ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року Справа № 923/88/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Пересувна механізована колона № 167", смт.Асканія-Нова Херсонської області

до Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області, смт.Чаплинка Херсонської області

про стягнення заборгованості в сумі 100 047,01 грн. за виконані роботи за договором підряду

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: не прибув.

Приватне акціонерне товариство "Пересувна механізована колона №167" (позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Чаплинської селищної ради (відповідач) заборгованості за договором №26/4 на виконання робіт по демонтажу, перевезенню та складуванню канальних плит ПК в смт. Чаплинка від 26.04.2010 в сумі 100047,01 грн.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, 04.04.2017 року надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представником відповідача письмового відзиву на позовну заяву не надано, натомість через канцелярію Господарського суду 21.02.2017 подано заяву про застосування позовної давності щодо позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд проводить судовий розгляд у відповідності до ст..75 ГПК України за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

26.04.2010 року між ПрАТ «ПМК-167» (позивач, виконавець) та Чаплинською селищною радою (відповідач, замовник) було укладено договір № 26/4 на виконання робіт по демонтажу, перевезенню та складуванню канальних плит ПК в смт.Чаплинка (далі - договір), за умовами якого Позивач взяв на себе зобовязання провести роботи по демонтажу, перевезенню та складуванню канальних плит ПК 6-1,5; 6-2 на території ВАТ «ПМК-167» за адресою: смт.Асканія-Нова, вул.Будівельна, 22; а Відповідач зобовязався прийняти фактично виконані роботи та провести оплату за ціною та в порядку, передбаченому цим Договором..

Договір підписаний сторонами без зауважень, скріплений печаткою. Протягом дії Договору в нього не вносилися зміни та доповнення.

Із огляду на зазначений Договір суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду, правовідносини, які витікають із нього, регулюються параграфом 1 глави 61 ЦК України.

Вищевказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Однією з підстав виникнення господарського зобовязання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобовязання, які є одним із видів господарських зобовязань, - це цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на корить другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

За умовами п. 4.3. договору вартість виконаних робіт складає 41375,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору між позивачем та відповідачем 12.05.2010 року підписано акт приймання виконаних робіт до договору (форма кб2в) № 1 (а.с.13, 14), яким підтверджується, що 12.05.2010 року позивач передав відповідачу виконані роботи за договором на суму 41375 грн., а відповідач прийняв ці роботи.

Згідно умов п.4.1. договору замовник здійснює розрахунок за виконані роботи виконавцем на протязі 10 днів після підписання акту виконаних робіт на підставі оформлених підписами і печатками сторін довідки про вартість робіт по формі КБ-3 та акту виконаних робіт по формі КБ-2В.

Згідно п. 4.4. Договору, у разі повного або часткового невиконання Відповідачем замовником) умов п. 1.3. та (або) п. 4.1. цього Договору строк виконання зобовязання Відповідача щодо оплати виконаних робіт наступає на 10-ий календарний день з моменту настання однієї з подій:

- повного вивезення Відповідачем або будь-якими іншими особами, діючими в інтересах або від імені Відповідача, канальних плит з території Позивача;

- укладення між Позивачем та Відповідачем акту приймання-передачі канальних плит з одночасним підписанням договору про відповідальне зберігання;

- вилучення, опис або арешт канальних плит, що складовані на території Позивача, на користь Відповідача або третіх осіб на підставі будь-якого судового рішення, виконавчого напису нотаріуса, процесуальних актів органів податкової та державної виконавчої служби.

Відповідно п. 4.5. Договору, у разі настання однієї з подій, передбачених п. 4.4. Договору, Відповідач зобовязується оплатити Позивачу вартість даного Договору, визначеного п. 4.3. цього Договору з урахуванням індексу інфляції та річних.

Позивач у позові зазначив, що у січні 2017 року Чаплинським районним відділом державної виконавчої служби при примусовому виконанні виконавчого листа № 665/211 від 13.06.2013 року, виданого Чаплинським районним судом про передачу канальних плит ПК на користь Чаплинської селищної ради, було здійснено передачу канальних плит від ПрАТ «ПМК - 167» до Чаплинської селищної ради, про що складено акт державного виконавця від 13.01.2017 року. На думку позивача, відбулося настання однієї з подій, передбачених п.4.4. Договору. Враховуючи викладене, позивач наполягає на стягненні з відповідача основного боргу в сумі 41375,00 грн., а також просить стягнути інфляційні за період з червня 2010 року по січень 2017 року в сумі 50394,75 грн. та 3 % річних за період з 22.05.2010 року по 24.01.2017року в сумі 8277,26 грн.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив оплату виконаних робіт у строки, передбачені пунктом 4.1. договору, останній день сплати - 22.05.2010 р.

Судом не приймаються посилання позивача на п.4.4. договору, оскільки порядок розрахунків чітко передбачений п.4.1. договору і є незрозумілим, яким чином сторони, укладаючи угоду в 2010 році, могли передбачити можливе вилучення, опис, арешт канальних плит, залежність дій третіх осіб, податкової, державної виконавчої служби та їх вплив на стан та порядок розрахунків за договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У справі відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися, що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав.

Обставини справи дають підстави суду стверджувати, що право позивача є порушеним. Між тим, строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду за захистом свого цивільного права або обовязку (до 23.05.2013р.) - ним пропущено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач мав обєктивну можливість дізнатися про порушення своїх майнових прав та не був її позбавлений.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу задоволенню не підлягають; оскільки вимоги щодо стягнення з відповідача річних та інфляційних є похідними від основного боргу в їх задоволенні суд також відмовляє.

З огляду на неявку представників сторін, суд зазначає, що в силу статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право брати участь в господарських засіданнях. Сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на підставі ст.77 ГПК України розгляду справи у разі незявлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обовязком суду, і використовується ним, якщо причини неявки є поважними та обґрунтованими, та неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1.Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Повне рішення складено 07.04.2017 р.

Суддя В.В.Литвинова