ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року Справа № 904/10728/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-167 від 11.06.2014 року;

від відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі №904/10728/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_2", м.Дніпро

про стягнення 634 649 грн. 16 коп.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_2" (надалі ДП "ВО "Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_2") на свою 226 540 грн. 88 коп. пені, 15 787 грн. 67 коп. 3% річних, 392 320 грн. 61 коп. інфляційних втрат та 9 519 грн. 74 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі №904/10728/16 (суддя Кеся Н.Б.) в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що:

- місцевий господарський суд неправомірно застосував до спірних відносин положення ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії";

- учасниками процедури врегулювання заборгованості є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, який на даний час Кабінетом Міністрів України не сформований, тому відмова у задоволенні позовних вимог є незаконною;

- судом порушені норми ст. ст. 598-599 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач на виклик суду не зявився, звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване погіршенням фінансового стану підприємств та зміною режиму його роботи, зокрема, встановленням в першому кварталі 2017 року одноденного режиму роботи понеділок. Клопотання відповідача задоволенню не підлягає, оскільки в його обґрунтування ним не подано відповідних доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та ДП "ВО "Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_2" (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1518/15-БО-4/ПТ від 31.12.2014 року (надалі - договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти його та сплатити.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року газ обсягом до 1799 тис. куб. м.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом (п.5.1 договору).

Ціна природного газу узгоджена сторонами пунктом 5.2 договору.

Загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5 договору).

У відповідності до п. 3.3 договору приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 договору).

На виконання умов договору позивач в період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 16 855 111 грн. 96 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2015 року на суму 4 013 291 грн. 24 коп.; від 28.02.2015 року на суму 2 658 378 грн. 04 коп.; від 31.03.2015 року на суму 3 194 636 грн. 12 коп.; від 30.04.2015 року на суму 571 660 грн. 78 коп.; від 31.10.2015 року на суму 407 094 грн.; від 30.11.2015 року на суму 2 326 764 грн. 12 коп.; від 31.12.2015 року на суму 3 683 287 грн. 66 коп. (а.с. 31-37).

У відповідності до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2 договору сторонами узгоджено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого природного газу здійснив несвоєчасно, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу суму пеню у розмірі 226 540 грн. 88 коп. за період з 15.02.2015 року по 16.08.2016 року.

Враховуючи факт несвоєчасної оплати відповідачем природного газу, позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 226 540 грн. 88 коп. є вірно розрахованими та правомірно предявлені до стягнення.

Відповідач звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням про зменшення розміру пені до мінімального розміру.

Клопотання обґрунтоване тим, що у звязку зі скрутним фінансовим становищем на підприємстві, що спричинене скороченням виробництва ракетно-космічної продукції, яка є профілюючою, стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 634 649 грн. 16 коп. призведе до поглиблення фінансової кризи на підприємстві та стійкої неплатоспроможності. Відповідач вказує на значний розмір заборгованості із виплати заробітної плати працівникам, яка відповідно до фінансової звітності станом на 01.12.2016 року становила 55 809 350 грн. 55 коп. Окрім того, звертає увагу суду на те, що станом на 01.12.2016 року сума не перерахованих платежів по єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування становить 15 734 283 грн. 35 коп.; штрафи та пеня за договірними відносинами, що підлягає сплаті відповідно до рішень судів, складає 12 954 893 грн. 92 коп.; відповідно до звіту про фінансовий стан відповідача станом на 01.10.2016 року, загальний розмір кредиторської заборгованості складає 7 440 160 000 грн.

З огляду на вищезазначені суми заборгованості, які обліковуються за боржником, вказує, що ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» перебуває на межі банкрутства та на даний час не має змоги повного погашення заборгованості із заробітної плати та обовязковим платежем до державного бюджету.

На підтвердження скрутного фінансового становища та фінансової неплатоспроможності відповідача, ним надано звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2016 року, а також баланс (звіт про фінансовий стан) на 01.10.2016 року ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова», які свідчать про те, що підприємство є збитковим.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Окрім того, вищезазначена процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою ст. 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Частиною першою ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини та повну оплату відповідачем заборгованості, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір предявленної до стягнення пені на 50%, що складає суму 113 270 грн. 44 коп.

Позивачем предявлено до стягнення 392 320 грн. 61 коп. інфляційних збитків, нарахованих за період: з 15.02.2015 року по 30.04.2016 року та 15 757 грн. 67 коп. 3% річних, нарахованих за період: з 15.02.2015 року по 16.08.2016 року.

Зазначені вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Встановивши, що за поставлений природний газ відповідач повністю розрахувався з позивачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», суд першої інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для застосування приписів ч. 3 ст. 7 вказаного Закону до спірних відносин, у звязку з чим у задоволенні позову відмовив.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року №1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Абзацами 4 та 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр).

Вказана норма кореспондується з абз. 12 ч.1 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Колегія суддів вважає, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (частини 1-2 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).

Таким чином, для застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до якої на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, суд першої інстанції мав дослідити, чи набув відповідач статусу учасника процедури врегулювання заборгованості та чи був включений до реєстру.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч. 2 ст. 3 вказаного Закону, для включення до такого реєстру.

Таким чином, судом першої інстанції було неправомірно застосовані положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та відмовлено у задоволенні позовних вимог, внаслідок чого оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 113 270 грн. 44 коп. пені, 15 787 грн. 67 коп. 3% річних та 392 320 грн. 61 коп. інфляційних збитків.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі №904/10728/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_2" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 113 270 грн. 44 коп. пені, 15 787 грн. 67 коп. 3% річних, 392 320 грн. 61 коп. інфляційних втрат, 9 519 грн. 74 коп. судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області та 10 471 грн. 71 коп. судового збору за перегляд судового рішення апеляційною інстанцією.

В решті позову відмовити.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області у відповідності до ст. 116, ст. 117 Господарського процесуального кодексу України видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

(Повний текст постанови складено 06.04.2017 року).