РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/883/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект»

про стягнення 1243502,36 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Грушовець А.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Найденко І.О. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» про стягнення штрафних санкцій за Договором поставки №53-129-01-15-00507 від 22.05.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на виконання умов зазначеного договору, поставив відповідачеві товар, однак відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору отриманий товар своєчасно не оплатив, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати 3% річних в сумі 38045,50 грн., інфляційних втрат в розмірі 131246,24 грн., пені в сумі 462901,20 грн. та штрафу в розмірі 611309,42 грн. за порушення грошового зобов'язання.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1243502,36 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що умовами укладеного між сторонами договору, не передбачено обов'язку відповідача, за порушення строків оплати поставленого товару сплачувати на користь позивача пеню та штраф, відтак заявлені позивачем вимоги у цій частині є незаконними та необґрунтованими.

Крім того, в ході розгляду справи, відповідачем було подано власний розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до якого, відповідач має сплатити на корить позивача інфляційні втрати в розмірі 53468,05 грн. та три відсотки річних в сумі 37246,66 грн.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.05.2015 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (далі - відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» (далі - позивач, постачальник) укладено Договір поставки №53-129-01-15-00507, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити трансформатори напруги ємнісні (продукцію) виробництва Trench Ltd, Канада (структурний підрозділ фірми Siemens AG, Німеччина), для ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Відповідно до п.1.2 Договору, найменування, одиниця виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціни, належність до систем, важливих для безпеки (СВБ), строк поставки зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п.3.1 Договору, сума договору становить 8732991,60 грн. у тому числі ПДВ - 1455498,60 грн.

За умовами п.4.1 Договору, покупець сплачує вартість продукції за цінами, зазначеними в специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Оплата продукції, що поставляється, здійснюється покупцем до 31.03.2016 на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі поставленої продукції. У випадку постачання продукції (або частини продукції) у кінцевий термін, передбачений договором, - у березні 2016 року, оплата продукції здійснюється протягом 30 днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції (п.4.2 Договору).

Пунктом 5.4 Договору визначено, що датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Згідно з п.5.10 Договору, право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який підтверджує виконання постачальником свого зобов'язання щодо поставки продукції.

Відповідно до п.6.1.1 Договору, покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором.

Положеннями п.7.2 Договору визначено, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальнику нараховується пеня в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення (включно з днем фактичної поставки, відповідно до видаткової накладної), але не більше 30% від вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов'язання.

За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Відповідно до п.10.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2016, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення терміну дії гарантії.

Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобов'язань (п.10.3 Договору).

Специфікацією №1 до Договору поставки №53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 сторони погодили строки поставки продукції та визначили строк - протягом 10 місяців від дня укладання договору, вартість продукції становить 8732991,60 грн. разом з ПДВ.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Акту приймання-передачі №84/61 від 15.06.2016 позивач передав відповідачеві продукцію обумовлену Договором поставки №53-129-01-15-00507 від 22.05.2015 на загальну суму 8732991,60 грн. 15 червня 2016 року.

Відтак, враховуючи умови укладеного між сторонами договору, відповідач зобов'язаний був оплатити поставлений товар протягом 30 днів від дати підписання Акту приймання-передачі, а саме до 16.07.2016.

Однак відповідач поставлений товар оплачував частинами із порушенням строків оплати визначених договором, зокрема платіжними дорученнями №1178 від 29.08.2016 на суму 2000000 грн., №1196 від 30.08.2016 на суму 20000000 грн., №1206 від 3.08.2016 на суму 3000000 грн., №1213 від 01.09.2016 на суму 500000 грн. та №1471 від 17.10.2016 на суму 1232991,60 грн.

На підставі викладеного позивачем було нараховано відповідачеві штрафні санкції за порушення останнім строків оплати поставленого товару.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач оплачував поставлену позивачем продукцію із порушенням строків, визначених договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 38045,50 грн. та інфляційні втрати в розмірі 131246,24 грн. за період з 15.07.2016 по 17.10.2016, з урахуванням часткових оплат заборгованості.

Перевіривши наданий розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, суд дійшов висновку, що позивачем не вірно визначено період нарахування, оскільки умовами укладеного між сторонами договору визначено обов'язок відповідача сплатити поставлено продукцію протягом 30 днів від дати підписання Акту приймання передачі. Відтак, враховуючи, що Акт приймання-передачі продукції підписано сторонами 15.06.2016, то прострочення у відповідача розпочалося з 16.07.2016.

Так, провівши власний перерахунок сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню 31140,07 грн. інфляційних втрат та 38045,50 грн. трьох відсотків річних.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 462901,20 грн. та штрафу в сумі 611309,42 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальнику нараховується пеня в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення (включно з днем фактичної поставки, відповідно до видаткової накладної), але не більше 30% від вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов'язання.

За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Як вбачається із зазначеного вище пункту договору, стягнення штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу передбачено лише за неналежне виконання постачальником своїх зобов'язань за договором, а саме за порушення строків поставки продукції.

Відтак, враховуючи, що сторонами при укладені договору не було передбачено відповідальності відповідача, як покупця, у вигляді сплати на користь постачальника штрафних санкцій за порушення строків оплати поставленої продукції, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 462901,20 грн. та штрафу в сумі 611309,42 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку. Що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» ДП «НАЕК «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 108-А; ідентифікаційний код 26251923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Соул» (04073, м. Київ, вул. Семена Скляренко, буд. 15; ідентифікаційний код 37897422) 38045 (тридцять вісім тисяч сорок п'ять) грн. 50 коп. 3% річних, 31140 (тридцять одна тисяча сто сорок) грн. 07 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 1037 (одна тисяча тридцять сім) грн. 78 коп.

В іншій частині позву відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 10.04.2017

Суддя Я.В. Маринченко