ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Справа № 914/779/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Вона м.Львів від 30.12.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2016 року (суддя Р.В.Крупник.)

у справі № 914/779/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА м. Запоріжжя

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Вона м. Львів

про стягнення 49 000,00 грн.

за участю представників:

від позивача не зявилися

від відповідача не зявилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2016 року у справі №914/779/16 (суддя Крупник Р.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВОНА на користь Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА 49 000,00 грн. сплаченого страхового відшкодування та 1378,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що Позивачем підтверджено розмір заявлених позовних вимог, а також, що ПАТ УАСК АСКА заява про страхове відшкодування подано в межах строку, встановленого п.35.1 ст. 35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з положень ст. 993 ЦК України та того, що до ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія АСКА, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (підтверджених платіжним дорученням №7078 від 02.10.2013р.) перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Вона оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 30.12.2016 року, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2016 року у справі № 914/779/16 та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема, положеннями п. 6, 8 Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, де вказано, що страхувальником являється ОСОБА_2, до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років. Натомість, зазначає, що у матеріалах справи відсутнє водійське посвідчення винної у ДТП особи ОСОБА_3, що унеможливлює встановити його водійський стаж.

При цьому, скаржник зазначає, що в силу п. 35.1. ст. 35 Закону заява про виплату страхового відшкодування має бути направлена протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП. Однак, така була направлена позивачем лише 23.09.2014р., тобто поза строком, встановленим законом.

Крім цього, апелянт звертає увагу суду на те, що позивачем недоведено розміру понесених витрат, а також вважає, що відсутні докази фактичного ремонту застрахованого позивачем автомобіля, як зокрема, акт виконаних робіт, не заслуговує на увагу, оскільки в розумінні ст. 993 ЦК України до ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія АСКА, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (підтверджених платіжним дорученням №7078 від 02.10.2013р.) перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також, скаржник покликається на недоведеність сплати страхувальником усіх передбачених Договором страхових премій, як підстави для припинення дії Договору та відмови у виплаті позивачем страхового відшкодування.

Позивач, наданим ст. 96 ГПК України правом не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Позивач та відповідач участі уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 року. При цьому, 20.02.2017 року Львівському апеляційному господарському суду від позивача поступило клопотання про розгляд справи без участі представника.

Враховуючи ту обставину, що сторони належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а також враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників судового процесу.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. у справі № 914/779/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Вона без задоволення виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.05.2016 року у справі № 914/779/16 в задоволенні позову відмовлено повністю (т. 1 а.с. 159-174).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року у даній справі рішення господарського суду Львівської області від 17.05.2016р. у справі №914/779/16 залишено без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська акціонерна страхова компанія АСКА від 06.06.2016 р. №400-17/1з - без задоволення (т. 1 а.с. 218-226).

Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2016 року у даній справі касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р. та рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2016р. у справі № 914/779/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

У постанові від 12.10.2016р. Вищий господарський суд України звертає увагу на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що в розумінні ст. 993 ЦК України до ПАТ "УАСК АСКА" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, Вищий господарський суд України зазначає, що при визначенні розміру фактичних витрат, господарськими судами не дано належної правової оцінки доводам ПАТ "УАСК АСКА" щодо його обґрунтованості, відповідності умовам договору, а також, що таку оплату було здійснено відповідно до платіжного доручення, доданого до позовної заяви.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 19.12.2012р. між позивачем (страховиком) та ПАТ Єнакіївський металургійний завод (страхувальником) укладено договір страхування транспортного засобу СТД №2984722 (надалі Договір) (т. 1 а.с. 11-19), відповідно до умов якого було застраховано майнові інтереси повязані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобіля Шкода, державний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Застрахованим майном за вказаним Договором є автомобіль Шкода державний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с.21), а страховим випадком, крім інших, вважаються також збитки: пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу або його частин в результаті ДТП та ін.

Зясуванням документальних доказів у справі встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ державний номер НОМЕР_3, згідно відомостей про обставини дорожньо-транспортної пригоди, застрахована в ПрАТ СК Вона (поліс АС/2854215), яка є правонаступником Приватного акціонерного товариства СК Велта (т. 1 а.с.140-143).

Документальними доказами у справі також встановлено, що 25.07.2013 р. по вул. ОСОБА_2 пр. Миру в м. Донецьку, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів, а саме: ВАЗ державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3О і застрахованого Позивачем автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_2. Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 11.09.2013 р. водія автомобіля ВАЗ д/н АН27900ЕК ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (т. 1 а.с.22).

Внаслідок зазначеного ДТП, автомобіль Шкода-Супер В, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою Відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України б/н від 29.07.2013 р. (т. 1 а.с.40), страховим актом №4977 від 25.09.2013 року (т. 1 а.с.24).

Відповідно до умов п. 4.2. Договору № 2984722 від 19.12.2012 року вартість матеріального збитку, у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу розраховується на підставі даних огляду пошкодженого транспортного засобу, калькуляції вартості відновлювального ремонту на Фірмовому (Гарантійному) СТО або СТО по вибору Страхувальника, і висновку експерта-автотоварознавця складеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та діючий на дату настання страхового випадку.

Згідно з п. 4.2.2. Договору вартість матеріального збитку розраховується на підставі вартості відновлювального ремонту на Фірмовому (Гарантійному) СТО або СТО по вибору Страхувальника, але не більше за величину збитку, розрахованої відповідно до Методики і збільшеною на 30%.

Відповідно до Висновку експерта № 1325 від 12.08.2013 року вартість відновлювального ремонту без урахування зносу автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_2 складає 58 000,21 грн., а відновлювальний ремонт автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_2 з урахуванням зносу складає 31 781,87 грн. (т. 1 а.с.25-28).

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2013р. експертом було проведено огляд пошкодженого у ДТП автомобіля марки Шкода, державний номер НОМЕР_1, в якому описано перелік пошкоджень вказаного автомобіля, а 12.08.2013р. експертом авто-товарознавцем складно висновок експертного автотоварознавчого дослідження за №1325, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля без врахування коефіцієнту фізичного зносу складає 58000,21 грн., з врахуванням зносу 31781,87 грн. (т. 1 а.с.25-28).

Згідно ремонтної калькуляції, вартість ремонту становить 58000,21 грн.

Відповідно до рахунку № 5223 від 05.08.2013 р., виставленого ТОВ Гратиум власнику автомобіля Шкода державний номер НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складає 58 030,00 грн. (т. 1 а.с.38). В рахунку зазначено, що такий являється попереднім. За згодою сторін кінцева вартість робіт коректується за фактом виконання. Однак доказів, які б свідчили про те, що сума вказана в рахунку корегувалася та була змінена за результатами виконання ремонтних робіт відсутні.

На виконання умов договору страхування транспортного засобу №2984722 від 19.12.2012 року, на підставі страхового акту № 4977 від 25.09.2013 року, Позивач відшкодував Страхувальнику суму у розмірі 52 330,68 гри, шляхом перерахування вищевказаної суми на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням від 02.10.2013 року №7078 (т. 1 а.с.45).

У звязку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія винного у вчиненні ДТП була застрахована ПрАТ СК Вона, позивач звернувся до відповідача з заявою від 23.09.2014р. №1708/17/1 про виплату страхового відшкодування. Оскільки вказана заява була залишена відповідачем без задоволення, ПрАТ УАСК АСКА звернулося з даним позовом до господарського суду.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно вимог ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі , грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 1.4. ст. 1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Статтею 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Статтею 6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Крім цього, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Враховуючи те, що 25.07.2013р. гр. ОСОБА_3, керував автомобілем марки ВАЗ, державний номер 27900ЕК на підставі посвідчення водія ВАН №183502, що підтверджується відомістю про ДТП, даних про відсутність у гр. ОСОБА_3 свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу під час ДТП у відомості про ДТП та в інших матеріалах справи не міститься, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що гр. ОСОБА_3 вважається таким, що на законній правовій підставі використовував транспортний засіб. Доказів протилежного відповідачем представлено не було.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що у п. 6, 8 Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності вказано, що страхувальником являється ОСОБА_2, до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років. Натомість у матеріалах справи відсутнє водійське посвідчення винної у ДТП особи ОСОБА_3, що унеможливлює встановити його водійський стаж, колегія суддів вважає такі необгрунтованими, враховуючи наступне.

Як вже зазнаяалося вище, відповідно до п. 1.4. ст. 1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Таким чином, враховуючи презумпцію правомірності володіння транспортним засобом, та презумпцію добросовісності поведінки гр. ОСОБА_5 (страхувальника автомобіля марки ВАЗ, державний номер 27900ЕК), котрий взяв на себе зобовязання не допускати до керування транспортним засобом осіб, водійський стаж яких менше 3 років, саме на відповідача покладається обовязок доказування того, що гр. ОСОБА_5 допустив до керування ОСОБА_3, який має водійський стаж менше 3 роки. Разом з тим, відповідач в силу вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не довів належними доказами, що водійський стаж ОСОБА_3 є меншим ніж три роки.

Виконуючи вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, які є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи (ст. 111-12 ГПК України) та одночасно перевіряючи доводи скаржника про те, що в силу п. 35.1. ст. 35 Закону заява про виплату страхового відшкодування має бути направлена протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП. Однак, така була направлена позивачем лише 23.09.2014р., тобто поза строком, встановленим законом колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

В силу положень пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, приписами пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків. Однак, вказана норма не встановлює підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. А тому, положення пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, наведені обставини спростовують доводи скаржника про те, що звернення позивача до ПрАТ Вона відбулося поза строком, визначеним п. 35.1. ст. 35 Закону.

Щодо доводів скаржника про недоведеність позивачем розміру понесених витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2016р. страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування від 26.07.2013р. №1254-5/840, відповідно до якої просив перерахувати суму страхового відшкодування на рахунок автосервісу ТОВ Гратиум.

На виконання умов Договору, на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 30.07.2016р., висновку експертного автотоварознавчого дослідження за №1325 від 12.08.2016р., ремонтної калькуляції, рахунку на оплату №5223, виписаного ТОВ Гратиум, позивачем проведено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №4977 від 25.09.2013р., яким ДТП, яка відбулася за участі застрахованого автомобіля визнана страховим випадком, вирішено виплатити страхувальнику в особі ТОВ Гратиум страхове відшкодування в розмірі 52 330,68 грн.

Разом з тим, згідно висновку експерта №1325 від 12.08.2013р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Шкода, державний номер НОМЕР_1 без врахування фізичного зносу склав 58 000,21 грн., що перевищує 70% ринкової вартості, яка складає 74 390,40 грн., відповідно до п. 4.3. Договору ПрАТ УАСК ВАСКА було розраховано суму страхового відшкодування наступним чином: 74 390,40 грн. * 70% = 52 073,28 грн. Крім цього, до вказаної суми було додано ще 257,40 грн. витрат на транспортування, передбачених п. 2.6.2. Договору. Відтак, розмір страхового відшкодування визначений позивачем склав 52 330,68 грн.

Таким чином, згідно платіжного доручення від 02.10.2013р. №7078 та в порядку пп. 4.2.3. п. 4.2. Договору позивачем на рахунок ТОВ Гратиум перераховано 52 330,68 грн., що підтверджується документальними доказами у справі, а саме платіжним дорученням від 02.10.2013 року №7078 (т. 1 а.с.45).

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відтак, враховуючи викладене, у відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу, винного у ДТП, виник обов'язок з відшкодування позивачеві, як страховику потерпілої у ДТП особи, суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн. (з урахуванням передбаченої полісом №АС/2854215 від 11.07.2013р. франшизи у розмірі 1 000,00 грн. та ліміту відповідальності у розмірі 50 000,00).

Покликання скаржника на відсутність доказів фактичного ремонту застрахованого позивачем автомобіля, як зокрема, акту виконаних робіт, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в розумінні ст. 993 ЦК України до ПрАТ Українська акціонерна страхова компанія АСКА, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (підтверджених платіжним дорученням №7078 від 02.10.2013р.) перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Щодо доводів апелянта в частині покликання на недоведеність сплати страхувальником усіх передбачених Договором страхових премій, як підстави для припинення дії Договору та відмови у виплаті позивачем страхового відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із змісту п. ХІІ, ХІІ, частини А Договору, перша частина страхової премії в розмірі 60 149,32 грн. вноситься в строк до 20.01.2013р., друга частина в розмірі 60 149,32 грн. до 20.02.2013р., Договір вступає в силу з 01.01.2013р. і діє до 31.12.2013р. з врахуванням умов, зазначених в п. ХІІ даного договору.

При цьому, враховуючи характер відносин, які виникли між позивачем (страховиком) та страхувальником щодо чинності укладеного між ними Договору не поширюються на відносини, які виникли в даній справі, а саме щодо стягнення з відповідача, як страховика винної у ДТП особи, суми виплаченого позивачем страхового відшкодування. Більше того, позивач (страховик), здійснивши виплату страхувальнику, цим самим підтвердив, що договір добровільного страхування був чинним, а тому доводи скаржника в цій частині є безпідставними.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивачем визнається факт внесення страхувальником ПАТ Єнакіївський металургійний завод страхових премій у розмірі та строки, визначені Договором.

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2016р. у справі № 914/779/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Вона м. Львів від 30.12.2016 року без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 03.04.2017 року

ОСОБА_6 Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя Г.Г. Якімець