ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017р. Справа № 914/3066/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Петрашка М.М., суддів Ділай У.І., Кітаєвої С.Б., розглянув у відкритому судовому матеріали справи

за позовом: Львівського міського центру зайнятості, м. Львів,
до відповідача:Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго", м. Львів,
про: стягнення 18752,37 грн.

Представники:
позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 05.01.2017 р.),
відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 20.09.2016 р.).

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівського міського центру зайнятості до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про стягнення 18.752,37 грн. Ухвалою суду від 05.12.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 13.12.2016 р. Ухвалою суду від 13.12.2016 р. розгляд справи відкладено на 10.01.2017р. В судовому засіданні 10.01.2017 р. оголошувалась перерва до 24.01.2017 р. Ухвалою суду від 24.01.2017р. продовжено строк розгляд справи та відкладено на 25.01.2017р. Ухвалою суду від 25.01.2017р. розгляд справи відкладено на 14.02.2017 р. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.02.2017 р. призначено колегіальний розгляд справи. До складу колегії суддів включено суддів Ділай У.І., Сухович Ю.О. Ухвалою суду від 14.02.2017 р. розгляд справи відкладено на 14.03.2017 р. Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.03.2017 р. у звязку з відпусткою судді Сухович Ю.О. до складу колегії суддів включено суддю Кітаєву С.Б. Ухвалою суду від 14.03.2017 р. розгляд справи відкладено до 28.03.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним. ОСОБА_3 29.04.2015 р. звільнена з ЛМКП "Львівтеплоенерго" відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП та 26.05.2015 р. зареєструвалась у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи. Виплата допомоги по безробіттю проведена за період з 02.06.2015 р. по 28.01.2016 р. у сумі 18.752,37 грн. Наказом ЛМКП "Львівтеплоенерго" від 09.02.2015 р. №96-К ОСОБА_3 поновлено на посаді техніка з 29.04.2015 р. на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2015 р. З урахуванням наведеного, на підставі ч.1 ст. 34 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 18752,37 грн.

Відповідач у поданому відзиві заперечив проти позовних вимог з наступних підстав. Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 29.12.2015 р. у справі №464/3945/15-ц не покладалось на відповідача зобовязань щодо повернення суми отриманої ОСОБА_4 за рахунок коштів Львівського міського центру зайнятості. Виплати позивачем проводились безпосередньо ОСОБА_4, відтак розмір виплаченої допомоги не відомий та позивачем не підтверджений належними доказами.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судові засідання зявився, проти позову заперечив, з підстав, наведених у поданому відзиві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

ОСОБА_3, будучи звільненою 29.04.2015 р. з ЛМКП "Львівтеплоенерго", відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП, 26.05.2015 р. зареєструвалась у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи.

Відповідно до наказів Львівського міського центру зайнятості ОСОБА_3 надано статус безробітної 28.05.2015р. (наказ від 28.05.2015р. №НТ150528); призначено допомогу з безробіття (наказ від 02.06.2015 р. №НТ150602); розпочато виплату допомоги з 02.06.2015 р. (наказ від 02.06.2015 р. №150602); припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ від 09.02.2016 р. №160209); припинено реєстрацію безробітної з 02.06.2015 р. (наказ від 09.02.2016 р. №НТ160209).

Наказом ЛМКП "Львівтеплонерго" від 09.02.2016 р. №96-к поновлено на роботі ОСОБА_3 з 29.04.2015 р. на виконання постанови Сихівського районного суду міста Львова від 29.12.2015 р. №464/3945/15-ц.

На адресу суд Львівським обласним управлінням АТ "Ощадбанк" скеровано (лист від 16.02.2017 р., вх. №6771/17 від 20.02.2017 р.). виписку за період з 22.06.2015 р. по 10.07.2015 р. та виписку по картковому рахунку ОСОБА_3 на 09.02.2017 р. Згідно з поданої банком інформації виплату допомоги з безробіття здійснено з 02.06.2015 р. по 09.02.2016 р. у сумі 18.752,37 грн.

В порядку досудового врегулювання спору, Львівським міським центром зайнятості 18.02.2016р. скеровано Управлінню ЛМКП "Львівтеплоенерго" претензію (за вих.№13/903) з вимогою в місячний термін з моменту отримання даної претензії перерахувати кошти в сумі 18.752,37 грн. витрачених, як допомогу по безробіттю. Проте, відповідач у відповіді від 01.03.2016 р. №09-2652 залишив дану претензію без задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач добровільно не повернув кошти, які були виплачені ОСОБА_4., як допомога з безробіття. Відтак, Львівський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 18.752,37 грн.

Доказів повернення оплати, станом на час прийняття рішення судом, сторонами не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону. Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст. 1 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно із п.8 ст. 1 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працювала в Львівському міському комунальному підприємстві "Львівтеплоенерго" на посаді техніка першої категорії котлотурбінного цеху та отримувала заробітну плату саме на цьому підприємстві.

Судом встановлено, що позивачем було виплачено ОСОБА_3 допомогу з безробіття у сумі 18752,37 грн., що підтверджується витягом з наказів Львівського міського центру зайнятості, банківськими виписками за період з 02.06.2015 р. по 09.02.2016 р.

Незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем встановлена рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2015 р., яким і було поновлено на роботі.

Згідно п.2 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з дня поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно п.2 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до норм п.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Сихівським районним судом м. Львова фактично визнано наказ про звільнення гр. ОСОБА_3 незаконним та скасовано його, при цьому цей наказ став підставою для втрати гр. ОСОБА_3 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати їй допомоги по безробіттю. Тому позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого ОСОБА_3 забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у відповідності до ст.ст.34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

У п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

ЛМКП "Львівтеплоенерго" лише 09.02.2016р. видано наказ про поновлення ОСОБА_3 на роботі з 29.04.2015 р. Право на отримання виплати допомоги по безробіттю, яку їй було призначено на підставі поданої заяви від 26.05.21015р. особа втратила відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення", вимог п.2 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, у звязку із поновленням ЛМКП "Львівтелоенерго" ОСОБА_3 на роботі з 29.04.2015 року, відповідно до норм п.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 18752,37 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, слід зазначити, що стягнення грошових коштів за вимушений прогул та стягнення виплаченого забезпечення в порядку статті 35 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог та їх задолення.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 43,33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (адреса: вулиця Данила Апостола, будинок 1, місто Львів, Львівська область, 79040; ідентифікаційний код 05506460) на користь Львівського міського центру зайнятості (адреса: вулиця Княгині Ольги, будинок 122, місто Львів, Львівська область, 79060; ідентифікаційний код 25555035) 18.752,37 грн. повернення допомоги з безробіття, 1.378,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.04.2017 року.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Кітаєва С.Б.