РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа № 906/1013/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 довіреність в справі;

відповідача 1 не з`явився;

відповідача 2 не з`явився;

відповідача 3 не з`явився;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області на ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 у справі № 906/1013/16 (суддя Маріщенко Л.О.)

За позовом: ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (м. Житомир)

До: 1) Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський" (смт.Ружин Житомирської області)

2) Ружинської районної ради (смт. Ружин Житомирської області)

3) Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (м. Бердичів Житомирської області)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство аграрної політики та продовольства України (м. Київ)

про скасування державної реєстрації права колективної власності від 29.08.2008 та рішення від 12.12.1988 №282

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 по справі №906/1013/16 (суддя Маріщенко Л.О.) провадження у справі №906/1013/16 за позовом ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський", 2) Ружинської районної ради, 3) Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство аграрної політики та продовольства України про скасування державної реєстрації права колективної власності від 29.08.2008 та рішення від 12.12.1988 №282 припинено відповідно до п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Житомирської області, позивач ОСОБА_3 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 по справі №906/1013/16 та направити справу для продовження розгляду до господарського суду.

Скаржник в апеляційній скарзі вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані всі обставини по справі, у зв`язку з чим суд дійшов неправильних висновків.

Зазначає, що у зв`язку з реєстрацією БТІ права колективної власності за СВК «Ружинський» відбулось вибуття державного майна (об`єкта незавершеного будівництва) з державної власності поза межами приватизаційного процесу.

В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається, зокрема, на те, що у 2000 році Міністерство аграрної політики України на виконання Указу Президента України від 29.12.1999 №1626/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення приватизації майна в Україні» надіслано до Фонду державного майна України перелік об`єктів незавершеного будівництва державної власності, органом управління яких є Міністерство аграрної політики України для прийняття рішення про їх приватизацію. До даного переліку був включений об`єкт незавершеного будівництва державної власності консервний завод в смт. Ружин, Житомирської області.

Наказом Фонду державного майна України від 13.06.2001 №1048 в перелік об`єктів незавершеного будівництва державної власності, що підлягають приватизації був включений консервний цех в смт. Пружиню Житомирської області. Об`єкт перебував на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу «Ружинський» (реорганізоване КСП ім.Леніна), орган управління Міністерство аграрної політики України.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єкта (нерухомого майна, інших необоротних активів) застосовуються обмеження та вимоги, визначені Законом України «Про приватизацію державного майна» та забороняється здійснювати будь-які дії внаслідок яких об`єкт може вибути з державної власності.

Відповідно, скаржник вважає, що враховуючи те, що об`єкт незавершеного будівництва є об`єктом права державної власності, реєстрація права колективної власності на об`єкт є незаконною та підлягає скасуванню.

Проте, суд прийшов до висновку, що даний спір не може розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки це спір адміністративної юрисдикції.

ОСОБА_3 відділення вважає, що такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, спір у даній справі не є публічно-правовим, дослідженню не підлягають владні, управлінські рішення, дії БТІ.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області прийнято до провадження та розгляд її призначено на 06.04.2017.

30.03.2017 на адресу суду засобами електронного зв`язку від відповідача 3 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника підприємства. Крім того, повідомляє, що вважає ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 у справі №906/1013/16 законним та обґрунтованим та просимо відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області

04.04.2017 на адресу суду засобами електронного зв`язку від відповідача 2 Ружинської районної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що ухвала господарського суду Житомирської області по справі № 906/1013/ від 09.03.2017 прийнята у межах повноважень та відповідає чинному законодавству України. Крім того, просить суд розглядати справу при відсутності представника.

04.04.2017 на адресу суду засобами електронного зв`язку від відповідача 1 Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський" надійшов відзив в якому просить суд ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 по справі № 906/1013/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області без задоволення. Крім того, просить суд розглядати апеляційну скаргу без участі представника.

В судовому засіданні 06.04.2017 представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 по справі №906/1013/16 та направити справу для продовження розгляду до господарського суду

В судове засідання 06.04.2017 представники Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський", Ружинської районної ради, Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради не з`явилися в клопотаннях та відзивах на апеляційну скаргу які подані до судового розгляду справи заявлено про розгляд справи без участі представників даних сторін.

Представник Міністерства аграрної політики та продовольства України представник в судове засідання 06.04.2017 не з'явився, про місце, час і дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомлено.

З огляду на те, що участь представників сторін в судовому засіданні ухвалою суду не визначена обовязковою, враховуючи, що суд апеляційної інстанції обмежений 15-денним строком розгляду апеляційної скарги, поданої на ухвалу суду, та за відсутності клопотання про продовження строку, передбаченого ст. 102 ГПК України, суд в порядку ст. 69 ГПК України позбавлений можливості його продовжити, позивач жодних клопотань щодо продовження строку розгляду суду не подав, судова колегія, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський", Ружинської районної ради, Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради та Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами) передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про припинення провадження у справі.

Статтею 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, заслухавши представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 по даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Міністерства аграрної політики України 01.04.2000 на виконання доручення Прем`єр-міністра України від 22.01.2000 №842/2 (п.4), Кабінету Міністрів України від 20.01.2000 №28477/1 та доручення Кабінету Міністрів України від 31.12.1999 №1626/99 (п.9.3) на адресу Фонду державного майна України направлено перелік незавершених об`єктів культурно-побутового, адміністративного, виробничого призначення державної форми власності для прийняття рішення про приватизацію (а.с. 16-17 т.1).

Наказом Фонду державного майна України від 13.03.2001 №1048 включено до переліку об`єктів незавершеного будівництва, які перебувають у державній власності та підлягають приватизації, об`єкти незавершеного будівництва згідно з додатком 1 (№153 Назва об`єкта: Консервний цех, Сільськогосподарський виробничий кооператив «Ружинський» (колишнє КСП ім..Ілліча) Міністерство аграрної політики України; Місцезнаходження об`єкта: Житомирська область, Ружинський район, смт. Ружин.). Доручено відповідальним регіональним відділенням ФДМУ здійснити приватизацію об`єктів незавершеного будівництва, вказаних у додатку 1, при цьому надати регіональним відділенням повноваження визначати конкретний спосіб приватизації згідно з чинним законодавством України про приватизацію(а.с. 18 т.1).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20052324 від 29.08.2008 Державним комунальним підприємством Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації на підставі рішення Ружинської районної Ради народних депутатів №282 від 12.12.1988 (а.с. 42 т.1) та дозволу на виконання будівельних робіт від 12.12.1997 зареєстровано право колективної власності на консервний завод незавершений будівництвом готовністю 81,3% (адреса: Житомирська область, Ружинський район, смт. Ружин, вул. Гибала М., буд. 46) за Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Ружинський» (а.с. 25 т. 1).

ОСОБА_3 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про скасування державної реєстрації права колективної власності від 29.08.2008, яка зареєстрована Державним комунальним підприємством "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради за Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Ружинський" на об'єкт незавершеного будівництва - консервний завод, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Ружинський район, смт. Ружин, вул.М.Гибала,46, визнання незаконним та скасування рішення Ружинської районної ради народних депутатів від 12.12.1988 №282 "Про відведення земельної ділянки для будівництва цеху плодоовочевих консервів та теплиць".

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається, зокрема, на те, що консервний цех в смт. Ружин Житомирської області, який перебував на балансі сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський" (реорганізоване КСП ім. Леніна), згідно наказу Фонду державного майна України від 13.06.2001 №10418 був включений до переліку об'єктів незавершеного будівництва державної власності, що підлягають приватизації. З моменту прийняття рішення про приватизацію об'єкта застосовуються обмеження та вимоги, визначені Законом України "Про приватизацію державного майна" та забороняється здійснювати будь - які дії, внаслідок яких об'єкт може вибути з державної власності. Однак, у порушення вимог законодавства України щодо порядку відчуження (приватизації) об'єктів незавершеного будівництва, що є державною власністю, за СВК "Ружинський" згідно витягу КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 29.08.2008 з посиланням на рішення Ружинської районної ради від 12.12.1988 №282 та дозвіл на виконання будівельних робіт від 12.12.1997 було незаконно зареєстровано право власності на нерухоме майно - консервний завод (незавершене будівництво - 81,3% готовності)(а.с. 25 т.1).

Відповідно до частин 1-3 статті 11 ЦК України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1, 2 ст. 1 ГПК України передбачено, що: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.12 ГПК України: господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відповідно до частин 4-7 ст. 3 Господарського кодексу України сферу господарських відносин становлять: господарсько-виробничі відносини - майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності, організаційно-господарські відносини - відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю, внутрішньогосподарські відносини - відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Так, пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» (із змінами і доповненнями) визначено, що підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (статті 13, 15 і 16 ГПК).

Відповідно до п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» (із змінами і доповненнями), господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (ст. 2 ГК України).

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність) (ч. 1, 2 ст. 3 ГК України).

Пунктом 17 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24 жовтня 2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам"(із змінами і доповненнями) передбачено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання; між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 17 КАС України: юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю. Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін - «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ст. 3 КАС України).

А отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 182 ЦК України).

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції статті на момент здійснення державної реєстрації) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства".

З обставин викладених в позовній заяві вбачається, що позовні вимоги до Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський" та Ружинської районної ради стосуються порушень пов`язаних з державною реєстрацію права колективної власності від 29.08.2008.

Щодо скасування рішення від 12.12.1988 №282 то суд відзначає, що даним рішенням було погоджено відведення земельної ділянки під внутрігосподарське будівництво для колгоспу ОСОБА_4 смт. Ружин цеху плодоовочевих консервів, а не здійснити державну реєстрацію права колективної власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги до відповідачів та правове обгрунтування про скасування державної реєстрації права колективної власності від 29.08.2008, яка зареєстрована КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради за СВК "Ружинський" на об'єкт незавершеного будівництва є публічно правовими та такими, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 6/5 від 28.01.2003 року, реєстрацію прав власності здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п.1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (із змінами) однією загальних засад державної реєстрації прав є: публічність державної реєстрації прав.

Отже, державна реєстрація права власності на спірне майно відбувалася в період дії Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5(в редакції від 19.05.2005), згідно п.1.3 якого таку реєстрацію здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Вказане свідчить, що бюро технічної інвентаризації на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. Таким чином, бюро технічної інвентаризації в розумінні п.7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень.

Позивачем заявлені позовні вимоги до відповідачів про скасування реєстрації права колективної власності, що відбулись на підставі рішення Ружинської районної ради народних депутатів від 12.12.1988 №282 "Про відведення земельної ділянки для будівництва цеху плодоовочевих консервів та теплиць", які не вчиняють дії щодо реєстрації об'єктів нерухомості, тобто не наділені такими функціями. Такі функції вчиняє Бюро технічної інвентаризації (державний реєстратор), який є суб'єктом владних повноважень в розумінні п.7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому з урахуванням вимог ст.17 цього Кодексу, спір підвідомчий суду адміністративної юрисдикції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що вказаний спір є публічно - правовим, стороною в якому є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, який здійснює владні управлінські функції у спірних відносинах на основі законодавства, у зв'язку з чим поданий позивачем позов повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а тому не підлягає розгляду господарськими судами України за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Згідно до пунктів 4.2., 4.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 (із змінами), припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що: справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК України).

Доводи апелянта про те, що означений спір є цивільно-правовим, оскільки пов'язаний із захистом права власності, є необгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, право державної власності, ніким не оспорюється.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виконання, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Тобто, відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

А тому, спір про скасування державної реєстрації права колективної власності, де відповідач БТІ наділений відповідно до вищевказаного Закону України владними повноваженнями щодо здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно, є компетенцією адміністративних судів, на відміну від інших відповідачів щодо яких поставлена така позовна вимога.

Виходячи з наведеного правові підстави для зміни або скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційні вимоги позивача ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали суду у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 09.03.2017 у справі № 906/1013/16- залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Філіпова Т.Л.