ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 справа № 908/1271/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Колядко Т.М., Ломовцева Н.В. , Стойка О.В. ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Телеснюк І.В. ОСОБА_5, Свинар М. Ю. за довіреністю № 62 від 21.03.2017,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Відділення "Запорізьке регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", м. Запоріжжя,
на рішення Господарського суду Запорізької області
від20.05.2014 (повне рішення складено 26.05.2014)
у справі№ 908/1271/14
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_5, що проживає в м. Запоріжжя,
доПублічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Відділення "Запорізьке регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", м. Запоріжжя,
простягнення 11 454, 54 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя - Топчій О. А.) від 20.05.2014 по справі № 908/1271/14 позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, що проживає в м. Запоріжжя (далі ФОП ОСОБА_5.) задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Відділення «Запорізьке регіональне управління», м. Запоріжжя (далі - ПАТ «Родовід Банк») 4 496, 00 грн. основного боргу, 297, 86 грн. інфляційних втрат, 405, 00 грн. 3 % річних та 829, 22 грн. судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.05.2014, яка ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.06.2014 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 23.07.2014.

У зв`язку з тим, що з 07.07.2014 здійснення правосуддя Донецьким апеляційним господарським судом було призупинено через проведення активної фази антитерористичноі операції на території України, розгляд зазначеної справи не відбувся. Приміщення Донецького апеляційного господарського суду за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 157, де знаходилися матеріали справ та устаткування суду, 10.09.2014 було захоплено невідомими озброєними особами. У зв`язку з цим матеріали справи № 908/1271/14 було втрачено.

ФОП ОСОБА_5 30.01.2017 звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою про відновлення втраченої справи № 908/1271/14; вказану заяву господарським судом було задоволено, матеріали втраченої справи № 908/1271/14 відновлено та направлено до Донецького апеляційного господарського суду.

Як вбачається з матеріалів відновленої справи № 908/1271/14, вони містять копію апеляційної скарги ФОП ОСОБА_5; копія апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк», за якою було порушено апеляційне провадження, в матеріалах відновленої справи відсутня.

Враховуючи, що відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 відновлену справу № 908/1271/14 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 12.04.2017, зобов'язано позивача надати суду апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк».

Відповідно до ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 05.04.2017 за клопотанням ПАТ «Родовід Банк» судове засідання апеляційного суду 12.04.2017 було проведено в режимі відеоконференції.

У судове засідання 12.04.2017 з'явився представник позивача, пояснив, що апеляційна скарга Банку, за якою було порушено апеляційне провадження, відстуня, просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача з'явився в судове засідання 12.04.2017, зазначив, що апеляційна скарга, з якою він звертався до апеляційного суду в 2014 році, з відповідним реєстраційним штампом канцелярії суду, в нього відсутня; вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо всіх заявлених позовних вимог, а не лише щодо їх частини, як визначено господарським судом в оскаржуваному рішенні, з огляду на що просить апеляційну скаргу задовольнити, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали відновленої справи, апеляційний суд вважає їх достатніми для перевірки законності оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали відновленої справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2009 на підставі усної домовленості між ФОП ОСОБА_5 та представником відділення ПАТ «Родовід Банк» ОСОБА_7 на автомобільну стоянку по АДРЕСА_1, що належить ФОП ОСОБА_5 на праві оренди, поряд з іншими був поставлений на платне зберігання транспортний засіб марки Daewoo Lanos, держ. номер НОМЕР_1, заборгованість за зберігання якого є предметом спору в даній справі. Зазначений автомобіль зареєстрований в журналі реєстрації добового зберігання транспортних засобів за № 853, що підтверджується копією витягу з відповідного журналу та копією виписаної квитанції № 853 (а. с. 42, 44).

Господарський суд першої інстанції з посиланням на ч. 7 ст. 179, ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, ст.ст. 639, 640 Цивільного кодексу України дійшов правильного висновку, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг зберігання, на які поширюються норми глави 66 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене, зокрема, квитанцією.

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

У ч. 3 ст. 946 Цивільного кодексу України визначено, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Згідно з Актом приймання-передавання від 16.07.2012 автомобіль Daewoo Lanos, держ. номер НОМЕР_1, який знаходився на зберіганні у позивача з 01.08.2009, був переданий ОСОБА_8 відповідно до постанови старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ від 16.07.2012 про призначення відповідального зберігача (а. с. 57).

З огляду на зазначене, господарський суд дійшов висновку, що автомобіль Daewoo Lanos, держ. номер НОМЕР_1 знаходився на автостоянці ФОП ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 в період з 01.08.2009 по 16.07.2012; плата за зберігання автомобіля на стоянці відбувалася щодобово, що не суперечить Правилам зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 115.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським судом встановлено, що позивач неодноразово, зокрема 19.12.2010, звертався до відповідача з вимогою щодо сплати протягом 3-х банківських днів грошових коштів за надані послуги зберігання.

Відповідачем 11.01.2011 було надано відповідь на претензію, в якій він повідомив позивача, що згідно з рішенням Платіжного комітету АТ «Родовід-Банк» від 27.12.2010 заборгованість за послуги автомобільної стоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на якій знаходиться заставне майно АТ «Родовід-Банк», а саме: автомашина Daewoo Lanos, держ. номер НОМЕР_1, буде погашена відразу після реалізації автомобіля (а. с. 56).

Оскільки відповідачем не було здійснено оплату за надані позивачем послуги зберігання автомобіля за вказаний період, зокрема і після направлення йому претензії від 17.03.2014 про сплату 9 472, 00 грн., ФОП ОСОБА_5 звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з ПАТ «Родовід Банк» 9 472, 00 грн. вартості наданих послуг зберігання, а також нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 957, 54 грн. інфляційних втрат, 1 025, 00 грн. 3 % річних та витрат на правову допомогу в розмірі 900 грн.

Встановивши, що загальна сума заборгованості ПАТ «Родовід Банк» перед позивачем за період з 01.08.2009 по 16.07.2012 склала 9 472, 00 грн., що відповідачем не заперечується, враховуючи відсутність з боку останнього будь-яких заперечень щодо факту надання позивачем вказаних послуг та відсутність здійснення відповідачем такої оплати, господарський суд з посиланням, зокрема, на ст.ст. 530, 629 Цивільного кодексу України дійшов правильного висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_5 частині стягнення основного боргу.

Відповідачем під час розгляду справи в першій інстанції було заявлено про застосування строку позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України).

З огляду на те, що жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строків звернення до господарського суду з цим позовом за період з 01.08.2009 по 14.04.2011 позивачем не було надано, місцевий господарський суд задовольнив заявлені позовні вимоги щодо сплати основного боргу за період з 15.04.2011 (оскільки позивач звернувся до господарського суду з цим позовом 15.04.2014) по 16.07.2012 в сумі 4 496, 00 грн.; в іншій частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу за період з 01.08.2009 по 14.04.2011 суд відмовив через пропущення позивачем строків позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача зазначив, що господарським судом неправильно визначено початок перебігу строку позовної давності, вважає, що його право було порушено з 16.07.2012, оскільки лише після закінчення зберігання автомобіля на автостоянці позивача, у останнього виникла можливість визначення суми, яка підлягає сплаті за надані послуги зберігання.

Відповідач також вважає, що господарським судом порушено вимоги щодо застосування строків позовної давності. Так, представник ПАТ «Родовід Банк» в судовому засіданні зазначив, що позивачу стало відомо про порушення його прав з 19.12.2010, коли останнім було направлено вимогу (претензію) відповідачу про сплату суми боргу.

Колегія суддів вважає такі твердження позивача та відповідача безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, і враховуючи встановлений між сторонами щоденний порядок оплати наданих послуг, позивачу стало відомо про порушення його прав, починаючи з 02.08.2009.

Зазначене було враховано господарським судом при розгляді справи, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про застосування строку позовної давності щодо частини позовних вимог.

З огляду на вимоги ст. 257 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції здійснено перерахунок заявлених позивачем сум 3 % річних та інфляційних втрат, внаслідок чого суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнув з відповідача за період з 15.04.2011 по 15.04.2014 інфляційні втрати в розмірі 297, 86 грн. та 3 % річних в розмірі 405, 00 грн., з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок господарського суду про відмову позивачу у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, з огляду на недоведення позивачем належними та допустимими доказами понесення ним зазначених витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки оскаржуване рішення відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги викладених в ньому висновків не спростовують.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ПАТ «Родовід Банк» підлягає залишенню без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області від 20.05.2014 по справі № 908/1271/14 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Відділення «Запорізьке регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», м. Запоріжжя, на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.05.2014 по справі № 908/1271/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 20.05.2014 по справі № 908/1271/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: Н.В. Ломовцева

О.В. Стойка