новий договір оренди землі, виділеної під забудову, на змінених умовах, в тому числі зі збільшеним строком оренди на 5 років.

Однак, позивачка у строк, наданий їй для укладення договору, намір продовжити орендні відносини не підтвердила, доказів зворонього матеріали справи не містять.

Як на причину неможливості укладення договору оренди у місячний строк, відповідно до рішення міської ради № 682 від 05.08.2010, позивачка послалася на затримку у виготовленні технічної документації на земельну ділянку більш ніж на рік з незалежних від неї причин, а саме: через реорганізацію земельно-кадастрових установ.

При цьому, як убачається із матеріалів справи та було підтверджено в судовому засіданні 04.04.2017р. представниками відповідача, на земельну ділянку по вул. Леваневського, 12а, площею 0,0759 га, що у м. Новоград-Волинському, позивачкою у 2008 році вже було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, затвердження якого стало умовою надання земельної ділянки позивачу під забудову, і позивачка під час розгляду справи в суді не довела необхідність та доцільність розроблення нею технічної документації із землеустрою на вказану земельну ділянку, за відсутності якої поновлення, укладення нового договору оренди землі у 2010 році, на її думку, було неможливим, а виготовлення такої документації, як встановлено, рішенням від 05.08.2010 за № 682 не вимагалось.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивачкою не подано доказів на підтвердження того, що нею розпочато будівництво торгівельного комплексу, під яке надавалася в оренду земельна ділянка, а 04.01.2012р., згідно зі ст. 635 ЦК України, сторонами було укладено попередній договір оренди земельної ділянки №3, відповідно до якого основний договір мав бути укладений до 22.12.2012р., за умови початку будівництва.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі; зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено невиконання позивачкою умов попереднього договору, зокрема, щодо початку будівництва об'єкта, під який надано земельну ділянку, так само позивачкою не доведено вчинення будь - яких дій, спрямованих на оформлення права землекористування (укладення договору оренди).

Отже, наведене вище виключає протиправний характер дій відповідача, а отже вказує про недоведеність позивачкою необхідного причинного зв'язку між понесеними нею витратами і непоновленням відповідно до рішення міської ради від 15.02.2013р. №366 договору оренди щодо права користування земельною ділянкою, площею 0,0759 га, що по вул. Леваневського, 12а у м. Новоград-Волинському, на якій позивачка з 2008року мала намір провести забудову.

Таким чином, в силу ст. 33 ГПК України, позивачкою не доведено факт заподіяння заявлених до стягнення збитків, так і факт виникнення у відповідача обов'язку по відшкодуванню понесених нею витрат, пов'язаних з користуванням земельною ділянкою, переданою під забудову, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Слід зазначити, Новоград - Волинською міською радою заявлено про пропуск позивачкою строку позовної давності, проте дана заява не розглядається, у зв'язку із відмовою у позові по суті позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про односторонню зміну відповідачем умов договору оренди земельної ділянки від 13.08.2008року внаслідок прийняття рішень про скасування попереднього рішення про надання у оренду на 5 років - №682 від 05.08.2010 року, встановлення додаткових непогоджених сторонами істотних умов та відмову у продовженні строку оренди (№161 від 27.10.2011 року, №200 від 22.11.2011 року, №366 від 15.02.2013 року), слід зазначити таке.

Так у преамбулі рішення від 05.08.2010р. №682 зазначено, що Новоград - Волинська міська рада прийняла його, керуючись пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, статтями 12, 81, 98, 116, 118, 120, 121, 124, 140, 141, 142 Земельного кодексу України, Законом України Про оренду землі, Законом України Про землеустрій, Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності, Порядком передачі земельних ділянок у власність фізичним особам у м. Новограді-Волинському, Положенням про оренду земельних ділянок у місті Новограді - Волинському та порядком встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки (зі змінами), з урахуванням заяв фізичних осіб, протоколу засідання постійної комісії міської ради з питань містобудування, архітектури та земельних відносин (ОСОБА_6) та в інтересах міської громади.

Таким чином, після закінчення 20.08.2010р. строку договору оренди землі від 13.08.2008р., вказане рішення міської ради було підставою для поновлення договору на новий строк в порядку, визначеному ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Однак, як зазначалося, на новий строк договір укладено не було. Наведене спростовує доводи позивачки про односторонню зміну умов договору від 13.08.2008р.

Стосовно рішення Новоград - Волинської міської ради від 27.10.2011р. №161, яким зараховано орендовану позивачкою до 20.08.2010р. земельну ділянку до земель запасу, житлової та громадської забудови, то воно не порушує її прав, оскільки на дату прийняття цього рішення вона не була законним землекористувачем.

Так само, не порушуються права позивачки і рішенням міської ради від 22.12.2011р. №200, прийнятим за її заявою, у якому зазначено про поновлення оренди земельної ділянки строком на один рік та укладення протягом місяця договору оренди.

Як зазначалося, вказане рішення позивачкою реалізоване не було, як і не виконано умови укладеного попереднього договору від 04.01.2012р. щодо укладення до 22.12.2012р. договору оренди землі.

Щодо рішення Новоград - Волинської міської ради від 15.02.2013р. №366, яким відмовлено у поновленні договору оренди землі, слід зазначити, орган місцевого самоврядування, керуючись Законом України "Про місцеве самоврядування", реалізовуючи повноваження власника землі, вправі вирішувати питання щодо набуття, здійснення та припинення прав на земельні ділянки, тим більше, на дату його прийняття позивачка не була законним землекористувачем, оскільки після укладення 04.01.2012р. попереднього договору, у визначений ним строк основний договір укладено не було.

Також, щодо доводів про невідповідність дій та рішень відповідача підставам для припинення (розірвання) дії договору оренди земельної ділянки, що погоджені сторонами у самому договорі від 13.08.2008року (пункти 38, 39), та встановлені у ч. 1 ст. 651 ЦК України, ст. 141-149 ЗК України, ст. 30-32-1 ЗУ «Про оренду землі», слід зазначити, що судом не встановлено порушень з боку відповідача, вказаних скаржником норм законодавства, неналежного виконання зобов'язань за договором оренди. Як зазначалося, договір оренди земельної ділянки від 13.08.2008р. припинив свою дію за закінченням строку, на який його було укладено.

Матеріали справи не містять доказів, що вказані рішення міської ради у встановленому законом порядку визнані недійсними.

Таким чином, позивачкою не доведено й наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за понесені позивачкою витрати відповідно до ст. 1173 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, ґрунтуються на його власній оцінці, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

За наведеного, рішення господарського суду Житомирської області від 17.01.2017р. у справі №906/891/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 17.01.2017р. у справі №906/891/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Новоград - Волинський Житомирської області - без задоволення.

2. Справу №906/891/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.