ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р.Справа № 916/3506/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

при секретарі судового засідання А.В. Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленего"

на рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2017р.

у справі №916/3506/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Банкет Ка"

до Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленего"

про визнання права та визнання недійсним одностороннього правочину,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Банкет Ка звернулося до Публічного акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго з позовом та з урахуванням уточнень позовних вимог просило визнати право на отримання електричної енергії відповідно до договору про постачання електроенергії №144 від 20.03.2014р. зі змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р., а також визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом ПАТ „ЕК „Одесаобленерго №366 від 25.11.2016р., щодо розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. зі змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.03.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго та Товариством з обмеженою відповідальністю „Банкет Ка укладено договір про постачання електричної енергії №144. В подальшому 28.10.2016р. сторони уклали додаткову угоду, якою пункт 9.4. вищевказаного договору погодили в наступній редакції: „Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2016р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але не більш ніж до 01 листопада 2019 року. 25.11.2016р. відповідач направив на адресу позивача листа за №366 про розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. з 01.01.2017р., у звязку з невідповідністю умов договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. вимогам Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ). На думку позивача вказаний лист є одностороннім правочином ПАТ ЕК „Одесаобленерго, у зв'язку з чим і на підставі ч.3 ст.215 ЦК України просить визнати його недійсним. Позивач також послався на Закон України „Про природні монополії, Закон України „Про засади функціонування ринку електричної енергії України та ст.275 ГК України, якими врегульовано, що енергопостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії. Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником і відпуск електроенергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти доводів, викладених в позові з посиланням на те, що направлений позивачу лист від 25.11.2016р. за №366 щодо розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. з 01.01.2017р. не є одностороннім правочином, а є юридично значимою дією, яка обумовлена сторонами в правочині і вчинення якої породжує припинення цивільних прав та обовязків, що були передбачені договором. Надання заяви про припинення дії, укладеного між сторонами договору №144 від 20.03.2014р., було передбачено пунктом 9.4. цього договору і направлення позивачу листа за № 366 від 25.11.2016р. не було правочином, а дією, здійсненою на виконання умов договору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. позов задоволено частково, визнано право Товариства з обмеженою відповідальністю „Банкет Ка на отримання електричної енергії відповідно до договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. із змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р. Задовольняючи позов у вказаній частині, суд зазначив, що, виходячи з умов, викладених у п.9.4. договору в редакції додаткової угоди від 28.10.2016р., термін дії договору був встановлений до 31.12.2016р. і вважався щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною стороною не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але не більш ніж до 01 листопада 2019 року. Отже, про розірвання договору відповідач мав заявити до 30.11.2016р. Тобто, останньою датою повідомлення про припинення дії договору було 29.11.2016р. За таких обставин позивач має право на отримання електричної енергії відповідно до договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. із змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р., приймаючи до уваги продовження дії цього договору до 31.12.2017року та не розірвання його у встановленому чинним законодавством порядку. В частині позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом ПАТ „ЕК „Одесаобленерго №366 від 25.11.2016р. щодо розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. із змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р., судом відмовлено з посиланням на те, що вказаний лист відповідача не тягне за собою припинення правовідносин, а отже не є одностороннім правочином в розумінні ст.202 ЦК України, і наявність цього листа не порушує прав та законних інтересів позивача.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. В апеляційній скарзі скаржник вказав на те, що, висновок місцевого господарського суду про пропущення відповідачем строку повідомлення про припинення договору є помилковим так як суперечить ч.2 ст. 255 ЦК України. Місцевий господарський суд не звернув уваги на ту обставину, що, незважаючи на подачу позову, припинення дії договору з 01.01.2017р. є фактом, який вже відбувся. Припинення дії договору було здійснено за процедурою, яка була обумовлена двома сторонами за взаємною згодою, тобто відповідно до п. 9.4 договору. Крім того, постачання електроенергії за договором №144 суперечить п. 1.2 Правил КЕЕ, так як позивач не є власником об'єктів, на які постачається електроенергія.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

20.03.2017р. ухвалою Одеського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленего" прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів С.В. Таран, В.Б. Туренко з призначенням до розгляду на 06.04.2017р.

На підставі розпорядження керівника апарату про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.04.2017р. №264 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.04.2017р., у зв'язку з перебуванням у відпустці судді В.Б. Туренко здійснено заміну на суддю Л.О. Будішевську.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заявив клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копії платіжних доручень за попередню оплату за використання електричної енергії, копії рахунків-фактури за спожиту електроенергію та копії актів приймання-передавання товарної продукції, які підтверджують існування договірних стосунків сторін після 31.12.2016р.

Судова колегія, оглянувши надані додаткові докази, залучила їх до матеріалів справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

20.03.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Банкет Ка (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р., відповідно до умов якого відповідач зобовязався продавати позивачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок з приєднаною потужністю, величини якої на площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком №2 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач зобовязався оплачувати відповідачу вартість використаної (купленої) енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 14-19).

Відповідно до п. 9.4 цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2014р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але не більш ніж до 30.11.2016р.

28.10.2016р. сторони уклали додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії від 20.03.2014р. №144, якою пункт 9.4. вищевказаного договору виклали в наступній редакції: „ 9.4. Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2016року. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але не більш ніж до 01 листопада 2019 року (а.с.39).

30.11.2016р. відповідач направив на адресу позивача лист №366 „Щодо розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. з 01.01.2017р. В листі відповідач зазначив, що у звязку з невідповідністю умов договору про постачання електричної енергії №144від 20.03.2014р. вимогам Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), у відповідності до умов п.9.4., відповідач заявив про припинення з 01.01.2017р. дії вищевказаного договору. Листом також попереджено позивача про те, що споживання електричної енергії без договору не допускається. Не укладання нового договору до 01.01.2017р. є підставою для припинення підприємству позивача постачання електричної енергії з 01.01.2017р. (а.с.40).

На думку позивача, вказані дії відповідача суттєво порушують його права як споживача послуг електропостачання, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 20 ГК України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Визнання права, також є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Згідно з ч. 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першої статті 5 Закону України "Про природні монополії" встановлено, що передача електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами, розподіл електричної енергії (передача електричної енергії місцевими (локальними) електромережами) є сферами діяльності суб'єктів природних монополій.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про природні монополії" енергопостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії (договору про користування електричною енергією).

Статтею 26 вказаного закону встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Приписами статті 275 ГК України встановлено, що відпуск електроенергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів електроенергією, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 179 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів (суб'єктів господарювання або инегосподарюючих суб'єктів-юридичних осіб) електроенергією, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Положеннями Закону України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" розрізняється побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електроенергію виключно для власних потреб, що виключає її комерційне споживання) і споживач електричної енергії - суб'єкт господарювання або фізична особа, що використовує електричну енергію для власних потреб на підставі договору про постачання електричної енергії з електропостачальником або інших підставах, передбачених цим Законом.

В статті 14 вказаного Закону зазначено, що права, обов'язки та відповідальність споживачів електричної енергії визначаються цим Законом, Законом України "Про електроенергетику", Законом України "Про захист прав споживачів". При цьому споживач електричної енергії має право на постачання електроенергії гарантованим електропостачальником, розірвання договору про постачання електричної енергії за умови виконання своїх обов'язків за таким договором та належного повідомлення електропостачальника у строк, визначений договором про постачання електричної енергії, отримання від електропостачальника повідомлення щодо намірів останнього внести зміни до будь-яких умов договору про постачання електричної енергії не пізніше, ніж за 20 діб до їх застосування, та розірвати договір про постачання електричної енергії з електропостачальником у визначеному договором порядку.

Стаття 13 ЗУ "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" серед прав та обов'язків енергопостачальників не передбачає для них можливості розривати договір із своїм споживачем за власною ініціативою. Вказана норма передбачає для енергопостачальника лише право на:

1) вільний вибір контрагента за двостороннім договором;

2) своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів;

3) відшкодування прямих збитків, завданих внаслідок невиконання їх контрагентами умов укладених договорів на ринку електричної енергії;

4) недискримінаційний доступ до електричних мереж на підставі договорів з електропередавальним підприємством, електророзподільним підприємством відповідно до вимог кодексу електричних мереж;

5) доступ до інформації щодо діяльності на ринку електричної енергії у порядку та обсягах, визначених правилами ринку та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії;

6) інші права, передбачені нормативно-правовими актами, які забезпечують функціонування ринку електричної енергії, та умовами укладених ними договорів на ринку електричної енергії.

Електропостачальники зобов'язані, зокрема, укласти договори, які є обов'язковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови цих договорів. Гарантований електропостачальник не має права відмовити споживачу електричної енергії, який знаходиться на території здійснення його діяльності, в укладенні договору про постачання електричної енергії.

Статтею 24 ЗУ "Про електроенергетику" визначено права, обов'язки та відповідальність енергопостачальників і електропередавальних організацій, серед яких також не передбачено право постачальників електроенергії на розірвання укладених договорів на електропостачання за власною ініціативою.

Отже, діючим законодавством України, яке регулює питання функціонування ринку електроенергетики в Україні та діяльність природних монополістів, не передбачає для постачальників електроенергії, які є суб'єктами природних монополій, можливості розривати із споживачем договір на постачання електроенергії із власної ініціативи.

Як вбачається з листа №366 від 26.11.2016р. підставою для відмови в постачанні електричної енергії позивачу є вказаний лист-повідомлення про закінчення терміну дії договору з пропозицією про вирішення питання щодо укладення нового договору. Відповідач у вказаному листі, зазначаючи про невідповідність умов договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. вимогам Правил користування електричною енергією, не зазначив в чому саме полягає ця невідповідність.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що Публічному акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Одесаобленего" надано право один раз на рік в односторонньому порядку припинити дію договору, у зв'язку з чим відповідач, небажаючи продовжувати договірні правовідносини з позивачем, направив останньому відповідного листа. Будь-яких доводів щодо невідповідності умов договору вимогам НКЕЕ відповідачем не наведено.

Проте, як було зазначено вище, за місяць до надсилання позивачу вказаного листа, 28.10.2016р. сторони підписали додаткову угоду до договору на тих же умовах, визначених в договорі №144 від 20.03.2014р., продовживши строк дії вказаного договору до 31.12.2016р. та погодивши, що договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, але не більш ніж до 01 листопада 2019р.

Отже, основною підставою відмови відповідачамонополіста продовжувати договірні правовідносини з позивачем є відсутність такого бажання у відповідача.

Враховуючи, що відповідач займає монопольне становище у сфері постачання електричної енергії в Одеській області, необґрунтована відмова останнього продовжувати дію договору про постачання електричної енергії в односторонньому порядку фактично позбавила права позивача суб'єкта господарювання отримувати електричну енергію для забезпечення його потреб, що є порушенням прав позивача, як споживача, на отримання електроенергії, передбачених Законами України «Про засади функціонування ринку електроенергії» та «Про електроенергетику».

Аналогічного висновку також дійшла Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії, яка в своєму листі від 25.01.2017р. №03/21-428 у відповідь на звернення позивача про надання роз'яснення що правовідносин, які склалися між сторонами у справі, зазначила, що у даному випадку питання розірвання договору про постачання електричної енергії має вирішуватись сторонами шляхом переговорів або в установленому законом порядку в суді.

Крім того, в рішенні Конституційного суду України від 10.11.2011р. №15-рп/200 у справі №1-26/20011 зазначено, що одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п.3 ст.3 ЦК України. Разом з тим зазначена особа є обмеженоюмежі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для припинення дії договору на постачання електроенергії в односторонньому порядку.

Отже, вимога позивача про право на отримання електричної енергії відповідно до договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. із змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом ПАТ „ЕК „Одесаобленерго від 25.11.2016р. за № 366 щодо розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. із змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Враховуючи викладене, лист відповідача за №366 від 25.11.2014р. не тягне за собою припинення правовідносин, а тому не є одностороннім правочином в розумінні ст.202 ЦК України, який в свою чергу не порушує прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачу в задоволенні позову в частині визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом ПАТ „ЕК „Одесаобленерго №366 від 25.11.2016р. щодо розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. із змінами, внесеними додатковою угодою від 28.10.2016р.

Твердження відповідача про те, що позивач не є власником об'єктів, на які постачалася електроенергія, а тому відповідач мав право в односторонньому порядку на розірвання договору, не приймається до уваги судовою колегією з огляду на те, що вказана підстава у відповідності до Правил користування електричною енергією не може бути обставиною для припинення договору.

В свою чергу, посилання суду першої інстанції про те, що останньою датою повідомлення про припинення дії договору було 29.11.2016р. є помилковим так як п 9.4 договору визначено, що договір укладається на строк до 31.12.2016р. та вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Частиною 1 ст. 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Отже, до закінчення 30.11.2016р. відповідач мав право звернутися з заявою. З наявних в матеріалах справи доказів, а саме копії поштової квитанції та списку поштових відправлень з повідомленням вбачається, що заява -лист позивача від 25.11.2016р. №366 про розірвання договору про постачання електричної енергії №144 від 20.03.2014р. направлена відповідачу 30.11.2016р.

Проте, вказаний висновок не призвів до прийняття неправильного по суті рішення, а тому не може бути достатньою підставою для його скасування.

Інші доводи скаржника щодо неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення.

Надані позивачем в апеляційну інстанцію акти прийняття-передавання наданих послуг, рахунки ПАТ „ЕК „Одесаобленерго і платіжні доручення про їх сплату за грудень 2016-січень 2017р. свідчать, що позивач продовжує отримувати електроенергію і сплачувати за неї рахунки відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та прийнято рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 103, 105 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 28.02.2017р. у справі №916/3506/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 11.04.2017

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран