ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р.Справа № 915/1649/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гладишевої Т.Я.

суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.

(склад судової колегії змінено відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 195 від 13.03.2017 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку з перебуванням головуючого судді Морщагіної Н.С. та судді Діброви Г.І. у відрядженні)

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 29.03.2017:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю

від відповідача не зявився

від третьої особи не зявився

від органу ДВС не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07 лютого 2017 року в порядку ст. 121-2 ГПК України

у справі №915/1649/14

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція"

до відповідача: Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 6813039,72 грн.

за участю Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

У судовому засіданні 29.03.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

07.06.2016 Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (далі також відповідач, боржник, КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство") звернулось до Господарського суду Миколаївської області зі скаргою (вих. № 03/795) на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі також орган ДВС, Відділ), в якій просило:

- вжити заходів щодо забезпечення вимог по скарзі шляхом заборони органу ДВС вчиняти дії щодо опису та вилучення готівки з каси боржника до прийняття рішення з розгляду даної скарги;

- визнати недійсною та скасувати постанову заступника начальника Відділу ОСОБА_2 від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

25.07.2016 відповідач подав господарському суду заяву № 3/191 про доповнення вимог по скарзі, в якій просив господарський суд зняти арешт з коштів, що перебувають у касі підприємства або надходять до неї.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016 у задоволенні скарги КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" відмовлено; заяву від 25.07.2016 (вих. №3/191) задоволено частково; знято арешт з коштів КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", що перебувають у касі боржника або надходять до неї, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство".

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016 частково скасовано, скаргу боржника задоволено повністю: знято арешт з коштів відповідача, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; визнано недійсною та скасовано постанову заступника начальника органу ДВС від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016 вищезазначені судові рішення скасовані, а справу направлено до місцевого суду для нового розгляду скарги боржника на дії Відділу.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.02.2017 (суддя Олейняш Е.М.) відхилено скаргу вх. № 10430/16 від 07.06.2016 Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство на дії органу ДВС.

Ухвала суду мотивована тим, що одночасне зняття арешту з рахунку №5 у АТ ОСОБА_3 ОСОБА_1, який використовується боржником для виплати заробітної плати, та зняття арешту з коштів, що знаходяться у касі підприємства, в повному обсязі, може мати наслідком ухилення боржника від виконання судового рішення, порушення прав стягувача на виконання судового рішення, зволікання з виконанням судового рішення тощо.

Не погодившись з даною ухвалою, боржник звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.02.2017 у справі №915/1649/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсною та скасувати постанову, винесену 25.05.2016 заступником начальника органу ДВС ОСОБА_2, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; зняти арешт з коштів, що перебувають у касі КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", або надходять до неї.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним зясуванням обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що арешт коштів боржника за виконавчим провадженням в частині накладення арешту на кошти, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, позбавляє підприємство боржника можливості здійснити виплату заробітної плати його працівникам, що суперечить положенням Конституції України, ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Женевської конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 №95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ч.1 ст.1, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", ст.ст. 97, 115 Кодексу законів про працю, тому накладення арешту на кошти, що перебувають у касі КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" або надходять до неї, є безпідставним, а відтак, вказану постанову Відділу від 25.05.2016 слід визнати недійсною та скасувати.

Ухвалою від 28.02.2017 Одеським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Морщагіної Н.С., суддів Гладишевої Т.Я., Діброви Г.І. прийнято до провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" з датою призначення на 14.03.2017; клопотання скаржника щодо звільнення від сплати судового збору задоволено частково; відстрочено КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.02.2017 у справі №915/1649/14 до 14.03.2017; зобов'язано відповідача в строк до 14.03.2017 надати до Одеського апеляційного господарського суду, зокрема, підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (платіжне доручення, квітанція) або довідку про зарахування судового збору до бюджету.

Розпорядженням керівника апарату суду № 195 від 13.03.2017 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв'язку з перебуванням головуючого судді Морщагіної Н.С. та судді Діброви Г.І. у відрядженні. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2017 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Гладишева Т.Я., судді: Колоколов С.І., Ярош А.І.

14.03.2017 вказана апеляційна скарга прийнята до провадження судовою колегією у складі: головуючого судді Гладишевої Т.Я., суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І. Крім того, даною ухвалою зобов'язано Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" у строк до 29.03.2017 надати до Одеського апеляційного господарського суду докази на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому порядку і розмірі.

У засіданні суду апеляційної інстанції від 29.03.2017 представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями з відмітками підприємства звязку про отримання копій ухвал суду апеляційної інстанції про прийняття апеляційної скарги до розгляду, не зявились, а отже, не скористались своїм процесуальним правом прийняти учать у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2016 у справі № 915/1649/14, яке набрало законної сили, частково задоволені позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (далі також - позивач, стягувач) та стягнуто на користь позивача з Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство": 6813039,72 грн. основного боргу, 541505,33 грн. інфляційних втрат, 114536,88 грн. 3% річних, 285757,39 грн. пені, 238456,35 грн. штрафу. У решті позову відмовлено.

15.04.2016 на виконання вищезазначеного судового рішення видано відповідний наказ.

Постановою органу ДВС від 10.05.2012 відкрито виконавче провадження № 51013293 з примусового виконання вказаного вище судового рішення та надано відповідачу 7-ми денний строк для його добровільного виконання.

Зазначена постанова направлена боржникові в цей же день та отримана останнім 16.05.2016, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

18.05.2016 постановою Відділу накладено арешт на кошти боржника.

Постановою органу ДВС від 25.05.2016 накладено арешт на кошти КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", що перебувають у касі або надходять до неї.

07.06.2016 КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» звернулось до Господарського суду Миколаївської області зі скаргою (вих. № 03/795) на дії Відділу, в якій просило: вжити заходів щодо забезпечення вимог по скарзі шляхом заборони органу ДВС вчиняти дії щодо опису та вилучення готівки з каси боржника до прийняття рішення з розгляду даної скарги; визнати недійсною та скасувати постанову заступника начальника Відділу від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

Заявою від 25.07.2016 (вих. № 3/191) відповідач змінив предмет скарги та просив суд додатково ще й зняти арешт з коштів, що перебувають у касі підприємства або надходять до неї.

Згідно ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути поданні стягувачем, боржником або прокурором протягом 10-ти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Як вбачається з матеріалів оскарження, ухвали суду від 07.02.2017, оскаржена постанова Відділу від 25.05.2016 направлена скаржнику у той же день - 25.05.2016, а отримана останнім 30.05.2016.

Скарга на дії органу ДВС була подана боржником до місцевого господарського суду 06.06.2015, тобто у 10-денний строк, встановлений ст. 121-2 ГПК України.

Як вище згадувалось, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016 у задоволенні скарги КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" відмовлено; заяву від 25.07.2016 (вих. №3/191) задоволено частково; знято арешт з коштів КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", що перебувають у касі боржника або надходять до неї, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство".

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016 частково скасовано, скаргу боржника задоволено повністю: знято арешт з коштів відповідача, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; визнано недійсною та скасовано постанову заступника начальника Відділу від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016 у справі № 915/1649/14 скасовано, справу направлено до Господарського суду Миколаївської області для нового розгляду скарги КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на дії органу ДВС.

Скасовуючи зазначені судові рішення, Вищий господарський суд України виходив з того, що:

- господарські суди попередніх інстанцій повинні були встановити, у яких саме обсягах підлягають охороні кошти, призначені для виплати заробітної плати, а також встановити порядок виплати заробітної плати на підприємстві боржника (переказ на рахунок працівника відкритий у банку чи виплата готівкою);

- господарськими судами не взято до уваги, що в справі № 915/321/13-г Господарським судом Миколаївської області було знято арешт зі спеціального рахунку відповідача для виплати заробітної плати працівникам підприємства-боржника з посиланням на те, що він використовується для виплати заробітної плати;

- господарськими судами не було встановлено порядок виплати заробітної плати на підприємстві боржника (переказ на рахунок працівника відкритий у банку чи виплата готівкою);

- не з'ясовано, чи використовувались і використовуються кошти в касі підприємства виключно для виплати заробітної плати та відповідних нарахувань на заробітну плату або ж у касі знаходиться й кошти іншого призначення, на які згідно з чинним законодавством можливе стягнення;

- залишилися поза увагою господарських судів обставини щодо кількості працюючих на підприємстві, розміру фонду оплати праці;

- господарськими судами не взято до уваги те, що відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, первинним документом обліку готівки в касі є касова книга. Усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі;

- господарськими судами в порушення ст. 22 ГПК України не досліджено заяву про доповнення вимог по скарзі від 06.06.2016.

Як вище зазначалось, скасовуючи зазначені судові рішення, суд касаційної інстанції послався на те, що судами не досліджено заяву боржника про доповнення вимог по скарзі від 06.06.2016, оскільки чинний ГПК України не передбачає такого права, як подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" вимог.

Проаналізувавши заяву боржника від 25.07.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, чинним ГПК України, зокрема ст. 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п., тому, у разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України.

Відповідні роз'яснення застосування господарськими судами положень ст. 22 ГПК України наведені у підпунктах 3.10 та 3.11 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Як вбачається з матеріалів оскарження, 07.06.2016 КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» звернулось до Господарського суду Миколаївської області зі скаргою (вих. № 03/795) на дії Відділу, в якій просило: вжити заходів щодо забезпечення вимог по скарзі шляхом заборони Відділу вчиняти дії щодо опису та вилучення готівки з каси боржника до прийняття рішення з розгляду даної скарги; визнати недійсною та скасування постанову заступником начальника органу ДВС від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.06.2016 скаргу боржника прийнято до провадження та її розгляд призначено на 04.07.2016.

Розгляд скарги судом першої інстанції по суті почався у судовому засіданні 04.07.2016, що підтверджується відповідним протоколом судового засідання.

Після початку розгляду скарги по суті, у судовому засіданні 04.07.2016 оголошено перерву до 09.08.2016.

25.07.2016 до місцевого господарського суду надійшла заява боржника від 06.06.2016, відповідно до якої заявник просив:

- вжити заходів щодо забезпечення вимог по скарзі шляхом заборони Відділу вчиняти дії щодо опису та вилучення готівки з каси боржника до прийняття рішення з розгляду даної скарги;

- визнати недійсною та скасувати постанову заступника начальника органу ДВС від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- зняти арешт з коштів, що перебувають у касі підприємства або надходять до неї.

Проаналізувавши зміст вищезазначеної заяви боржника, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що дана заява є у відповідності до приписів ст. 22 ГПК України саме зміною предмету скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач до початку розгляду справи по суті має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК України.

Разом з тим, згідно абз. 7 п. 3.12 вказаної постанови пленуму, якщо розгляд справи здійснюється спочатку, то позивач також вправі змінити підставу або предмет позову до початку повторного розгляду справи по суті.

Таким чином, станом на час подання боржником вищевказаної заяви про зміну предмету скарги (25.07.2016), розгляд справи по суті вже розпочався у судовому засіданні 04.07.2016, однак, оскільки повторний розгляд скарги розпочався у судовому засіданні 25.11.2016, тобто після подання заяви позивачем про зміну предмета скарги (25.07.2016), то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана заява боржника подана з дотриманням вимог ч. 4 ст. 22 ГПК України, а тому підставно розглянув вимоги скарги відповідача з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали місцевого господарського суду від 07.02.2017, колегія суддів також зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження.

05.10.2016 набрав чинності новий Закон України Про виконавче провадження, у відповідності до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У пунктах 7, 8 Прикінцевих та перехідних положень названого Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У даному випадку виконавче провадження відкрито та арешт на кошти, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, накладено до набрання чинності новим Законом, відтак, застосуванню підлягає редакція цього Закону, що діяла на час вчинення оскаржуваної виконавчої дії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 11 вказаного Закону).

За вимогою частини 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У силу п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 1 статті 65 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що готівка в національній та іноземній валюті, що перебуває в касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, підлягає невідкладному вилученню після її виявлення та складання відповідного акта державним виконавцем. Копія акта вручається представнику боржника - юридичної особи.

Частиною 5 статті 65 Закону України Про виконавче провадження унормовано, що не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти:

що перебувають на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки";

що знаходяться на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання" та статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику".

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 вказаного Кодексу).

За приписами ч. 6 ст. 24 Закону України Про оплату праці своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до довідок КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство № 04/908 від 15.06.2016 та № 04/2102 від 13.12.2016 станом на 15.06.2016 кількість працюючих на підприємстві працівників складає 266 чол., а станом на 12.12.2016 345 працівників.

Боржником подано суду докази, у яких саме обсягах підлягають охороні кошти, призначені для виплати заробітної плати.

Так, відповідно до довідки КП Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство вих. № 03/2103 від 13.12.2016 у грудні 2016 року відповідно до Закону України від 19.05.2016 № 1384-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" відбулось підвищення мінімальної заробітної плати на 10,35 % (з 1450,00 грн. до 1600,00 грн.), що призведе до збільшення витрат на оплату праці працівникам. Отже, розрахунково-очікувані витрати на оплату праці складатимуть 1939,80 тис.грн. в місяць, де фонд оплати праці 1590,00 тис.грн., єдиний внесок (22 %) 349,80 тис.грн.

Довідкою № 05/1091 від 22.07.2016, платіжними відомостями на видачу заробітної плати за період з лютого 2016 року по травень 2016 року (перша половина), квитанціями на перерахування бюджетних платежів та податків за цей же період, звітами з праці за період з січня по березень 2016 року, відомостями по касі за період з березня по грудень 2016 року боржник КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство підтверджує виплату заробітної плати через касу підприємства у відповідних розмірах.

На виконання постанови Вищого господарського суду України у даній справі місцевим господарським судом також встановлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.10.2013 у справі № 915/321/13-г скаргу КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області задоволено. Скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 30.08.2013 "Про арешт коштів боржника" в частині накладення арешту на грошові кошти, призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", для сплати яких застосовується поточний рахунок №1214, відкритий в Южноукраїнському центральному відділенні ПАТ "Приватбанк", а дії органу ДВС визнано такими, що порушують права працівників КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" на отримання заробітної плати.

Вказана ухвала господарського суду залишена без змін господарськими судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Виконавче провадження по справі № 915/321/13-г було закрито у 2014 році у зв'язку з повним фактичним виконанням, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.08.2014.

Як вказано вище, 18.05.2016 заступником начальника Відділу ОСОБА_2 винесено постанову про арешт коштів боржника (ВП № 51013293), якою накладено арешт на кошти у всіх видах валют, що містяться на рахунку (ах), що відкриті та будуть відкриті у наступних банківських установах: ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, філія Миколаївське обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, філія Миколаївське регіональне управління ПАТ КБ Приватбанк, ПАТ ОСОБА_3 ОСОБА_1.

Проте, в провадженні Господарського суду Миколаївської області також знаходиться скарга боржника КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство на постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області про арешт коштів боржника по справі № 915/1649/14, в якій боржник просить суд визнати недійсною постанову про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунку № 5 в АТ "ОСОБА_3 ОСОБА_1" та зняти арешт з коштів в сумі, необхідній для виплати заробітної плати та нарахувань на заробітну плату.

Тобто, по іншій скарзі боржник також просить суд зняти арешт зі спеціального рахунку боржника для виплати заробітної плати працівникам підприємства-боржника з посиланням на те, що він використовується для виплати заробітної плати. При цьому, боржник зазначив, що протягом 2013-2014 років відповідач дійсно для виплати заробітної плати використовував рахунок ПАТ "Приватбанк". Але з 2014 року по даний час комунальні платежі населення переведено до ПАТ "ОСОБА_3 ОСОБА_1" на рахунок № 5 і саме цей рахунок боржник використовує для виплати заробітної плати.

Крім того, на підтвердження факту використання рахунку № 5 в АТ ОСОБА_3 ОСОБА_1 для накопичення та виплати заробітної плати працівникам, боржником подано суду копію договору № 03-05/22-2499245/108 банківського рахунку (для використання в ПЗ Банкмастер, витяг з банківської виписки по рахунку № 5 КП Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство та платіжні доручення, з яких вбачається, зокрема, використання саме рахунку № 5 в АТ ОСОБА_3 ОСОБА_1 для виплати заробітної плати.

Відповідно до Довідки від 05.05.2016 № Д2-В64-32/97 боржник КП Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство має відкритий поточний рахунок № 5 у АТ ОСОБА_3 ОСОБА_1, який використовується для сплати податків з доходів працівників та видачі заробітної платні робітникам.

Повертаючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України звернув увагу на необхідність встановлення обставин, у яких саме обсягах підлягають охороні кошти, призначені для виплати заробітної плати, а також встановлення порядку виплати заробітної плати на підприємстві боржника (переказ на рахунок працівника відкритий у банку чи виплата готівкою).

У письмових поясненнях (вх. № 1810/17 від 07.02.2017) боржник вказав, що заробітну плату працівники КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" отримують з рахунку, відритого в ПАТ КБ ПриватБанк, кошти на який надходять з рахунку в ПАТ ОСОБА_3 ОСОБА_1. Отримання відбувається на картковий рахунок працівника, з яким ПАТ КБ ПриватБанк уклав відповідну двосторонню угоду за заявою працівника. Обсяг коштів визначається на підставі поданих списків КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" до ПАТ КБ ПриватБанк, а перерахування коштів з одного банку до іншого здійснюється на підставі платіжного доручення підприємства та договорів на банківське обслуговування, укладених банками з боржником. Відповідно сума, зазначена в платіжному дорученні, співпадає з сумами, зазначеними в списках на отримання заробітної плати і має цільовий характер на виконання раніше прийнятого судового рішення щодо зняття арешту з рахунку виключно на заробітну плату, тому її обсяг не постійний та може коливатись в межах фонду заробітної плати (аванс та заробітна плата). Отже, отримання заробітної плати через картковий рахунок в банку є власним волевиявленням працівника, закріплене правочином, тоді як видача грошових коштів через касу підприємства є обов'язком роботодавця в силу ст. 24 Закону України Про оплату праці, якою визначено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Зокрема, через касу отримували заробітну плату ті, хто не встиг або не бажав отримувати кошти через картковий рахунок.

Таким чином, боржником не доведено належними та допустимими доказами у справі, яка кількість працюючих на підприємстві працівників отримує заробітну плату з рахунку боржника, відкритому у АТ ОСОБА_3 ОСОБА_1, а яка кількість працівників отримує заробітну плату з каси КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство". Як наслідок, не доведено в якому розмірі підлягають охороні кошти, необхідні для виплати заробітної плати, саме з каси підприємства. За таких обставин, як вірно зазначив місцевий господарський суд, неможливо встановити, в якому обємі використовується каса підприємства для виплат заробітної плати працівникам КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство.

Посилання боржника на довідку вих. № 03/2103 від 13.12.2016 щодо розрахунково-очікуваних витрат на оплату праці, як на одну з підстав для зняття арешту, не приймається до уваги, оскільки аналогічну за змістом довідку вих. № 03/2113 від 14.12.2016 щодо розрахунково-очікуваних витрат на оплату праці боржником подано на підтвердження обставин необхідності зняття арешту з коштів, що знаходяться на рахунку № 5 у АТ ОСОБА_3 ОСОБА_1.

Боржником також не заперечується та обставина, що кошти, які обліковуються в касі підприємства, призначені для виплати не лише заробітної плати, а й інших витрат комунального підприємства, тобто у касі акумулюються грошові кошти також на інші потреби боржника. Натомість, боржник просить суд зняти арешт з усіх коштів, що знаходяться або надходитимуть до каси підприємства.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що одночасне зняття арешту з рахунку № 5 у АТ ОСОБА_3 ОСОБА_1, який використовується боржником для виплати заробітної плати, та зняття арешту з коштів, що знаходяться у касі підприємства в повному обсязі, може мати наслідком ухилення боржника від виконання судового рішення, порушення прав стягувача на виконання судового рішення, зволікання з виконанням судового рішення тощо.

Щодо посилань відповідача на необхідність безперебійного надання комунальних послуг та необхідність здійснення погашення заборгованості з податку на додану вартість, як на підставу для зняття арешту з коштів, що знаходяться у касі підприємства, то місцевий господарський суд вірно зазначив, що Законом України Про виконавче провадження зняття арешту з коштів боржника не ставиться у залежність від його фінансового становища, господарської діяльності тощо. Частиною 5 ст. 65 даного Закону передбачено виключний перелік випадків, коли не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти. Обставини щодо скрутного фінансового становища боржника, утруднення ведення господарської діяльності боржником не включено до переліку випадків, за яких не підлягають арешту та стягненню кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 3 ст. 121-2 ГПК України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

У п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про те, що вищевказану скаргу КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство на дії органу ДВС слід відхилити.

Викладені в апеляційній скарзі доводи названого вище підприємства не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали господарського суду першої інстанції від 07.02.2017, тому дану ухвалу слід залишити без змін.

Також судова колегія зауважує, що всупереч вимогам ухвал суду апеляційної інстанції від 28.02.2017 та 14.03.2017 КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство не надано до Одеського апеляційного господарського суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 1600 гривень.

Відтак, з названого підприємства слід стягнути у доход Державного бюджету України судовий збір у сумі 1600,00 гривень за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105, 106, 121-2 ГПУ України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07 лютого 2017 року по справі № 915/1649/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" у доход Державного бюджету України (отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі, код ЄДРПОУ отримувача: 38016923, банк отримувача: ГУ ДКС України в Одеській області, МФО 828011, № рахунку: 2002, код бюджетної класифікації 22030101 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), символ звітності 206, код ЄДРПОУ суду 26016990) 1600,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2017.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: С.І. Колоколов

Суддя: А.І. Ярош