ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р.Справа № 922/525/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№01-16/8794 від 22.11.16);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (надалі - Відповідач) суму боргу у розмірі 77 233,38 грн. (де: 42 954,63 грн. - вартість електричної енергії за період виникнення боргу з листопада 2016 року по грудень 2016 р. (35 795,52 - тарифна складова; 7 159,11 грн. - ПДВ 20%); 2 188,99 грн. - пеня; 3 166,22 грн. - три відсотки річних; 28 923,54 грн. - інфляційні) за договором про постачання електричної енергії від 04.20.2010 р. за №03-69. Також просить суд стягнути з Відповідача сплачений судовий збір.

Від Позивача 28 лютого 2017 року надійшла заява про збільшення позовних вимог, де зазначено, що заборгованість у Відповідача перед Позивачем за період з листопада 2016 року по січень 2017 року станом на 21.02.2017 р. складає 104 703,99 грн. (де: 62 385,33 грн. - вартість електричної енергії за період виникнення боргу з листопада 2016 року по січень 2017 р. (51 987,75 - тарифна складова; 10 397,58 грн. - ПДВ 20%); 2 892,51 грн. - пеня; 4 843,65 грн. - три відсотки річних; 34 582,50 грн. - інфляційні).

Ухвалою господарського суду від 28.02.2017року прийнято заяву про збільшення позовних вимог на підставі ст.22 ГПК України, подальший розгляд справи продовжено з врахуванням цієї заяви. Розгляд справи відкладено до 16.03.2017 року.

Від Позивача 16 березня 2017 року надійшла заява про збільшення позовних вимог, де зазначено, що заборгованість у Відповідача перед Позивачем складає 108 327,21 грн. (де: 56 418,29 грн. - вартість електричної енергії за період виникнення боргу з листопада 2016 року по лютий 2017 р. (з яких: 47 015,22 грн. - тарифна складова та 9 403,07 грн. - ПДВ 20%); 3 821,87 грн. - пеня; 6 400,70 грн. - три відсотки річних; 41 686,35 грн. - інфляційні).

Ухвалою господарського суду від 16.03.2017року прийнято заяву про збільшення позовних вимог на підставі ст.22 ГПК України, подальший розгляд справи продовжено з врахуванням цієї заяви. Розгляд справи відкладено до 04.04.2017 року.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги з урахуванням наданого збільшення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, в процесі розгляду справи, надав до суду заперечення щодо позовної заяви (вх. №8883 від 15.03.2017 р.), де зазначає, що позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі нарахувань у січні 2017 року - 23 281,98 грн., в іншій частині проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні. Також надано до суду заяву про розгляд справи без участі представника та прийняти рішення з урахуванням наданих доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе клопотання задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, є правом сторони а не обов'язком.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 лютого 2010 р. між АК "Харківобленерго" (постачальник) та Державним підприємством "Харківський електромеханічний завод" м. Харків (споживач) було укладено договір №03-69 про постачання електричної енергії (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався постачати електричну енергію споживачеві , а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електроенергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000 року № 1812-ІІІ (зі змінами та доповненнями) та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (зі змінами та доповненнями), (Правила) договір про постачання електричної енергії є основним документом, що регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Таким чином, договір визначає погодження його умов обома сторонами.

Відповідно до п. 9.4. Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2010 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в іншій термін за ініціативою будь - якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

На підставі п. 9.4. Договір пролонгований на 2017 рік.

Пунктом 2.3.3. договору передбачено:

- постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору.

- споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування з урахуванням Додатку №2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до п. 5 та п.6 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору №10031, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії, а споживач повинен оплатити цей рахунок протягом 5 операційних днів, а у разі несвоєчасної оплати постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю та належним чином у період з листопада 2016 року по січень 2017 року здійснив відпуск електричної енергії споживачу.

Втім відповідач за отриману електричну енергію вчасно не розрахувався, внаслідок чого останньому позивач ( з врахуванням збільшених позовних вимог) нарахував108 327,21 грн. суми заборгованості, яка складається з 56 418,29 грн. - вартості електричної енергії за період виникнення боргу з листопада 2016 року по лютий 2017 р. (з яких: 47 015,22 грн. - тарифна складова та 9 403,07 грн. - ПДВ 20%); 3 821,87 грн. - пені; 6 400,70 грн. - три відсотки річних; 41 686,35 грн. - інфляційних).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідачем не надано суду доказів погашення суми боргу, суд приходить до висновку проте, що позовна вимога позивача в частині стягнення заборгованості по оплаті електричної енергії у розмірі 56 418,29 грн. - вартість електричної енергії за період виникнення боргу з листопада 2016 року по лютий 2017 р. (з яких: 47 015,22 грн. - тарифна складова та 9 403,07 грн. - ПДВ 20%), є правомірною та обґрунтованою, такою, що не спростована відповідачем, тому є такою, що підлягає задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 3 821,87 грн. - пені; 6 400,70 грн. - три відсотки річних; 41 686,35 грн. - інфляційних.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.4.2.1. договору сторони погодили, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач (відповідач) сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування пені, 3% річних та інфляційних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, ) -56 418,29 грн. - вартості електричної енергії за період виникнення боргу з листопада 2016 року по лютий 2017 р. (з яких: 47 015,22 грн. - тарифна складова та 9 403,07 грн. - ПДВ 20%).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р 5 в АТ "Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, ) -3 821,87 грн. - пені; 6 400,70 грн. - три відсотки річних; 41 686,35 грн. - інфляційних, витрати по сплаті судового збору в сумі 1624,91грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_2