РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017Справа №910/1824/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс»

до 1) Київської обласної державної адміністрації

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250»

про визнання недійсним договору

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Сацик Р.В . (дов. №13 від 13.01.17);

Сабадин А.В. (дов. №131 від 03.04.17);

від відповідача 1 - не прибув;

від відповідача 2 - Котова Ю.І. (дов. №90 від 17.02.17);

ВСТАНОВИВ:

03.02.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Київської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250» про визнання недійсним договору №120708-39.01 від 05.03.2013, укладеного між Київською обласною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250» про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 422 «Буча (зал.ст.) - Київ АС «Дачна».

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішеннями конкурсного комітету, оформленими протоколом №5 від 07.08.2012, переможцем конкурсу по автобусному маршруту загального користування №422 «Буча (зал.ст.) - Київ АС «Дачна» визнано ТОВ «Автосервіс», і ці рішення введено в дію розпорядженням Київської обласної державної адміністрації №3 від 03.01.2013, та на їх підставі між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір №120708-39 від 09.01.2013 про організацію перевезень пасажирів по автобусному маршруту загального користування №422 «Буча (зал.ст.) - Київ АС «Дачна», а тому, на думку позивача, відсутні будь-які правові підстави для укладання між Київською обласною державною адміністрацією та відповідачем-2, який за результатами конкурсу посів друге місце, договору №120708-39.01 від 05.03.2013.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.2017 порушено провадження у справі №910/1824/17, розгляд справи призначено на 21.02.2017.

20.02.2017 відповідач-2 через загальний відділ діловодства суду подав заяву про застосування строків позовної давності, додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позивачем порушення його прав, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач за власної згоди припинив здійснення перевезень та достроково розірвав договір з організатором, проте будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог не надав.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.02.2017, у зв'язку із неявкою представників позивача та відповідача-1, невиконання ними вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, суд задовольнив клопотання позивача та відповідача-2 про відкладення розгляду справи, та відклав розгляд справи на 23.03.2017.

23.03.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав для долучення до матеріалів справи заяву про відсутність у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.03.2017, у зв'язку із неявкою представника відповідача-1, невиконанням ним вимог ухвал суду, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 03.04.2017.

23.03.2017 відповідач-2 через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі, у яких посилався на те, що укладений між позивачем та відповідач-1 договір було достроково розірвано, що підтверджується актами, приписом. Претензією та додатковою угодою про розірвання основного договору, а відповідача-2 за результатами конкурсу визнано таким, що зайняв друге місце, тому 05.03.2013 між відповідачами правомірно було укладено договір №120708-39.01 від 05.03.2013, що в свою чергу відповідає положенням п. 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1081.

23.03.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення на відзив відповідача-2, у яких зазначав, що у відповідача-1 не було жодних правових підстав для укладення спірного договору, оскільки після дострокового розірвання договору організатор, відповідно до галузевого законодавства, мав би вжити заходів щодо проведення нового конкурсу по вказаному автобусному маршруту, і позивач не відмовлявся від участі в конкурсі.

03.04.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про витребування доказів, у яких просив витребувати від Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1) оригінали:

- Акту перевірки дотримання Перевізником ТОВ «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування Київської області від 21.01.2013;

- Акту перевірки дотримання Перевізником ТОВ «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування Київської області від 29.01.2013;

- Акту перевірки дотримання Перевізником ТОВ «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування Київської області від 05.03.2013;

- Листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №02-05/2201 від 25.01.2013, адресованого ТОВ «Автосервіс»;

- Листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №02-05/2691 від 01.02.2013, адресованого ТОВ «Автосервіс»;

- Листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №-02-05/205 від 21.03.2013.

Крім того, 03.04.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про зобов'язання ТОВ «Ірпінське АТП 13250» надати оригінали документів:

- Акту перевірки дотримання Перевізником ТОВ «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування Київської області від 21.01.2013;

- Акту перевірки дотримання Перевізником ТОВ «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування Київської області від 29.01.2013;

- Акту перевірки дотримання Перевізником ТОВ «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування Київської області від 05.03.2013;

- Листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №02-05/2201 від 25.01.2013, адресованого ТОВ «Автосервіс»;

- Листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №02-05/2691 від 01.02.2013, адресованого ТОВ «Автосервіс»;

- Листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №-02-05/205 від 21.03.2013;

- заяви ТОВ «Автосервіс» від 04.03.2013.

Розглянувши у судовому засіданні 03.04.2017 клопотання позивача про витребування від Управління інфраструктури Київської обласної державної адміністрації оригіналів вказаних вище позивачем документів та зобов'язання ТОВ «Ірпінське АТП 13250» надати оригінали цих же документів, суд відмовив у задоволенні цих клопотань, виходячи з наступного.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 38 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що сторона у разі неможливості самостійно надати доказ вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У підпункті 2.1 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 зазначено, якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (п.п. 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції.

Проте позивачем не доведено неможливості самостійно надати витребувані докази.

При цьому, за приписами ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» також встановлено, що якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Добросовісність користування процесуальними правами слід розглядати таким чином, що особи, які беруть участь у справі, повинні використовувати процесуальні права виключно з метою, з якою ці права надані, і не зловживати наданими їм правами. Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке здійснюється управненою особою при реалізації нею належного їй права, пов'язане з використанням заборонених конкретних форм у межах дозволеного йому законом загального типу поведінки. Метою зловживання процесуальними правами є перешкоджання суду (державі) у здійсненні правосуддя, винесення у стислі строки законного і обґрунтованого рішення з господарського спору через порушення чи недобросовісне виконання прав і обов'язків, передбачених процесуальним законодавством, зловживання правом на позов, правом на клопотання і заяви в процесі судочинства тощо з метою затягнути судовий процес і не допустити якнайскорішого поновлення визначеності у відносинах сторін судового процесу. Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. При цьому під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Як зазначено у п. 3.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зловживанням процесуальними правами слід вважати також і подання учасниками судового процесу: клопотань (заяв) про вчинення господарським судом не передбачених ГПК процесуальних дій; подання другого і наступних клопотань (заяв) з одного й того самого питання, яке вже вирішено господарським судом; апеляційних і касаційних скарг на процесуальні документи, дія яких на момент подання такої скарги закінчилася (вичерпана). З урахуванням обставин справи господарський суд може залишити відповідне клопотання (заяву, скаргу) без задоволення, приєднавши його (її) до матеріалів справи і зазначивши про це в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Зважаючи на вищевикладене у сукупності та враховуючи, що витребування оригіналів документів є правом а не обов'язком суду, а також беручи до уваги, що в матеріалах справи містяться належним чином завірені Окружним адміністративним судом міста Києва копії зазначених вище документів, що не викликають сумнівів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів по справі.

Представники позивача та відповідача-2 в судове засідання 03.04.2017 з'явились, надали усні пояснення у справі.

Представник відповідача-1 в судове засідання 03.04.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

07.08.2012 Київською обласною державною адміністрацією (відповідач-1, організатор) проведено конкурс з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, рішення з якого оформлено протоколом №5 від 07.08.2012 року.

Відповідно до витягу з протоколу №5 засідання конкурсного комітету з проведення обласних конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, віднесених до компетенції Київської обласної державної адміністрації, переможцем конкурсу на автобусному маршруті №422 «Буча (зал.ст.) - Київ АС «Дачна» визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (надалі - позивач, перевізник). Також, візником-претендентом, який посів друге місце визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП» (відповідач 2).

У подальшому, на підставі рішення конкурсного комітету від 07.08.2012 року та розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 03.01.2013 №3 між Київською обласною державною адміністрацією (далі - відповідач-1організатор), та переможцем конкурсу - Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (далі - позивач, перевізник) укладено договір №120708-39 від 09.01.2013 року про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, відповідно до п.1.1 якого організатор надає перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування № 422 «Буча (зал. ст.) - Київ АС «Дачна».

Відповідно до п. 1.2 цього договору перевізник забезпечує якісні, безпечні та в повному обсязі перевезення пасажирів та дотримується вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», нормативно-правових актів, що регулюють діяльність пасажирського автомобільного транспорту, та умов перевезень, визначених цим договором.

За умовами п.п. 2.1.4, 2.1.5 договору організатор зобов'язаний здійснювати контроль за виконанням перевізником умов цього договору та при виявленні фактів порушення умов цього договору, Законів України «Про автомобільний транспорт» та «Про дорожній рух», Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176, вимог ДНАОП 0.00-1.28-97 «Правила охорони праці на автомобільному транспорті», затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 13.01.1997 №5, Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, інших нормативно-правових актів - скласти акт встановленої форми та вжити необхідні заходи щодо виправлення становища.

За умовами п. 2.2.5 договору організатор має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір з перевізником у разі виявлення систематичних (три підтверджених випадки) порушень вимог нормативно-правових актів України, розпоряджень голови облдержадміністрації, та умов цього договору.

Крім того, відповідно до п. 4.4 договору сторони домовились, що цей договір може бути достроково розірваним за погодженням (згодою) сторін, а також в односторонньому порядку організатором при систематичних (не менше трьох випадків) порушеннях перевізником умов цього договору.

Виявлені під час перевірок порушення перевізником умов укладеного з організатором договору, Умов організації та проведення конкурсу на перевезення пасажирів на приміських (міжміських) автобусних маршрутах загального користування в Київській області та законодавства про автомобільний транспорт оформлюються відповідним актом встановленого зразка в двох примірниках. Один примірник акта надається керівнику перевізника, інший знаходиться у організатора. Не підписаний представником перевізника акт зберігає юридичну силу.

Згідно з належним чином завіреними копіями актів перевірки дотримання перевізником умов договору про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування Київської області від 29.01.2013, від 21.01.2013 та від 05.03.2013 перевізником не здійснювалось перевезення пасажирів згідно договору про перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування №422 «Буча (зал.ст.) - Київ АС «Дачна», що є порушенням п. п. 4.5.2, 4.5.3, 4.5.4, 4.5.8, 4.5.17 договору.

Крім того матеріали справи містять належним чином завірену копію листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації до позивача від 25.01.2013 №02-05/2201 про усунення порушень умов договорів та претензію від 01.02.2013 №02-05/2691 з вимогою терміново розпочати перевезення пасажирів на вказаних маршрутах.

Також матеріали справи містять належним чином завірену копію листа Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №-02-05/205 від 21.03.2013 про припинення дії договорів з проханням припинити роботу по перевезенню пасажирів, зокрема, на автобусному маршруті №422 «Буча (зал.ст.) - Київ АС «Дачна» в термін до 01.04.2013.

05.03.2013 між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250» (далі - відповідач-2) укладено договір про організацією перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 120708-39.1відповідно до п.1.1 якого, організатор надає перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування № 422 «Буча (зал. ст.) - Київ АС «Дачна».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що договір, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 є недійсним та порушує його права, оскільки організатор має право укласти договір з автомобільним перевізником, який за результатами конкурсу зайняв друге місце, за умовами дострокового розірвання договору перевізником або у разі порушення перевізником умов договору, відповідно до п. 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081, у зв'язку із чим у організатора були відсутні правові підстави для укладання з відповідачем-2, який зайняв друге місце, договору перевезення, а навпаки, на думку позивача, організатор, відповідно до чинного законодавства України, мав провести новий конкурс, внаслідок якого було б обрано нового переможця.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши у судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до статей 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним Кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ст. 910 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Статтею 920 ЦК України визначено що, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином спірний договір є організаційно-господарськими або організаційно-управлінськими договорами, які укладено з метою створення організаційних засад та умов майбутнього здійснення господарської діяльності таким суб'єктом господарювання, оскільки у більшості випадків укладання організаційно-управлінських договорів є обов'язковим етапом, який має передувати провадженню подальшої господарської діяльності суб'єктом господарювання.

Так, спірні правовідносини урегульовані, зокрема, положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року № 1081 (надалі також - Порядок №1081).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Згідно зі ч. 1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п'яти років.

Згідно зі ст. 7 Закону організація пасажирських перевезень покладається на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території ласті (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.

У відповідності до ст.43 Закону визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

За змістом ст.44 Закону організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Автомобільний перевізник - переможець конкурсу повинен самостійно забезпечувати перевезення.

Згідно з п. 46 Порядку переможцем конкурсу визнається перевізник - претендент, який я результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів.

Претендентом, який посів друге місце, визнається перевізник-претендент, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів без урахування показника переможця конкурсу.

Пунктом 49 Порядку передбачено, що рішення конкурсного комітету про визначення переможця конкурсу, а також перевізника-претендента, який за результатами розгляду посів друге місце, оголошується перевізникам-претендентам під час конкурсу, у 10-денний строк оформляється протоколом, який підписується присутнім головою або заступником голови та секретарем конкурсного комітету, і подається організатору.

Відповідно до п.51 Порядку рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу вводяться в дію наказом (постановою або іншим розпорядчим документом) організатора протягом не більш як 30 робочих днів з дня проведення конкурсу.

Згідно з п.53 Порядку організатор не пізніше ніж через 30 днів з моменту набрання чинності рішенням конкурсного комітету укладає з переможцем конкурсу договір (на міському та внутрішньообласному автобусних маршрутах) або видає дозвіл (на міжобласному автобусному маршруті) згідно з обов'язковими умовами визначеного конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом.

З аналізу вищевказаних норм матеріального закону вбачається, що саме рішення конкурсного комітету є підставою для укладення договору на здійснення пасажирських перевезень з переможцем конкурсу.

Відтак, проведення відповідного конкурсу та прийняття конкурсним комітетом рішення про визначення переможця конкурсу є встановленою законодавством процедурою формування волевиявлення сторони, яка у відповідних господарських правовідносинах представляє державу.

Як зазначалося вище, рішенням конкурсного комітету, оформленим протоколом №95 від 07.08.2012, переможцем конкурсу по автобусним маршрутам загального користування №422 «Буча (зал.ст.) - Київ АС «Дачна» визнано ТОВ «Автосервіс», у зв'язку із чим 09.01.2013 між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» було укладено договір №120708-39 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

У свою чергу, законодавство надає організатору право укласти договір з автомобільним перевізником, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, у випадках передбачених п. 55 Порядку.

Зокрема, відповідно до п.55 Порядку організатор має право достроково розірвати договір з автомобільним перевізником у разі порушення ним умов договору. У такому разі для роботи на маршруті призначається автомобільний перевізник, який за результатами курсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення дії договору (дозволу), який було розірвано (позбавлено).

Судом встановлено, що 21.01.2013, 29.01.2013, 05.03.2013 організатором складено акти перевірки дотримання перевізником умов договору про організацією перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування Київської області, в яких встановлено, що перевізником були виявлені порушення пунктів: 4.5.2, 4.5.3,4.5.4, 4.5.8, 4.5.17 договору.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.01.2013 Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації направило перевізникові лист про усунення порушень умов договорів № 02-05/2201 та просило вжити заходів для усунення виявлених порушень.

Крім того матеріали справи містять претензію від 01.02.2013 №02-05/2691 з вимогою терміново розпочати перевезення пасажирів на вказаних маршрутах, у якій також зазначено, що в разі невиконання перевізником умов договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 120708-39 від 09.01.2013, організатор буде вимушений розірвати договір в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 2.2.5 договору, організатор має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір з перевізником у разі виявлення систематичних (три підтверджених випадки) порушень вимог нормативно-правових актів, розпоряджень голови облдержадміністрації та умов цього договору.

Крім того, відповідно до п. 4.4 договору сторони домовились, що цей договір може бути достроково розірваним за погодженням (згодою) сторін, а також в односторонньому порядку організатором при систематичних (не менше трьох випадків) порушеннях перевізником умов цього договору.

Згідно частинами 1, 3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини 3 статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи лист Управління інфраструктури та туризму Київської обласної державної адміністрації №-02-05/205 від 21.03.2013 про припинення дії договору, укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» договір №120708-39 від 09.01.2013 року про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування є розірваним у зв'язку із неналежним виконанням позивачем умов цього договору.

Таким чином відповідно до п.п. 3 п. 55 Порядку організатор має право достроково розірвати договір з автомобільним перевізником у разі порушення ним умов договору. У такому разі для роботи на маршруті призначається автомобільний перевізник, який за результатами курсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення дії договору (дозволу), який було розірвано (позбавлено).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, оскільки укладений договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» та Київською обласною державною адміністрацією було достроково розірвано у зв'язку з неналежним виконанням перевізником умов договору, що підтверджується актами перевірки дотримання перевізником умов договору, листом відповідача-1 про усунення порушення, претензією та, зокрема, визнання позивачем, що договір було достроково розірвано, у зв'язку із чим між Київською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ірпінське АТП 13250», яке за результатами конкурсу визнано таким, що зайняло 2 місце, було правомірно укладено спірний договір на перевезення пасажирів, що жодним чином не суперечить чинному законодавству України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання договору про організацією перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 120708-39.1 від 05.03.2013 недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає про відсутність підстав для його розгляду, з огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог по суті.

При цьому суд зазначає, що позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто, якщо суд, розглянувши справу у відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, прийде до висновку щодо відсутності у позивача суб'єктивного права чи відсутності порушень такого права з боку відповідача, він має відмовити в позові не за пропуском строку позовної давності, а по суті спору. В разі ж, коли позов підлягає задоволенню, однак позивачем пропущено строк позовної давності, то суд вправі відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску такого строку.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку із необґрунтованістю, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні 03.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата підписання повного тексту рішення - 10.04.2017.

Суддя В.О. Демидов