РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017Справа №910/1777/17
За позовом Державного підприємства "Еко"

до Державного підприємства "Укрекокомресурси"

про стягнення 32 014,53 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Вірченко Н.В. (за дов.)

від відповідача не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.04.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Державне підприємство "Еко" до Державного підприємства "Укрекокомресурси" про стягнення заборгованості за договором № 7/20 від 27.10.2003 про надання житлово-комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 32 014,53 грн., з яких: 30 796,08 грн. сума основного боргу, 497,36 грн. пені, 641,33 грн. інфляційних втрат, 79,76 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № 7/20 про надання житлово-комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території від 27.10.2003 року.

Ухвалою суду від 08.02.2017 порушено провадження у справі № 910/1777/17, розгляд останньої призначено на 02.03.2017.

02.03.2017 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач в судове засідання 02.03.2017 не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 02.03.2017 розгляд справи було відкладено на 06.04.2017.

В судове засідання 06.04.2017 представник відповідача не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, копії ухвал суду ним отримувались, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, відзив суду не надав.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2003 року між Державним підприємством "Еко" та Державним підприємством "Укрекокомресурси" укладено Договір № 7/20 про надання житлово-комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території , відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надавати відповідачу послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (далі - послуги), а відповідач зобов'язувався вказані послуги оплачувати вчасно і в повному обсязі.

За пунктом 1.1 Договору, Споживач, на підставі наказів Міністерства економіки України № 80 від 05.06.1998 року, № 86 від 19.05.2000 року, актів приймання-передачі приміщення від 25.12.1998 року та від 29.05.2002 року, є власником нежитлового приміщення загальною площею 866,50 кв.м. в житловому будинку №4 по вул. Кловський узвіз і використовує його в офісних цілях.

Об'єкт нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 4, перебуває на балансі Державного підприємства "Еко", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №32 від 18.02.2003 р. "Про створення Державного підприємства "Еко" з експлуатації об'єктів житлово-комунального господарства Міністерства економіки з питань європейської інтеграції України», та актом про передачу майна станом на 01.04.2003 від 31.03.2003.

04 березня 2010 року згідно договору - КПБ - 78 купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 257,3 кв.м. (перший поверх) за адресою : м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 4 , що знаходиться на балансі Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси», Фонд державного майна України передав у власність ТОВ «МакФрост» нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 257,3 кв.м.

Також, 04 березня 2010 року згідно договору - КПБ - 79 купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 296,6 кв.м. (перший поверх) за адресою : м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 4 , що знаходиться на балансі Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси», Фонд державного майна України передав у власність приватному підприємству «М-Сервіс» нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 296,6 кв.м.

Після купівлі-продажу нежитлових приміщень на балансі ДК «Укрекокомресурси» залишилось нежитлове приміщення площею 312,60 кв.м. Відповідач не виявив волі переукласти договір про надання комунальних послуг, але Позивачем було нараховано комунальні послуги саме на 312,60 кв.м. , відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 24.12.2010 року № 1164, про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури і внесення змін до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.08.2009 № 978, № 9789 від 14.08.2009 № 902, від 02.03.2010 № 114.

Приписами п. 1.2 Договору, сторони погодили, що позивач надає відповідачу послуги з водо-теплопостачання та водовідведення, по утриманню будинку та прибудинкової території, а відповідач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування вказаними послугами та відшкодовувати частку витрат на утримання будинку та прибудинкової території, пропорційну займаним ним приміщенням згідно Додатку №2 до цього Договору.

Відповідно до п. 1.3. Споживач зобов'язується: нести витрати по утриманню та обслуговуванню власного приміщення; брати участь у загальних для всього будинку та прибуткової території витратах, пов'язаних з його експлуатацією і ремонтом, згідно Додатку № 2 до цього Договору.

Згідно з п.1.4. предметом Договору є централізоване холодне водопостачання ( згідно показників лічильників ), є централізоване гаряче водопостачання ( згідно діючим тарифам ), центральне опалення (згідно Додатку № 1 до цього Договору), централізоване водовідведення (згідно Додатку № 1 до цього Договору), утримання будинку та прибудинкової території ( згідно Додатку № 2 до цього Договору ) , вивезення сміття ( згідно Додатку № 2 до цього Договору ) та відшкодування коштів за користування тепло-, електро-, водо- мережами ( згідно Додатку № 2 до цього Договору ).

Відповідно до п. 3.1 Договору, розмір щомісячної плати за надані за цим Договором послуги визначається згідно з погодженими сторонами розрахунками вартості комунальних послуг ( Додатки № 1,2 до цього Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору, оплата послуг за цим договором здійснюється споживачем на підставі виставлених виконавцем рахунків-фактур, шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок виконавця.

Відповідно п. 4.3. договору розрахунковий період оплати послуг - один календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше ніж 25 числа наступного за розрахунковим місяця.

Згідно з п. 4.4. договору у випадку прийняття органами влади, управління чи Національним банком України рішень щодо зміни цін і тарифів, порядку розрахунків між підприємствами, організаціями, установами, які безпосередньо впливають на відносини за цим Договором, новий порядок поширюється на умови Договору без їх узгодження сторонами.

Згідно п. 10.1, 10.2 Договору, договір діє протягом одного року, з 01.10.2003 року по 01.10.2004 року. Якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення, він продовжується на наступний рік.

Додатком № 1 від 27.10.2003 р. до договору №7/20 про надання комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинкової території сторони узгодили порядок розрахунку комунальних платежів.

Додатком № 2 від 27.10.2003 р. до договору №7/20 про надання комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання будинкової території сторони узгодили перелік робіт з утримання будинків та прибудинкових територій, та вартість таких робіт.

Для проведення належної оплати відповідачем наданих послуг, позивачем було виставлено та направлено ( докази направлення в матеріалах справи ) на адресу відповідача рахунки-фактури за період з березня 2014 року по листопад 2016 року, на загальну суму 45371,14 грн.

В рахунки за період з березня 2014 року по листопад 2016 року позивач включив окремо експлуатаційні витрати, вивезення сміття та пеню на загальну суму 45371,14 грн. Договором та додатком № 2 до нього передбачено, що відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу вартість утримання будинку та прибудинкової території, вивезення сміття. При цьому, в додатку № 2 зазначено, що в перелік робіт з утримання будинків та прибудинкових територій включено вивезення та утилізація твердого побутового та грубого сміття загальна вартість таких послуг становить 0,6137 грн. без урахування ПДВ за метр квадратний. Однак, сторони обумовили у договорі, що вартість послуг може змінюватись, в зв'язку з прийняттям відповідними органами рішень щодо зміни цін і тарифів без додаткового погодження сторін. Судом встановлено, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24.12.2010 № 1164 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури" (зі змінами та доповненнями) за визначений позивачем період тарифи по будинку за адресою Кловський узвіз, 4 встановлені у розмірі 2,83 грн. за кв. м. використовуваної площі приміщення (312,6 кв.м). У вказаний тариф, в тому числі включено 0,2584 грн. за кВ.м. за послугу з вивезення побутових відходів.

У позові позивач зазначає, що нарахування ним відповідачу вартості послуг за утримання будинку та прибудинкової території здійснювалось за вищезазначеним тарифом.

Однак, судом встановлено, що не зважаючи на той факт, що в тариф 2,83 грн. закладені витрати на вивіз сміття, позивач додатково (окремо) виставляв позивачу рахунки за вивезення сміття.

Доказів того, що позивачем надавались відповідачу додаткові послуги з вивезення сміття, не обумовлені загальним тарифом на утримання будинків та прибудинкових територій, позивачем не надано, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат.

Крім цього, позивач у своїх рахунках визначав відповідачу пеню, фактично включаючи її в суми основного боргу у даній справі. Суд вбачає таке нарахування безпідставним, оскільки, воно не передбачено умовами договору, і не являється безумовним зобов'язанням відповідача, що випливає з умов та тарифів, визначених договором. В зв'язку з цим, суд не вбачає підстав для включення у рахунки-фактури пені і стягнення її у якості основної заборгованості за договором.

З огляду на вищезазначене, суд розрахував суму витрат на утримання будинків та прибудинкових територій, згідно встановленого тарифу 2,83 грн. за 1 кв.м. з площі використовуваного приміщення 312,6 кв.м, що підлягає стягненню з відповідача за період з березня 2014 по листопад 2016 року і вона становить 29193,78 грн.

При визначенні суми заборгованості судом враховано, що частина із наведених приміщень були відчужені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МакФрост" (площею 257,3 кв.м) та на користь Приватного підприємства "М-Сервіс" (площею 296,6 кв.м). В основу розрахунку позивача вартості наданих на підставі Договору послуг покладена площа 312,6 кв.м (решта площі приміщень).

Позивач додав до матеріалів справи копію претензії № 458 на суму 12 072, 39 грн. від 03.08.2016, в якій висував пропозицію по погашенню заборгованості. Відповідач відповіді на претензію позивачу не надав, заборгованість не сплатив.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сторонами у договорі, чітко визначено, що оплата послуг має бути здійснена відповідачем не пізніше 25 числа наступного за розрахунковим місяця. Отже відповідач є таким, що прострочив оплату чергового платежу починаючи з 26 числа наступного за розрахунковим місяця.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Частиною 1 ст. 202 ГК встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи представником відповідача не надано доказів сплати заборгованості перед позивачем.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Умовами договору на надання житлово-комунальних послуг № 7/20 від 27.10.2003 на відповідача, як сторону вказаного договору, покладено обов'язок оплачувати послуги, надані на його підставі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу є такою, що підлягає частковому задоволенню у розмірі 29193,78 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути із відповідача пеню в розмірі 497,36 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 641,33 грн., 3 % річних в розмірі 79,76 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст.230 ГК встановлено, що штрафними санкціями в цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання .

В договорі від 27.10.2003 № 7/20 сторони не передбачили стягнення пені за не своєчасне виконання грошових зобов'язань. Проте порядок нарахування пені та її ставка за порушення строків оплати комунальних послуг суб'єктами господарювання унормовано Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення платежів за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Отже, цей закон є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб'єктами підприємницької діяльності, та має прямо застосовуватись для розрахунку пені в даному випадку.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Нарахування пені позивачем на підставі загальних норм Господарського кодексу України у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є безпідставним, оскільки, вказані відносини регулюються спеціальним нормативним актом. Крім того, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ може бути нарахована, лише у разі, якщо її нарахування узгоджено сторонами в договірному порядку.

Суд здійснив розрахунок пені за період визначений позивачем з урахуванням того, що відповідач являється таким, що прострочив не з 25, а з 26 числа місяці. Наступного за розрахунковим (26.06.2016 - 25.12.2016) з урахуванням шестимісячного обмеження передбаченого ст. 232 ГК України. За ставкою, передбаченою спеціальним законом. Згідно перерахунку суду, розмір пені Згідно перерахунку суду сума пені є більшою, ніж та, що заявлена позивачем до стягнення. Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач з відповідним клопотанням до суду не звертався. Сума пені підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем - 497,36 грн.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача за період з 26.03.2014 по 25.12.2016 збитків від інфляції та 3% річних з простроченої суми, визначеної судом. Згідно перерахунку суду сума втрат від інфляції є більшою, ніж та, що заявлена позивачем до стягнення. Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач з відповідним клопотанням до суду не звертався. Сума інфляційних нарахувань підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем - 641,33 грн. Сума 3% річних згідно розрахунку суду становить 71,94 грн. і підлягає стягненню з відповідача у відповідному розмірі.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Укрекокомресурси" (02090, м. Київ, вул. Лобачевського, буд. 23-В, ) на користь Державного підприємства "Еко" (01042, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36-Б, ) основну заборгованість в розмірі 29193 ( двадцять дев'ять тисяч сто дев'яносто три ) грн. 78 коп., пеню в розмірі 497 (чотириста дев'яносто сім) грн. 36 коп., втрати від інфляції в розмірі 641,33 ( шістсот сорок одна) грн. 33 коп., 3 % річних в розмірі 71 ( сімдесят одна ) грн. 94 коп., судовий збір в розмірі 1519 (одна тисяча п'ятсот дев'ятнадцять ) грн. 53 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.04.2017

Суддя І.В.Усатенко