КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа№ 910/16513/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Конопліцький І.В. - дов. № 14-10 від 14.01.2017

від відповідача Кравчик С.М. - дов. № 91/2016/10/18-2 від 18.10.2016

від ВДВС не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 22.02.2017 (суддя Пукшин Л.Г.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі № 910/16513/13

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 450 219,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 у справі № 910/16513/13 скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відхилено.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії органу виконавчої служби задовольнити в повному обсязі, визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, визнати недійсною постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 19.12.2016 про закінчення виконавчого провадження № 48676476. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала винесена за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, дії державного виконавця щодо винесення постанови від 19.12.2016 ВП №48676476 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 16 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» є незаконними, адже згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» нараховані суми пені підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, не вважаються списаними або погашеними автоматично. Оскільки факт списання заборгованості (пені) за Законом № 1730-VIII нічим не підтверджено, на думку апелянта, зобов'язання боржника щодо сплати пені не припинилися, відповідно й немає підстав для закінчення виконавчого провадження тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/16513/13 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України прийнято до провадження та розгляд справи на призначено 04.04.2017.

В судове засідання апеляційної інстанції з'явились представники позивача та відповідача, представник ВДВС не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до абз.3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки ВДВС належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, неявка його представника не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, з огляду на скорочені строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду, апеляційний суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії органу виконавчої служби задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засідання доводи апеляційної скарги заперечив, просив їх відхилити, а оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, як встановлено матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2015 у справі № 910/16513/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення пені задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 262 636, 52 грн. пені, 2 600, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 2 600, 00 грн. за подання касаційної скарги.

27.05.2015 Господарським судом міста Києва на виконання згаданого рішення видано відповідні накази.

23.01.2017 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії органу виконавчої служби, в якій просило визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, визнати недійсною постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 19.12.2016 про закінчення виконавчого провадження № 48676476.

Скарга мотивована тим, що постанова від 19.12.2016 ВП 48676476 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 16 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої сума, яка піддягає списанню згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон України №1730-VІІІ) становить 142 051, 90 грн., прийнята з порушенням та невірним застосуванням вимог чинного законодавства, адже факт списання заборгованості (пені) нічим не підтверджено, такі нарахування не вважаються списаними або погашеними автоматично, а лише підлягають списання не створено й на той час реєстр підприємств, що беруть учать в процедурі врегулювання заборгованості згідно Закон України №1730-VІІІ.

Відмовляючи в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України», місцевий суд встановив, що сума пені за наказом Господарського суду міста Києва у справі № 910/16513/13 підлягає списанню, оскільки за рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2015 у даній справі заборгованість ПАТ «Київенерго» перед стягувачем виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 135-12-БО від 31.01.2012 та була погашена до подання позовної заяви до господарського суду міста Києва й до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Відповідно зобов'язання боржника припинились в силу згаданого Закону, про що ПАТ «Київенерго повідомило ПАТ «НАК «Нафтогаз України» листом вих.№ 42АУ/92ПЗ/12564 від 06.12.2016. Таким чином, за висновками суду першої інстанції, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві правомірно закінчив виконавче провадження шляхом винесення відповідної постанови ВП № 48676476 від 19.12.2016.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, завданням державної виконавчої служби згідно п. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За приписами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено матеріали справи, підставою для закінчення виконавчого провадження № 48676476 згідно постанови від 19.12.2016 стали обставини визначені п. 16 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Так, п. 16 ст. 39 згаданого Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням (частину першу статті 39 доповнено пунктом 16 згідно із Законом № 1730-VIII від 03.11.2016).

Як згадувалось вище, оскаржуваною постановою державним виконавцем встановлено, що сума, яка піддягає списанню на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» становить 142 051, 90 грн.

Апеляційним судом встановлено, що факт списання заборгованості нічим не підтверджено, адже жодних доказів вчинення сторонами будь-яких дій щодо списання до моменту винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Таким чином, державним виконавцем не враховані приписи ч. 3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до яких на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Процедура врегулювання заборгованості згідно п. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

В свою чергу, преамбулою Закону України № 1730-VIII визначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

За приписами абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Положеннями абз. 4 та 5 ч.1 ст.1 Закону України № 1730-VIII визначено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр).

Вищезгадана норма кореспондується з абз. 12 ч.1 ст.1 Закону України № 1730-VIII, яким встановлено коло учасників процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій,підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до п. 4 якого формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

З огляду на вищенаведені положення Закону України № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а саме Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Як встановлено матеріалами справи, листом № 42АУ/92ПЗ/974 від 16.03.2017 відповідач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства з проханням роз'яснити чи підлягає включенню до реєстру підприємства, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії інформація про обсяг нарахувань неустойки (штрафу, пені), інших штрафних санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних для можливості їх списання згідно ч. 3 ст. 7 Закону 1730-VIII.

У відповідь Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства листом № 8/10-630-17 від 17.03.2017 повідомило відповідача, що нараховані на погашену підприємством ПАТ «Київенерго» заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Закону № 1730-VIII неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річні підлягають списанню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Проте зазначаючи в листі № 8/10-630-17 від 17.03.2017, що неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річні підлягають списанню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства жодним чином не вказувало про їх автоматичне списання або погашення з дня набрання чинності Законом України № 1730-VIII.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення сторонами після набрання чинності Законом України № 1730-VIII будь-яких дій щодо проведення списання нарахованої пені, як то погодження сторонами такого списання шляхом обміну листами або проведення взаєморозрахунків тощо.

Відповідно до п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 19.12.2016 ВП № 48676476 про закінчення виконавчого провадження є передчасними та незаконними, а згадана постанова такою, що підлягає визнанню недійсною.

Місцевий суд не звернув уваги на вищезгадані обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії органу державної виконавчої служби в частині визнання дій незаконними, а постанови державного виконавця недійсною.

З огляду на згадане вище, апеляційний господарський суд вважає, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для відмови в задоволенні скарги на дії органу державної виконавчої служби, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала місцевого суду - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії органу державної виконавчої служби в частині визнання дій незаконними, а постанови державного виконавця недійсною.

Відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 600, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 по справі №910/16513/13 скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити.

Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 19.12.2016 ВП № 48676476 про закінчення виконавчого провадження.

Визнати недійсною постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.В. від 19.12.2016 ВП № 48676476 про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 1 600, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/16513/13 надіслати до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук