ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 справа № 908/2910/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Стойка О.В., Марченко О.А. , Попков Д.О ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Молочанськ, Токмацький район, Запорізька область
на рішення Господарського суду Запорізької області
від16.01.2017 (підписано 17.01.2017)
у справі№ 908/2910/16 (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Молочанськ, Токмацький район, Запорізька область
доПриватного акціонерного товариства "Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві", м. Молочанськ, Токмацький район, Запорізька область
простягнення 85 400,00 грн
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року до господарського суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, м. Молочанськ, Токмацький район, Запорізька область (Позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства "Молочанське міжрайонне виробниче підприємство з племінної справи у тваринництві", м. Молочанськ, Токмацький район, Запорізька область (Відповідач) про стягнення 85 400,00 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.01.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права України, а також з неповним з'ясуванням судом обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі фінансової допомоги відповідачу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав відзив на апеляційну скаргу, яким просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

У зв'язку з викладеним судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності відповідача, який не скористався правом участі в судовому засіданні, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2012 року між сторонами був підписаний договір позики № 2 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого позивач здійснює на зворотній основі фінансову допомогу відповідачу в розмірі 8 178,00 грн. з метою реалізації програми забезпечення посівними матеріалами - пшеницею в кількості 27260 кг, а відповідач приймає ці фінансові кошти, користується ними та повертає їх відповідно до умов цього договору без оплати процентів від суми позики за їх користування.

Відповідно до п. 1.2 Договору, переказ та повернення фінансової допомоги здійснюють у такому порядку: сума - 8 178,00 грн. та термін повернення - 01.08.2013.

Підпунктом 1.3 Договору сторони погодили, що позика вважається погашеною у момент фактичного повернення посівного матеріалу - пшениці в кількості 27260 кг, отриманої відповідачем за цим договором.

Згідно п. 2.1 Договору, невиконання зобов'язань за договором надає право на стягнення з винної особи усіх завданих цим невиконанням збитків.

Відповідно до п. 3.1 Договору договір набирає чинності з дня його підписання і діє до повного його виконання.

За твердженням позивача, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не повернув позивачеві посівний матеріал - пшеницю в кількості 27260 кг.

На надіслану позивачем вимогу від 29.02.2016 про повернення 27260 кг пшениці або грошових коштів відповідач надіслав лист-відповідь № 41 від 04.03.2016, в якому підтвердив наявність заборгованості станом на 04.03.2016 згідно, зокрема, по Договору позики № 2 від 01.10.2012 27260 кг пшениці та повідомило, що станом на 04.03.2016 підприємство не в змозі повернути позивачу зерно, просив відстрочити заборгованість до отримання нового врожаю.

Позивач, через невиконання відповідачем умов Договору в повному обсязі, звернувся до суду із позовом про стягнення 85 400,00 грн.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 43, статтями 33, 34 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних документальних доказів, зокрема, накладних, платіжних доручень, квитанцій, виписки з банку або підписаних з обох сторін актів прийому-передачі посівного матеріалу, тощо на підтвердження виконання позивачем своїх зобов'язань щодо перерахування позивачем відповідачеві грошових коштів в сумі 8 178,00 грн. або щодо передачі посівного матеріалу у кількості 27260 кг.

Відповідачем факт отримання позики у вигляді грошових коштів або посівного матеріалу у кількості 27260 кг за Договором заперечується.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що факт підписання сторонами Договору і є доказом отримання відповідачем спірної пшениці, оскільки сам факт укладення сторонами двостороннього правочину, що породжує відповідні зобов'язання не є належним доказом їх виконання. Спірний договір не містить будь якого зазначення щодо здійснення сторонами виконання Договору ще до його підписання, зокрема, щодо передачі-отримання грошових коштів або товару.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами виконання ним самим зобов'язання за Договором позики № 2 від 01.10.2012 щодо передачі відповідачу грошових коштів в сумі 8 178,00 грн. або посівного матеріалу в кількості 27260 кг, як і не довів отримання грошових коштів або посівного матеріалу відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 85 400,00 грн. та вважає його законним та обґрунтованим.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 16.01.2017 року у справі № 908/2910/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Молочанськ, Токмацький район, Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.01.2017 року у справі № 908/2910/16 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

Д.О. Попков