КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 925/1265/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача 1: Ковальчук Д.В.;

від позивача 2: Свириденко В.М.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: Грязон Р.М.;

розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2016р. у справі №925/1265/16 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Міністерства оборони Україна - Позивач 1

Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква - Позивач 2

до Управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області

третя особа 1 Уманський національний університет садівництва

третя особа 2 Національний дендрологічний парк "Софіївка"

про визнання недійсним та скасування державних актів на право користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Відповідача про визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848395, виданого 08.02.2007р. Третій особі 2 (реєстраційний №01), та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848373, виданого 29.03.2007р. Третій особі 1 (реєстраційний №05), на підставі рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.12.2016р. у справі №925/1265/16 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р., на підставі якого були видані спірні акти, визнано нечинним у судовому порядку, проте, оскільки Позивачами пропущено строк позовної давності, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Позивач 2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2016р. у справі №925/1265/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги у даній справі є похідними від вимог, задоволених рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.09.2009р., яким було визнано недійсними рішення, на підставі яких надано державні акти, а тому позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. апеляційну скаргу Позивача 2 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.03.2017р.

20.02.2017р. Третя особа 2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити рішенні місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017р. розгляд справи №925/1265/16 відкладено на 21.03.2017р.

17.03.2017р. Позивачем 2 подано до суду клопотання про залучення додаткових доказів, в якому викладено клопотання щодо поновлення строку позовної давності. Дане клопотання залишено судом без задоволення з підстав невідповідності нормам глави 19 Цивільного кодексу України.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача 1, Позивача 2 та Третьої особи 2, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

15.09.2006р. Уманська міська рада прийняла рішення №4.12-4/5, відповідно до п.1, 1.25, 3, 3.1 якого вирішено затвердити проект відведення земельної ділянки по вул. Київській, 31 у м. Умань площею 10га та надати її в постійне користування Третій особі 2.

Згідно з п.1, 1.47, 3, 3.3 вказаного рішення затверджено також проект відведення земельної ділянки по вул. Київській, 33 у м. Умань площею 26га та надано її у постійне користування Третій особі 1.

08.02.2007р. на підставі рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р. Третій особі 2 видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848395.

29.03.2007р. на підставі рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р. Третій особі 1 видано державні акти на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848373.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.09.2009р. у справі №13/1887 за позовом військового прокурора Черкаського гарнізону позов задоволено частково, визнані нечинними та скасовані п.1, 1.25, 3, 3.1 та п.1, 1.47, 3, 3.3 рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р. У частині позовних вимог про скасування державних актів провадження у справі припинено на підставі п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України. Вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили .

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача 2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.2, 3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з п.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" державні акти, зокрема, про право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень обласних, районних, міських, селищних, сільських рад, обласної, районної, міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право постійного користування.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачі 10.10.2016р. звернулись до суду з позовом у даній справі про визнанні недійсними двох державних актів на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №848395, виданого 08.02.2007р., та серія ЯЯ№848373, виданого 29.03.2007р., на тій підставі, що положення рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р., на підставі яких видавались ці акти, були визнані нечинними та скасовані рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.09.2009р. у справі №13/1887, яке набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідач та Третя особа 2 проти позову заперечили та заявили про застосування строку позовної давності до спірних відносин.

Оскаржуваним рішення місцевого суду у даній справі встановлено, що спірні акти були надані Третім особам на підставі положень рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р., які було були визнані судом нечинними та скасовані. Але місцевий суд застосував строки позовної давності, прийшов до висновку про їх пропущення Позивачами, і на цій підставі у позові відмовив.

Апеляційний суд погоджується з доводами Позивачів та місцевого суду, що спірні державні акти на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №848395, виданий 08.02.2007р. та серія ЯЯ №848373, виданий 29.03.2007р., були видані Відповідачем на підставі визнаних нечинними та скасованих положень рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р.

Досліджуючи доводи місцевого суду про застосування позовної давності та доводи апеляційної скарги Позивача 2 про їх дотримання та поважність пропущення апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ст.265 Цивільного кодексу України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Згідно з ч.4, 5 ст.267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Господарського суду Черкаської області у справі №13/1887, яким були визнані нечинними та скасовані положення рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006р., та яке є підставою позовних вимог Позивачів у даній справі, було прийняте 15.09.2009р.

Цим же судовим рішенням у частині позовних вимог про скасування спірних державних актів провадження у справі було припинено п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дані вимоги не підлягають вирішення у господарських судах. Проте, Позивачі вказане судове рішення не оскаржили та воно набрало законної сили.

Позивачі були присутні у судовому засіданні 15.09.2009р, за результатами якого було прийняте вказане судове рішення, відповідно з цього часу узнали про порушення спірними державними актами їх прав та саме з цього часу почався перебіг позовної давності.

Більше ніж через рік 01.11.2010р. Прокурор звернувся в інтересах держави в особі Позивачів до Уманського міськрайонного суду з позовом в порядку адміністративного судочинства до Уманської міської ради про анулювання записів в Книзі реєстрації державних актів на право користування землею, якими були зареєстровані спірні державні акти. 05.03.2013р. Прокурором предмет позову був змінений на вилучення у Третіх осіб земельних ділянок, визнання нечинними, скасування спірних державних актів та анулювання записів про їх реєстрацію.

Уманським міськрайонним судом приймались ухвали від 03.11.2010р. та 29.03.2012р. про відмову у відкритті провадження та залишення позову без розгляду, які скасовувались Київським апеляційним адміністративним судом.

03.09.2013р. ухвалою Уманського міськрайонного суду позов прокурора у зазначені адміністративній справи залишено без розгляду. Дана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили.

Після цього, більше ніж через три роки після залишення ухвалою Уманського міськрайонного суду від 03.09.2013р. позову прокурора без розгляду Позивачі 10.10.2016р. звернулись до місцевого суду з даним позовом.

Таким чином, встановлений законом строк позовної давності розпочався 15.09.2009р., перервався 01.11.2010р. поданням адміністративного позову та почався заново, після залишення адміністративного позову без розгляду 03.09.2013р. строк позовної давності з урахуванням норм ст.265 Цивільного кодексу України закінчився 03.03.2014р.

За вказаних обставин апеляційний суд погоджується з місцевим судом про пропущення Позивачами строку позовної давності.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи Позивачів про поважність пропущення позовної давності, з тих підстав, що адміністративний позов був залишений без розгляду 03.09.2013р., а до господарського суду Позивачі звернулись 05.09.2016р., проте їх позов був повернутий судом.

Як встановлено судом адміністративний позов був залишений без розгляду 03.09.2013р., строк позовної давності з урахуванням норм ст.265 Цивільного кодексу України закінчився 03.03.2014р. У Позивачів було більш ніж достатньо часу для подачі позову до господарського суду, тому їх доводи про поважність причин пропущення строків позовної давності на два роки сім місяців судом відхиляються.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2016р. у справі №925/1265/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2016р. у справі №925/1265/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

С.А. Гончаров