РІШЕННЯ

03 квітня 2017 рокуСправа № 921/65/17-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

розглянув справу

за позовом Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль", вул. Фабрична, 24А, м. Тернопіль, 46010

до відповідачів: 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_1, вул. Січових Стрільців, буд. 60, м. Київ, 04050;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол", вул. Живова, буд. 31, м. Тернопіль, 46008

про визнання поруки припиненою

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2 уповноваженого, довіреність б/н від 14.02.2017

Відповідача 1: ОСОБА_3 - уповноваженого, довіреність №3-243110/12785 від 13.12.2016

Відповідача 2: не прибув

В судових засіданнях представникам позивача та відповідача 1 розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

В порядку ст. 81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Приватне підприємство "Аріол-Тернопіль", м. Тернопіль, надалі - позивач, звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_1, м. Київ, надалі - відповідач 1, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол", м. Тернопіль, надалі - відповідач 2, про визнання припиненою поруки за Договором поруки №18-01-13/01 від 15 лютого 2013 року, укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", як кредитором, ТзОВ "Аріол", як боржником, та ПП "Аріол-Тернопіль", як поручителем.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Позичальником за Кредитним договором №18-01-13 від 15.02.2013 (відповідачем 2 у справі) передбаченого п. 5.1 Кредитного договору зобовязання щодо укладення до 01.06.2013 договору застави товарів в обороті, які належать ТзОВ "Аріол", на загальну суму не менше 2 300 000,00 грн, внаслідок чого, на думку позивача, у Банку виникло право вимоги дострокового виконання зобовязань за Кредитним договором в повному обсязі, а відлік передбаченого п. 5.1 Кредитного договору трирічного строку припинення поруки почався з дня, наступного за днем невиконання боржником зобовязання щодо оформлення забезпечення. Відтак вважає, що порука ПП "Аріол-Тернопіль" за договором поруки №18-01-13/01 від 15 лютого 2013 р. припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України 01.06.2016.

Окрім того, за твердженнями позивача, ненадання Позичальником в забезпечення виконання положень Кредитного договору застави товарів в обороті, які належать ТзОВ "Аріол", на загальну суму 2 300,0000,00 грн, спричинило збільшення обсягу відповідальності ТзОВ "Аріол-Тернопіль" як Поручителя.

В обґрунтування наведеного до матеріалів справи долучено належним чином засвідчені копії: Договору про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013, додаткових договорів до нього, а також Договору поруки №18-01-13/01 від 15.02.2013.

Розгляд справи, призначений вперше ухвалою суду від 17.01.2017 на 14:15 год. 30.01.2017, в порядку ст. 77 ГПК України, з врахуванням ухвали суду від 24.02.2017, було відкладено на 14:15 год. 13.03.2017, на 14:00 год. 27.03.2017 та, відповідно, на 14:10 год. 03.04.2017 з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Строк вирішення спору було продовжено в передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України порядку, про що судом винесено відповідну ухвалу від 13.03.2017.

В судове засідання 03.04.2017 повноважний представник позивача прибув. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи.

Повноважний представник відповідача 1 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в судове засідання 03.04.2017 прибув. Зазначив, що 15.02.2013 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТзОВ "Аріол" в забезпечення повернення кредиту, виданого ТзОВ "Аріол" за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 на суму 2 300 000,00 грн, було укладено Договір застави товарів в обороті №01ТО/0213 на суму 900 000,00 грн. Будь-які інші правочини, за якими б ТзОВ "Аріол" надавало в заставу товари в обороті між сторонами відсутні.

Поряд із цим, згідно відзиву від 30.01.2017 на позовну заяву про припинення поруки, а також додаткових письмових пояснень до відзиву від 10.03.2017, підтриманих повноважним представником в судовому засіданні, відповідач 1 в задоволенні позовної заяви ПП "Аріол-Тернопіль" про визнання поруки припиненою просить відмовити.

Зокрема, звертає увагу суду на те, що п. 5.1 Договору поруки чітко визначено її строк, - порука припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов'язання за Кредитним договором не висунув вимоги до Поручителя. Як умовами Кредитного договору (п. 6.1), так і умовами Договору поруки (п. 2.3), передбачено право Кредитора (Банку), у випадку непогашення Боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання терміну сплати процентів, основної суми боргу чи комісійної винагороди, вимагати від Позичальника та Поручителя сплати боргу в повному обсязі.

Так, 11.07.2016, зважаючи на порушення строків оплати по Кредитному договору, Банк звернувся до Позичальника із вимогою про необхідність виконання порушеного зобовязання та дострокового повернення в повному обсязі виданих кредитних коштів, сплати відсотків за увесь період користування кредитом та пені за Кредитним договором. Зазначає, що дана вимога була отримана Позичальником 18.07.2016, однак залишена без задоволення. Аналогічна вимога від 08.08.2016 була надіслана Банком і на адресу Поручителя (позивача у даній справі), отримана останнім 15.08.2016, проте також залишена без задоволення.

Передбачене ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та п. 6.1 Кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобовязання та звернення до суду із відповідним позовом, в т.ч. і до Поручителя (позивача у даній справі), реалізовано Банком в серпні місяці 2016, тобто в межах передбаченого Договором поруки трирічного строку.

Покликання позивача на умову Кредитного договору про зобовязання позичальника укласти до 01.06.2013 договір товарів в обороті, як невиконання основного зобовязання, вважає такими, що не відповідають суті визначення основного зобовязання та не узгоджуються із приписами ч. 2 ст. 1050 та ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки під основним зобовязанням законодавець визначив виконання зобовязання по сплаті кредитного боргу. Усі інші зобовязання є похідними від основного, - своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним.

Зауважує, що в наведених позивачем у позовній заяві постановах Верховного суду України правові висновки надано за інших обставин справи, зокрема останні зроблено щодо несвоєчасної сплати чергових щомісячних платежів по кредиту та обрахування строку припинення поруки у відповідності до умов Кредитного договору із застосуванням кредитором права на дострокове повернення кредиту.

Просить суд також врахувати, що не виконання обовязку позичальника щодо укладення з Банком договору товарів в обороті не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя в розумінні приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України. Стверджує, що в силу приписів даної норми порука може бути припинена лише з припиненням забезпеченого нею зобовязання або у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З фактичних обставин справи не вбачається, що припинилося основне зобовязання; жодних змін до основного зобовязання, внаслідок чого збільшився би обсяг відповідальності поручителя, не здійснювалось.

Окрім того, наголошує, що оцінку чинності оспорюваного Договору поруки вже було надано судом у справі №921/552/16-г/8. Зокрема, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2016 повністю задоволено позовні вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит"; стягнуто солідарно з ТзОВ "Аріол" та з ПП "Аріол-Тернопіль" на користь Банку достроково заборгованість за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 станом на 21.06.2016 у розмірі 2 967 997,56 грн. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 апеляційну скаргу ТзОВ "Аріол" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2016 залишено без розгляду. Вважає, що оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, встановлено, що порука не припинилася, підстав для застосування положень ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України немає, а доводи позивача зводяться до переоцінки доказів, не відповідають фактичним обставинам справи та приписам цивільного законодавства. В обґрунтування своєї позиції покликається на висновки Верховного суду України, викладені у постанові від 6 липня 2016 у справі №6-1199цс та висновки ЄСПЛ щодо принципу остаточності рішень суду.

Представник відповідача 2 в судове засідання 03.04.2017 не прибув, витребуваних судом матеріалів не надав, причин не прибуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення ухвали суду від 27.03.2017.

Поряд із цим, беручи до уваги, що явка учасників судового процесу не визнавалась судом обовязковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторін, передбаченим ст. 22 ГПК України, встановлений ст. 69 ГПК України, з врахуванням ухвали суду від 13.03.2017, строк розгляду спору закінчується 03.04.2017, доказів у справі є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без участі представника відповідача 2, зокрема згідно ст. 75 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення представників позивача та відповідача 1, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступне:

15.02.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", - Банком/позивачем у справі, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріол" Позичальником/відповідачем 1 у справі, з іншої сторони, укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 (надалі Кредитний договір), за умовами якого Банк відкриває Позичальникові відновлювану кредитну лінію на загальну суму 2 300 000,00 грн, а Позичальник зобовязується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до цього Договору) з кінцевим строком погашення до 15 лютого 2018 р. і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього Договору (п. 1.1 р. 1 Кредитного договору).

Згідно п. п. 3.1-3.2 р. 3 Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: а)19% (девятнадцять процентів) річних за період з дня надання до терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього Договору; b) у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток 1 до цього Договору), 28,5% (двадцять вісім цілих пять десятих процентів) річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом згідно з вищенаведеним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; с) 28,5% (двадцять вісім цілих пять десятих процентів) річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом. Проценти сплачуються шляхом їх перерахування платіжним дорученням на рахунок Банку.

Умовами укладеного Кредитного договору сторони передбачили порядок та умови надання кредитних коштів, можливість зміни процентної ставки та погодили умови її застосування, встановили черговість погашення кредитної заборгованості, погодили графік зниження ліміту кредитної лінії, а також передбачили право та умови за яких у Банку виникає право дострокової вимоги повернення виданих кредитних коштів і сплати процентів за увесь період користування кредитом.

Додатковим договором №1 від 06.06.2014 до Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 змінено ліміт відновлювальної кредитної лінії - 2 252 028,57 грн, а також графік зниження ліміту кредитної лінії.

Додатковим договором №2 від 26.12.2014 до Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. (із змінами та доповненнями) сторони змінили термін сплати процентів за користування кредитними коштами, нарахованими за період з 26 листопада 2014 р. по 25 грудня 2014 р., а також процентів, що підлягають нарахуванню за період з 26 грудня 2014 р. по 25 лютого 2015 р.

Окрім того, 31.03.2015 між Банком та ТзОВ "Аріол" укладено Додатковий договір №3 до Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 (із змінами та доповненнями), яким сторони передбачили можливість сплати Позичальником процентів за користування кредитними коштами, які нараховані за період з 26 лютого 2015 р. по 25 березня 2015 р., а також процентів, що підлягають нарахуванню за період з 26 березня 2015 р. по 25 серпня 2015 р. (за умови, що сума заборгованості по основному боргу за період з 26 березня 2015 р. по 25 серпня 2015 р. не зміниться), у період з вересня місяця 2015 р. по січень місяць 2017 р., щомісячно, до останнього календарного дня, шляхом внесення платежів в сумі 7 072,80 грн та останнього платежу - до 15 лютого 2018 р. в розмірі 7 073,08 грн. Також, даним Додатковим договором змінено графік зниження ліміту кредитної лінії в межах встановленого Кредитним договором строку його дії.

П. 5.1 р. 5 Кредитного договору сторони погодили, що забезпеченням виконання зобовязань за цим Договором є, зокрема, фінансова порука юридичної особи ПП Аріол-Тернопіль.

Так, 15.02.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" - Кредитор/ відповідач 1, з однієї сторони, Приватним підприємством Аріол -Тернопіль - Поручитель/позивач, з іншої сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріол", - Боржник/відповідач 2, укладено Договір поруки №18-01-13/01, надалі - Договір поруки, за умовами якого Поручитель зобовязався перед Кредитором солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання Боржником зобовязань за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013, укладеним між Кредитором і Боржником, відповідно до умов якого Боржнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на суму2 300 000 грн строком до 15 лютого 2018 р. зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з наступних ставок:

- 19% річних за період з дня видачі до строку повернення кредиту;

- 28,5% річних за період зі строку повернення кредиту за умовами Кредитного договору до дня фактичного погашення кредиту та у разі порушення строків погашення згідно з Кредитним договором. Проценти за користування кредитом сплачуються Боржником з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця (п. 1.1 р. 1 Договору поруки).

Згідно п. п. 1.2-1.3 р. 3 Договору поруки, підставою договору поруки є дійсна вимога Кредитора до Боржника, установлена Кредитним договором. Поручитель свідчить, що він ознайомлений з Кредитним договором і погоджується з його умовами.

П. п. 2.1-2.3, 2.5 р. 2 Договору поруки сторони передбачили, що у випадку невиконання Боржником зобовязань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, у т.ч. за основною сумою боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки за основною сумою боргу та процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків.

У випадку непогашення Боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання терміну сплати процентів, основної суми боргу чи комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, у Кредитора настає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі від Поручителя. Виконання зобовязань Поручителем за даним договором є безумовним.

Відповідно до п. 3.1 р. 3 Договору поруки, сторони погодили, що у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Кредитним договором у зазначені в договорі терміни, Поручитель зобовязується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його Кредитором (письмово-чи телетрансмісійного) про невиконання Боржником прийнятих на себе зобовязань сплатити необхідну Кредитору грошову суму, шляхом перерахування її на рахунок кредитора будь-яким способом, зазначеним Кредитором.

Моментом сплати суми боргу Поручителем є дата зарахування коштів на рахунок кредитора, що підтверджується відповідною випискою Банку (п. 3.2 р. 3 Договору поруки).

П. 4.4 р. 4 Договору поруки передбачено, що внесення змін і доповнень до Кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя, не допускається без узгодження з Поручителем.

Порука припиняється з виконанням зобовязань у повному обсязі за Кредитним договором, що забезпечується цим договором. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років із дня настання терміну виконання зобовязання за Кредитним договором, не висунув вимоги до Поручителя (п. 5.1 р. 5 Договору поруки).

Згідно п. 6.2 р. 6 Договору поруки, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобовязань.

Предметом судового розгляду є вимога позивача при визнання поруки ПП "Аріол-Тернопіль" за Договором поруки №18-01-13/01 від 15 лютого 2013 року припиненою. Підставами позову останній визначає:

- невиконання Позичальником визначеного п. 5.1 Кредитного договору зобовязання щодо укладення до 01.06.2013 договору застави товарів в обороті на суму не менше 2 300 000 грн та непредявленням Банком у зв'язку із наведеним у визначений у Договорі поруки трирічний строк до Поручителя відповідної вимоги;

- збільшенням обсягу відповідальності Поручителя, у звязку із невиконанням Позичальником зобовязання щодо укладення до 01.06.2013 договору застави товарів в обороті, які належать ТзОВ "Аріол", на загальну суму не менше 2 300 000 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи приписи чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Таким чином, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зі змісту Договору поруки вбачається, що останній укладено між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", як Кредитором, та Приватним підприємством Аріол -Тернопіль, як Поручителем, з метою забезпечення виконання зобовязання ТзОВ "Аріол", як Позичальника, за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013.

В силу приписів ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, зобовязанням, в забезпечення якого між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та Приватним підприємством Аріол -Тернопіль укладено Договір поруки №18-01-13/01 від 15.02.2013 є зобовязання позичальника ТзОВ "Аріол" щодо своєчасного і повного повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом згідно Договору про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить до поручителя вимоги.

Отже, правова природа зобовязання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною. Зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом із тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Умови Договору поруки про його дію до повного погашення заборгованості боржника перед кредитором не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України. В таких випадках підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Окрім того, аналіз приписів чинного законодавства свідчить про те, що відповідна вимога Кредитора до Поручителя повинна бути предявлена в межах строку дії договору поруки лише в судовому порядку. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Зі змісту Договору поруки №18-01-13/01 від 15.02.2013 вбачається, що останнім, у відповідності до вимог ст. 252 ЦК України, встановлено строк її дії три роки із дня настання терміну виконання зобовязання за Кредитним договором.

Згідно з положеннями Кредитного договору, з врахуванням Додаткових договорів до нього, остаточним строком повернення кредиту є 15.02.2018. При цьому, умовами даного правочину передбачено погашення кредиту періодичними платежами, а саме визначено графіки зменшення кредитної лінії.

Таким чином, встановлений умовами Договору поруки трирічний строк для пред'явлення вимоги до Поручителя повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення платежу окремо за кожним періодом, визначеним графіками зменшення кредитної лінії.

Так, згідно погодженого сторонами графіку зниження кредитної лінії, в редакції Додаткового договору №3, строк здійснення першого платежу встановлено до 30.09.2015, а останнього до 15.02.2018. Отже, трирічний строк для пред'явлення вимоги до Поручителя за даними платежами спливав би 30.09.2018 та, відповідно, 15.02.2021.

Поряд із цим, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зважаючи на допущені Позичальником за Кредитним договором порушення строків повернення сум кредиту та сплати відсотків за користування ним, 14.07.2016 Банк звернувся до нього з письмовою вимогою (повідомленням) за № 24.2.2/411 від 11.07.2016 про виконаннязобовязань за Кредитним договором в повному обсязі. Дана вимога отримана ТзОВ "Аріол" 18.07.2016, однак залишена без відповіді та задоволення.

11.08.2016 аналогічна вимога була надіслана Банком і на адресу Поручителя (позивача у даній справі), отримана останнім 15.08.2016, проте також залишена без відповіді та задоволення, що і зумовило Банк звернутись до суду, в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.1 Кредитного договору, із відповідним позовом про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором. При цьому, позов про дострокове виконання основного зобов'язання було подано Банком у серпні місяці 2016 року, тобто в межах встановленого Договором поруки трирічного строку.

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи твердження позивача про те, що у Договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до приписів ст. 252 ЦК України та необхідність застосування приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Окрім того, суд відзначає, що Договір поруки №18-01-13/01 від 15.02.2013 укладено саме в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Усі інші зобовязання боржника, у т.ч. і передбачене п. 5.1 Кредитного договору зобовязання щодо укладення в термін до 01.06.2013 договорів застави товарів в обороті, є похідними, не можуть трактуватись як безумовний обовязок Банку, у випадку їх (його) невиконання боржником, звертатись до Поручителя із вимогою про дострокове повернення суми кредиту та не є зобовязаннями, з невиконанням яких розпочинається відлік встановленого Договором трирічного строку для припинення поруки.

З огляду на зазначене, доводи позивача про необхідність обчислення трирічного строку припинення поруки з дня, наступного за днем невиконання боржником зобовязання щодо оформлення забезпечення передбаченого п. 5.1 Кредитного договору (з 01.06.2013), та, відповідно, припинення поруки у звязку із не предявленням кредитором відповідної вимоги протягом трьох років від дня настання строку виконання даного зобовязання, на думку суду, є хибними.

Окрім того, в силу приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Отже, припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди. Зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

В судовому засіданні встановлено та вказано вище, що до Кредитного договору №18-01-13 від 15.02.2013 було укладено три Додаткові договори. За умовами даних правочинів Банк та Позичальник, не змінюючи кінцевий строк повернення кредиту, розмір основного зобовязання та процентів за користування кредитними коштами, змінили лише розміри та строки повернення Позичальником чергових платежів за кредитною лінією у гривні, в межах визначеного сторонами кінцевого строку повернення кредиту, що, на думку суду, не призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя (відповідача 2 у справі). Окрім того, слід зазначити, що право Банку, у разі неналежного виконання Позичальником зобов'язань щодо своєчасної сплати процентів, основної суми боргу чи комісійної винагороди, вимагати сплати боргу в повному обсязі від Поручителя передбачене п. 2.3 р. 2 Договору поруки.

Таким чином, твердження позивача про збільшення обсягу його відповідальності як Поручителя за Договором поруки, у звязку із недотриманням Позичальником обовязку щодо укладення з Банком договору товарів в обороті, на думку суду, є безпідставними.

Також, суд вважає за доцільне зазначити, що факт укладення Кредитного договору №18-01-13 від 15.02.2013, Договору поруки №08-01-13/01 від 15.02.2013, виникнення правовідносин на підставі даних правочинів, чинність останніх та правомірність позовних вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про дострокове стягнення заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013, у т.ч. і з ПП "Аріол-Тернопіль", як Поручителя, вже був предметом судового розгляду.

Так, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2016 у справі №921/552/16-г/8, позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", м. Київ, до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол" м. Тернопіль та Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль", м. Тернопіль, про солідарне стягнення заборгованості в загальній сумі 2 967 997 грн 56 коп. задоволено в повному обсязі.

У зазначеному вище судовому рішенні господарським судом надано оцінку Договору поруки №18-01-13/01 від 15.02.2013, за яким позивач просить визнати поруку припиненою, встановлено чинність останнього та відсутність підстав для припинення поруки.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 апеляційну скаргу ТзОВ "Аріол" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2016 залишено без розгляду.

Таким чином, станом на день проведення даного судового засідання рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2016 у справі №921/552/16-г/8 набрало законної сили та є чинним.

В силу приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо (правова позиція викладена у п. 2.6 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В порушення наведених норм закону, позивач не довів суду обставин, на які він посилався як на підставу визнання припиненою поруки за Договором поруки №18-01-13/01 від 15 лютого 2013 року, укладеним між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", як Кредитором, ТзОВ "Аріол", як боржником, та ПП "Аріол-Тернопіль", як Поручителем. Інших обставин, які б свідчили про припинення поруки за Договором поруки №18-01-13/01 від 15.02.2013 судом не встановлено.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити, у звязку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання рішення).

3. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (складення повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.04.2017

Суддя І.М. Гирила