КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа№ 910/3972/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивачів: Мехреньгіна А.Б. за довіреністю;

від відповідача : Калусенко В.В. за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.03.2017

у справі № 910/3972/16 (суддя: Смирнова Ю.М.)

за позовом Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4

про зобов'язання повернути житлове приміщення

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/3972/16 відмовлено у задоволенні заяви Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/3972/16, визнати наказ Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 у справі №910/3972/16 таким, що не підлягає виконанню.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки виконання відповідачем обов'язку за договором ставиться в залежність від надання ОСОБА_4 квартири у порядку черги від Міноборони, відповідно виконання відповідачем обов'язку за договором зараховується невиконанням Міноборони обов'язку по наданню житла ОСОБА_4, тому виконати рішення суду відповідач не може в силу відсутності обов'язку перед Міноборони.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Ткаченка Б.О., Чорногуза М.Г.) апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 10.04.2017.

10.04.2017 представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), та строків розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, встановлених ч. 2 ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників третьої особи.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивачів у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі №910/3972/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016, позов задоволено повністю, зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повернути Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління рівнозначне за площею, технічним станом та санітарними умовами житлове приміщення (квартиру) в новозбудованому будинку в місті Києві, а саме: 2-кімнатну квартиру, загальною площею 73,10 м2, жилою площею - 31,50 м2; а також присуджено до стягнення з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь Міністерства оборони України 9649,20 грн. судового збору.

02.09.2016 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази, які пред'явлені для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

23.02.2017 до Господарського суду міста Києва від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшла заява про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 у справі №910/3972/16.

Обґрунтовуючи заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України вказує на відсутність обов'язку боржника передавати вказане у наказі майно, оскільки виконання ним обов'язку за договором №303/25/6-982 від 22.06.2012 ставиться в залежність від надання ОСОБА_4 квартири у порядку черги від Міністерства оборони України. Тому відповідач вважав, що виконання його обов'язку за договором зараховується невиконанням Міноборони обов'язку по наданню житла ОСОБА_4 Крім того, заявник стверджує, що обов'язок Міністерства економічного розвитку і торгівлі України повернути відповідне приміщення відсутній в силу відсутності у нього на балансовому та позабалансовому обліку житлових приміщень.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що наведені у заяві доводи фактично зводяться до заперечення власне позовних вимог у справі №910/3972/16, а оцінка таким доводам надана судом в ході вирішення справи по суті.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком господарського суду першої інстанції, з огляду наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно зі статтею 4-5 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 1 ст.115 ГПК України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Приписами частини 2 ст.117 ГПК України передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

У пункті 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Як зазначено вище, відповідач вважає, що наказ не підлягає виконанню, оскільки виконання його обов'язку за договором зараховується невиконанням Міноборони обов'язку по наданню житла ОСОБА_4

Однак, вказані доводи відповідачем також наводились у відзиві на позовну заяву (том 1 а.с.60-66), у апеляційній скарзі (том 1 а.с.150-156) та у касаційній скарзі (том 1 а.с.198-204). Вказаним доводам відповідача надавались оцінка при розгляді справи і вони були відхилені судами трьох інстанцій. Отже, його заява фактично зводиться до переоцінки доказів і доводів у справі.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 121 ГПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд може змінити спосіб та порядок виконання рішення. Отже, неможливість виконання рішення суду не є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо необґрунтованості заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Зазначені висновки місцевого господарського суду в оскаржуваній ухвалі відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами процесуального права, які судом правильно застосовані, а доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/3972/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі № 910/3972/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/3972/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді М.Г. Чорногуз

Б.О. Ткаченко