УХВАЛА

29.03.2017Справа № 34/453
За скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 10.01.2011 у справі № 34/453

за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Данфорт»

про стягнення 37169764,79 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Брайченко О.О. (представник за довіреністю);

від відповідача та ДВС - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом міста Києва у порядку ст. 121-2 ГПК України прийнято до розгляду указану скаргу, у якій скаржник просить суд визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС) Мазура Г.І. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві №27350897 від 27.12.2016 неправомірними та скасувати вказану постанову.

Скарга мотивована тим, що всупереч вимогам закону, державним виконавцем не було вчинено всіх дій згідно наданих йому законом прав та покладених обов'язків по виконанню наказу, що призвело до безпідставного винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

ДВС проти вимог скарги заперечував з підстав, що на його думку всі необхідні дії для виконання рішення ним було вчинено, тому винесена постанова є обгрунтованою.

У судове засідання 29.03.2017 ДВС та відповідач представників не направив. Судом враховано, що за приписами ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, тому суд перейшов до розгляду скарги у даному засіданні.

20.06.2011 ДВС було відкрито виконавче провадження №27350897 з примусового виконання наказу від 10.01.2011 у справі № 34/453.

27.12.2016 ДВС у межах виконавчого провадження №27350897 було винесено постанову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі Закон у редакції станом на час винесення оскаржуваної постанови) про повернення виконавчого документу стягувачеві без виконання.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 5.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5, у редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження, звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5) у редакції, яка набрала чинності з 17.04.2012 та діяла на час проведення виконавчих дій, до 05.10.2016, організацію розшуку майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

За приписами п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону у редакції, яка набрала чинності після 05.10.2016, розшук майна боржника (юридичної особи) організовує виконавець, зокрема, шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Тобто, у даному випадку державний виконавець повинен був вчиняти дії з 20.06.2011 у порядку п. 5.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5, та з 17.04.2012 з урахуванням п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5) аж до набрання чинності новою редакцією Закону, а після 05.10.2016 керуватися вказаною ст. 36 Закону у зв'язку з втратою чинності згаданими пунктами інструкцій.

Із наданої ДВС на запит суду копії виконавчого провадження № 27350897 вбачається, що ДВС було направлено запити та отримано відповіді: Державної авіаційної служби України (повітряних суден за боржником не зареєстровано), БТІ (відомостей про право власності боржника не зареєстровано), Державної податкової служби України (отримано перелік рахунків, станом на 2014 рік - у ПУМБ та у банку Позивача), Першого Українського міжнародного Банку та Позивача (кошти на рахунках відсутні), Держкомзему (відомостей про земельні ділянки боржника не зареєстровано), Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (відомостей про наявність у боржника 10% і більше пакетів акцій емітентів не зареєстровано), Держсільгоспінспекції в м. Києві (відомостей про право власності боржника на сільськогосподарські механізми не зареєстровано), Управління ДАІ (відомостей про право власності боржника на транспортні засоби не зареєстровано), Державної служби інтелектуальної власності України (відомостей про наявність у боржника права власної на об'єкти права інтелектуальної власності не зареєстровано).

Також, з матеріалів виконавчого провадження № 27350897 вбачається отримання ДВС витягів є державних реєстрів, у яких відповідно до закону розміщується інформація з приводу зареєстрованого на праві власності за боржником майна, як рухомого так і нерухомого, та внесення у ці реєстри записів самим ДВС.

Так, ДВС було вчинено наступні дії:

- отримано витяг 19.12.2015 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно якого відомостей про наявність у боржника рухомого майна реєстр не містить;

- внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо винесеної ДВС постанови від 19.02.2015 у межах даного виконавчого провадження щодо обтяження з забороною відчужувати усього рухомого майна боржника;

- отримано інформаційну довідку 26.06.2015 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якою підтверджено накладення, зокрема, ДВС арешту та заборони на відчуження майна боржника;

- отримано інформаційну довідку 19.02.2015 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо боржника (на 28 аркушів) з якого вбачається накладення заборон на майно боржника - квартири, паркінги, майнові права на них та на іншу нерухомість.

Також матеріали виконавчого провадження № 27350897 містять докази направлення ДВС вимоги керівнику боржника щодо виконання рішення, надання відомостей про рахунки та майно боржника, виклик керівника для надання пояснень щодо виконання рішення та інших вимог до нього, як до відповідальної на підприємстві особи.

Судом досліджено здійснені ДВС вищеописані дії, направлені запити та отримані ним відповіді як від державних органів, так і з Державних реєстрів, та на думку суду державним виконавцем було вчинено не всі дії по виконанню рішення, право на вчинення яких ДВС надано законом.

Так, ДВС всупереч п. 3.12 Інструкції та ст. 36 Закону не здійснив вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника для перевірки майнового стану боржника за місцезнаходженням.

ДВС також не було вчинено дій щодо стягнення заборгованості за рахунок заставленого боржником стягувачу майна, а саме за рахунок переданих в заставу (іпотеку) боржником стягувачу квартир, паркінгів, майнових прав на них та на іншу нерухомість, відомості про яких наведені на 28 (двадцяти восьми) аркушах витягу від 19.02.2015 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

За приписами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний, зокрема, звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Тобто у даному випадку, якщо виконавець вбачав, що кошти у боржника для виконання рішення суду відсутні, натомість наявне передане в іпотеку майно (майнові права), то за приписами ст. 18 указаного Закону був зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та зокрема - звернутися до суду, що видав виконавчий документ, з заявою про зміну порядку і способу виконання рішення, шляхом зміни грошового стягнення на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, та при цьому, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Проте ДВС не було вчинено жодних дій щодо стягнення заборгованості за рахунок заставленого боржником стягувачу вищеописаного майна. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів протилежного, і також ДВС не наведено суду нормативного обґрунтування щодо підстав здійснення ДВС виконавчого провадження у строк понад 5 років (20.06.2011 - 27.12.2016).

Відтак, бездіяльність ДВС щодо не вчинення всіх дій згідно наданих йому законом прав та покладених обов'язків по виконанню наказу, що призвела до безпідставного винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, доведена перед судом належними засобами доказування, тому вимоги скарги судом визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги скарги задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазура Г.І. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві №27350897 від 27.12.2016 неправомірними.

Скасувати постанову №27350897 від 27.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків