Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

13 квітня 2017 року справа № 927/301/17

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрросхим,

, вул. Ковпака, 4, м. Суми, Сумська область, 40020

Відповідач: Приватне підприємство приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім. Щорса, , вул. Шорса, 63, с. Красилівка, Козелецький район, Чернігівська область, 17031

Предмет спору: про стягнення 1190145,28 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №330 від 01.03.2017 (після оголошеної перерви від 11.04.2017 у судове засідання не з'явився);

відповідача : ОСОБА_2М, - представник, довіреність б/н від 08.12.2016 (після оголошеної перерви від 11.04.2017 у судове засідання не з'явився).

Рішення виноситься після оголошеної у судовому засіданні 11.04.2017, перерви, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 2975363,20 грн., суми штрафу за своєчасно не викуплений товар у розмірі 892608,96 грн., суми штрафу за ухилення від підписання видаткових накладних у розмірі 297536,32 грн. за неналежне виконання умов договору зберігання з правом подальшого викупу товару № ДХ-25/17 від 16.09.2016.

В судове засідання від 30.03.2017 з'явився уповноважений представник позивача.

Відповідач не з'явився, уповноваженого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

До початку судового засідання на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з вирішенням питання сторонами щодо мирного врегулювання спору.

Представник позивача не заперечував проти задоволення такого клопотання.

Суд задовольнив таке клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у звязку із здійсненням відповідачем оплати суми основного боргу у розмірі 2975363,20 грн. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача: суму штрафу за своєчасно не викуплений товар у розмірі 892608,96 грн., суму штрафу за ухилення від підписання видаткових накладних у розмірі 297536,32 грн. Таким чином, позивачем зменшено розмір позовних вимог на суму основного боргу - 2975363,20 грн.

Судом заява прийнята до розгляду з огляду на наявність такого права у позивача за приписами ст.22 ГПК України, в зв'язку з цим, судом визначена ціна позову в розмірі 1190145,28 грн.. й подальший розгляд справи проведено з урахуванням такої заяви.

Ухвалою суду від 30.03.2017 було відкладено розгляд справи до 11.04.2017.

У судове засідання 11.04.2017 зявилися уповноважені представники сторін.

До початку судового засідання через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення №491 від 07.04.2017 щодо правомірності нарахування штрафних санкцій. До таких письмових пояснень було додано копію договору поставки №71/09/16 від 01.06.2016, копію специфікації до такого договору та копію видаткової накладної №1923 від 19.09.2016, як докази посвідчення права власності на товар, що передавався відповідачу.

Додаткові письмові пояснення разом з доданими до них документами судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 10.04.2017 про відкладення розгляду справи у звязку з проведенням між сторонами переговорів щодо мирного врегулювання спору.

У судовому засіданні представником відповідача було подано відзив на позов б/н від 10.04.2017, який судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

У відзиві на позов представником відповідача було зазначено про здійснення оплати товару за спірним договором у повному обсязі, неможливість застосування п. 5.6 спірного договору, у звязку з закінченням терміну дії договору, а також неможливість стягнення штрафу відповідно п. 5.8 спірного договору через відсутність зобовязань встановлених у такому пункті, а наявність лише права відповідача. Окрім того, у відзиві на позов відповідач просить у разі не прийняття до уваги наведених по тексту відзиву обставин, здійснити зменшення розміру неустойки у вигляді штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача щодо зменшення розміру штрафу.

Судом було здійснено перехід до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, письмових та усних поясненнях.

Представник відповідача виклав зміст заперечень по суті спору та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та усних поясненнях.

Суд зясував думку представника позивача щодо поданого представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечував проти задоволення такого клопотання, зазначивши, що на даний момент між сторонами жодних перемовин щодо мирного врегулювання спору не ведеться.

В свою чергу, представник відповідача повідомив суд, що зважаючи на вищевказану позицію представника позивача необхідність відкладення розгляду справи відсутня.

Судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 13.04.2017.

У судове засідання 13.04.2017 уповноважені представники сторін не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про оголошення перерви у судовому засіданні від 11.04.2017.

До початку судового засідання на електронну адресу суду від позивача надійшла сканована копія заяви №504 від 12.04.2017 про розгляд справи буз участі його уповноваженого представника.

До початку судового засідання на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла сканована копія клопотання б/н від 12.04.2017 про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

З огляду на те, що явка представників сторін обовязковою не визнавалась, наявність в матеріалах справи усіх витребуваних судом документів, суд приходить до висновку про задоволення поданих заяви та клопотання представників позивача, відповідача та здійснення розгляду справи без участі представників сторін за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані матеріали та надані сторонами докази, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, заслухавши представників сторін господарський суд встановив:

16.09.2016, між сторонами було укладено договір зберігання з правом викупу товару №ДХ-25/17 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору предметом Договору є прийняття Зберігачем (Відповідач) переданих йому на зберігання мінеральних добрив (в подальшому Товар) з правом викупу всього або частини Товару, що зберігається до 10.10.2016, та з обовязком викупити весь залишок Товару, що зберігається після 10.10.2016. Асортимент, кількість, фасування та заставна вартість Товару вказується в Актах приймання-передачі майна на зберігання, які є невідємною частиною Договору.

В даному Договорі під Товаром розуміється: добриво азотно-фосфорно-калійне комплексне 9:14:27, в кількості 292 тон по ціні на дату цього Договору 9400 грн./тону з ПДВ.

Згідно п. 1.2. Договору заставна (базисна) ціна на Товар фіксується Сторонами на дату укладення цього Договору на рівні, який зазначено в п. 1.1. цього Договору (з ПДВ). Базисна ціна, зазначена у цьому пункті застосовується сторонами для вирахування ціни викупу Товару на той день, в який здійснюється такий викуп. Порядок розрахунку ціни, по якій провадиться викуп Товару (або відшкодування вартості Товару в разі його втрати) здійснюється в порядку, встановленому розділом 4 цього Договору.

Відповідно до п. 3.1.7. Договору Зберігач має право, придбати (викупити) у власність отриманий на зберігання Товар за цінами Поклажодавця (Позивач), які розраховані за правилами розділу 4 цього Договору на дату здійснення оплати. В подальшому викуплений Товар Зберігач може використати у власній господарській діяльності або ж здійснити його продаж третім особам. В разі продажу Товару третім особам Зберігач не зобовязаний узгоджувати ціну продажу із Поклажодавцем.

Згідно п. 3.1.8. Договору Зберігач зобовязаний після закінчення терміну дії даного Договору викупити у Поклажодавця всі залишки товару, або ж, в разі необхідності продовжити термін дії цього Договору шляхом укладання відповідної додаткової угоди до нього.

Окрім того, п. 3.1.9. Договору визначено, що в разі, якщо Зберігач не повертає Товар із зберігання Поклажодавцю по закінченню терміну зберігання, вказаного в актах прийняття Товару на зберігання, або ж по закінченню терміну дії цього Договору, а додаткову угоду щодо продовження терміну його дії не укладено, Товар переходить у власність Зберігача. В цьому випадку Зберігач зобовязаний сплатити Поклажодавцю вартість неповернутого Товару, за ціною яка вираховується за правилами розділу 4 цього Договору на момент закінчення терміну його дії. Зазначену ціну Поклажодавець відображає в рахунку на оплату неповернутого товару. Такий рахунок надсилається Зберігачу протягом трьох робочих днів з дати закінчення терміну дії цього Договору.

Відповідно до п. 3.1.10. Договору Зберігач зобовязаний не ухилятися від підписання актів прийняття Товару на зберігання, актів повернення товарів із зберігання та інших документів, що засвідчують передачу Товару та (або) перехід права власності на нього.

Згідно п. 3.3.1. Договору в разі викупу Товару Зберігачем або ж при переході до Зберігача права власності на Товар на умовах п. 3.1.9. цього Договору, передача Товару у власність зберігача оформлюється видатковою накладною Поклажодавця. Накладна підписується повноважними представниками сторін Договору та скріплюється печатками. Повноваження представника Зберігача, який підписує накладну, мають бути підтвердженні довіреністю на отримання матеріальних цінностей.

Відповідно до п. 3.3.2. Договору при документальному оформленні переходу права власності на Товар, якщо після оформлення та відправки Зберігачу примірників накладних поштою, Зберігач не повертає ці накладні Поклажодавцю протягом 10 (десяти) календарних днів, то Товар вважається прийнятим Зберігачем, а сам прийом Товару у власність та перехід права власності вважається належним чином оформленим.

Згідно п. 4.2. Договору ціна, за якою Зберігач має право викупити Товар, а також ціна, по якій Зберігач має відшкодувати вартість Товару в разі його втрати або пошкодження (надалі ціна викупу), не є сталою, та вираховується за формулою, наведеною в п. 4.3. цього Договору. Величина цієї ціни напряму залежить від дати, коли здійснюється викуп або відшкодовується вартість. Формула розрахунку ціни викупу передбачає збільшення заставної (базисної) ціни на 0,06% за кожен календарний день, що минув від дати укладення цього Договору.

Так, п. 4.3. Договору встановлено, що ціна викупу Товару розраховується за формулою: Цв (грн./тонну) = Бц +(Бц : 100 х (Кд х 0,06)), де Цв ціна викупу, яка розраховується; Бц заставна (базисна) ціна зафіксована Сторонами в п. 1.2. цього Договору; Кд кількість календарних днів, що минули від дати укладання цього Договору.

Відповідно до п. 5.6. Договору за ухилення від підписання актів прийняття Товару на зберігання, актів повернення Товару із зберігання та інших документів, що засвідчують передачу Товару та (або) перехід права власності на нього винна сторона Договору сплачує іншій стороні штраф у розмірі 10% вартості Товару на який не оформлюються відповідні документи.

Згідно п. 5.8. Договору у випадку, якщо Зберігач до закінчення терміну дії цього Договору (у тому числі додаткових угод до нього) не викупить весь обсяг Товару, який він зберігає, Зберігач зобовязаний сплатити Поклажодавцю разовий штраф в розмірі 30% від вартості партії Товару, яка залишилася не викупленою. Сплата штрафу, передбаченого цим пунктом, не звільняє Зберігача від обовязку провести оплату за Товар на умовах пункту 3.1.9. та з урахуванням вимог розділу 4 цього Договору.

Відповідно до п. 7.3 Договору термін дії даного Договору з дати укладання до 10.10.2016. Строк дії Договору може бути пролонговано на інший період, що має бути вказано у Додаткових угодах до даного Договору.

Окрім того, 19.09.2016, між сторонами було укладено додатковий договір №1 до Договору зберігання з правом подальшого викупу №ДХ-25/17 від 16.09.2016 в якому сторонами було: викладено п. 1.1. Договору у наступній редакції:

« .1.1. Предметом Договору є прийняття Зберігачем переданих йому на зберігання мінеральних добрив (в подальшому Товар) з правом викупу всього або частини Товару, що зберігається до 03.02.2017 р., та з обовязком викупити весь залишок Товару, що зберігається після 03.02.2017 р. Асортимент, кількість, фасування та заставна кількість Товару вказується в Актах приймання-передачі майна на зберігання, які є невідємною частиною Договору.

В даному Договорі під Товаром розуміється: добрива азотно-фосфорно-калійне комплексне 9:14:27, в кількості 292 тонни по ціні на дату цього Договору 9400 грн./тонну з ПДВ. »

Викладено п. 2.3. Договору у наступній редакції: « 2.3. Товар передається Зберігачу на зберігання з правом викупу (за узгодженням з Поклажодавцем), а також з правом Поклажодавця після 03.02.2017 р. забрати Товар із зберігання, або ж здійснити його продаж третім і доручити Зберігачу відвантажити Товар Покупцю.»

Викладено п. 7.3. Договору у наступній редакції: « 7.3. Термін дії даного Договору з дати укладення до 03 лютого 2017 р. з правом дострокового зняття та/або викупу товару із зберігання. Строк дії Договору може бути пролонговано на інший період, що має бути вказано у додаткових угодах до даного Договору.»

У п. 4 цього додаткового договору сторони домовилися, що за укладеним між ними Договором №ДХ-25/17 від 19.09.2016 Поклажодавцю надається право у 2017 році і до кінця строку дії Договору здійснити передачу прав власності на Товар, що зберігається, одноособово, шляхом оформлення видаткових накладних на Товар, виставлення рахунку на оплату та надсилання цих документів Зберігачу.

Відповідно до підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками сторін акту прийому передачі майна №1 від 12.10.2016 до Договору зберігання №ДХ-25/17 від 16.09.2016 позивачем було передано, а відповідачем прийнято на зберігання добриво азотно-фосфорно-калійне комплексне 9:14:27 у кількості 292 тонни на суму 2744800,00 грн.

З огляду на предмет та умови договору №ДХ-25/17 від 19.09.2016, суд приходить до висновку, що за своїм правовим змістом договір містить таки види цивільних зобовязань - зберігання та купівля-продаж.

У звязку з тим, що до 03.02.2017 відповідачем не було викуплено Товар переданий на зберігання відповідно до договору, позивачем 21.02.2017 року було направлено на адресу відповідача вимогу №10 від 10.02.2017 з двома примірниками видаткової накладної на Товар №1352 від 03.02.2017 на суму 2975363,20 грн. (з ПДВ) та примірником рахунку на оплату по замовленню №705 від 03.02.2017. У даній вимозі позивач просить сплатити суму заборгованості у розмірі 2975363,20 грн. та відповідно до п. 5.8. спірного договору суму штрафу за несвоєчасний викуп Товару у розмірі 892608,96 грн., а також просить підписати, засвідчити печаткою та повернути на поштову адресу позивача надісланий примірник видаткової накладної на Товар, окрім того, позивачем було зазначено відповідачу про застосування штрафу у розмірі 10% від вартості викупаємого Товару у відповідності до п. 5.6 спірного договору.

Таку вимогу з додатками було отримано відповідачем 28.02.2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та опису вкладення у цінний лист, оригінали яких було оглянуто судом у судовому засіданні від 30.03.2017. Факт отримання вимоги з вказаними вище додатками 28.02.2017, відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами договору чітко не визначено строків виконання відповідачем грошового зобовязання по оплаті товару, при цьому на позивача покладено обовязок щодо направлення відповідачу рахунку на оплату товару протягом трьох робочих днів з дати закінчення терміну дії договору, чого своєчасно зроблено не було. Направлення такого рахунку позивачем здійснено лише 21.02.2017 року разом з вимогою.

Враховуючи умови п.3.1.9, ст.530 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідач мав виконати грошове зобовязання щодо оплати товару до 08.03.2017 року .

Натомість, оплату за товар у розмірі 2975363,20 грн. відповідачем було здійснено 24.03.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки по рахунку позивача.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не оспорюється визначена в накладній №1352 та рахунку №705 ціна товару.

Позивач, з урахуванням поданих заяв про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача штраф, відповідно до п. 5.8 спірного договору у розмірі 892608,96 грн. та штраф відповідно до п. 5.6 спірного договору у розмірі 297536,32 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до п. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В свою чергу відповідачем умови п. 3.1.10 договору щодо зобовязання не ухилятись від підписання документів про перехід права власності на товар , а саме видаткової накладної ( за умовами п.3.3.1 договору), після направлення її позивачем 21.02.2017 року, разом з вимогою, не виконано. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів повернення (вручення) позивачу підписаної видаткової накладної №1352 від 03.02.2017 року.

При цьому факт знаходження товару у власності відповідача сторонами не оспорюється.

Зважаючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачем не було виконано умови п. 3.1.10 договору щодо підписання документів на підтвердження переходу права власності на Товар визначених п. 3.3.1 такого договору, а також враховуючи, що відповідачем не заперечується факт переходу права власності на Товар у сумі 2975363,20 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми штрафу за ухилення від підписання видаткових накладних у розмірі 297536,32 грн. та задоволенню позовних вимог у цій частині.

Заперечення відповідача щодо неправомірності застосування п.5.6 договору, оскільки позивач не скористався правом одноособової передачі права власності на товар до кінця дії договору судом до уваги не приймається, оскільки умовами п.5.6 договору застосування штрафу не поставлено в залежність від умов її нарахування до або після закінчення строку договору, а містить підстави застосування штрафу за неправомірну поведінку обох сторін договору не підписання (ухилення від підписання) актів або документів про перехід права власності .

Вимога позивача про стягнення з відповідача суми штрафу за своєчасно не викуплений товар у розмірі 892608,96 грн. відповідно до п. 5.8 договору, задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права.

Згідно ч. 1,2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

При цьому, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї за приписами ч.2 ст.14 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один субєкт (зобовязальна сторона, у т.ч. боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у т.ч. кредитор) має право вимагати від зобовязальної сторони виконання її обовязку.

Так, із норм ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. ст. 230, 231 ГК України вбачається, що застосування санкцій у вигляді штрафу можливе лише за умови порушення зобовязань, які передбачені законодавчо закріпленими нормами та/або виникають із умов договору.

Зі змісту п.5.8 договору вбачається про встановлення відповідальності у вигляді 30% штрафу за не викуп відповідачем товару саме до закінчення терміну дії договору, тобто до 03.02.2017 року.

В свою чергу, аналізуючи умови спірного договору із змінами внесеними додатковим договором №1 від 19.09.2016, суд приходить до висновку, що викуп Товару до 03.02.2017, який було передано на зберігання відповідачу є виключно його правом, а не обовязком, оскільки умовами договору передбачено саме право відповідача викупити такий Товар на протязі терміну дії спірного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що господарського зобовязання щодо викупу товару до 03.02.2017 року у відповідача перед позивачем не існувало, а заперечення відповідача у відзиві на позов є правомірними.

А тому, зважаючи, що нездійснення особою своїх цивільних прав не може тягнути наслідки у виді застосування відповідальності (санкцій), суд приходить до висновку, що п. 5.8 договору не може бути застосовано у таких правовідносинах та з визначених позивачем підстав, тому такий пункт спірного договору не може створювати правових наслідків для відповідача, а як наслідок відсутність правових підстав для стягнення з відповідача визначеного цим пунктом договору штрафу у розмірі 892608,96 грн.

При цьому суд зазначає, що довільне трактування позивачем по тексту позовної заяви та вимоги п.5.8 договору про обовязок викупу відповідачем товару саме на дату закінчення договору, є неправомірним й судом до уваги не приймається, оскільки не співпадає з текстовим змістом п.5.8. договору.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки у вигляді штрафу, яка фактично сформована по тексту поданого відзиву, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Окрім того, відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, беручи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) розглядається з урахуванням конкретних обставин у кожному випадку конкретно, в свою чергу відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які у своїй сукупності встановлюють підстави застосування зменшення розміру неустойки, а тому суд вважає клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки у вигляді штрафу не обґрунтованим та відмовляє в його задоволенні.

Згідно з ст.4-3, 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з предмету заявленого позову, а саме стягнення штрафів та з того, що в процесі розгляду справи судом встановлено факт порушення відповідачем умов договору , а саме п.3.1.10 та п. 3.3.1, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми штрафу за ухилення відповідача від підписання видаткових накладних у розмірі 297536,32 грн.; в решті позовних вимог в частині стягнення 892608,96 грн. штрафу за несвоєчасно викуплений товар відмовити, в звязку з відсутністю підстав для застосування такої санкції.

Розмір судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам, які покладаються на відповідача становить 4463,04 грн. та має бути стягнутий на користь позивача.

При цьому, сформовану позивачем по тексту прохальної частини заяви про зменшення позовних вимог позицію щодо покладення всього розміру судового збору на відповідача , суд вважає неправомірною, з огляду на використання позивачем права на зменшення вимог та часткове задоволення позову.

Керуючись ст.1, 22, 33, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім.. Щорса (17031, Чернігівська область, Козелецький район, с. Красилівка, вул. Щорса, 63, , р/р 8 в ПАТ ОСОБА_3 Аваль, МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрросхим (40020, м. Суми, вул. Ковпака, 4, , р/р 499 в АТ БМ Банк м. Київ, МФО 380913) 297536,32 грн. штрафу та 4463,04 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. Відмовити в стягненні 892608,96 грн. штрафу за несвоєчасно викуплений товар.

Суддя І.А.Фетисова