ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р.Справа № 922/477/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 43 757,87 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (відповідач) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 43 757,87 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.02.2017 р. було порушено провадження у даній справі та призначено її розгляд на 02.03.2017 р. на 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2017 р. розгляд справи було відкладено на 04.04.2017 р. на 12:45 год.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву (вх. № 9384 від 20.03.2017 р.), в якій просить задовольнити позов за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. У попередньому судовому засіданні представник відповідача повідомив суду про те, що позивач не звернувся до відповідача із заявою в порядку п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" про виплату страхового відшкодування, просив відкласти розгляд справи для мирного врегулювання спору.

Разом з тим, представник відповідача у попередньому судовому засіданні подав до суду заперечення проти позову (вх. №7358 від 02.03.2017 р., а.с. 66-68), в яких просить залишити позов без розгляду з підстав відсутності спору про право та оригіналів документів про перерахування страхового відшкодування. Крім того, у запереченні проти позову зазначено, що предмет спору у даній справі відсутній, так як в силу п. 36. 2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не сплив 90-денний термін виплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування, який в даному випадку спливає 28.04.2017 р., тобто 90 днів з дати подання позивачем до суду даного позову (з 30.01.2017 р.).

Розглянувши клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, суд задовольняє дане клопотання як таке, що не суперечить інтересам сторін та вимогам чинного законодавства.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2015 року між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2111-15-00167 (далі - договір добровільного страхування), відповідно до якого було застраховано транспортний засіб Hyundai Gets 1.4, державний реєстраційний № НОМЕР_1.

Строк дії договору добровільного страхування визначено з 00.00 год. 03.11.2015 р. по 24.00 год. 02.11.2016 р.

01.10.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу транспортного засобу Hyundai Gets, державний реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Hyundai Tucson, державний реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2.

Згідно з довідкою поліції про дорожньо-транспортну пригоду № 583225 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 15-16).

Постановою Московського районного суду м. Харків від 07.11.2016 р. ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 17-18).

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль НОМЕР_3.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована позивачем на підставі зазначеного договору добровільного страхування.

03.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про настання зазначеного страхового випадку та виплату страхового відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту (а.с. 28-30).

Відповідно до складеної позивачем ремонтної калькуляції № ПССКА-5575 від 17.10.2016 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 становить 45 757,87 грн.

На підставі страхового акту №ПССКА-5575 від 24.10.2016 р. позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 43 757,87 грн. на рахунок Автотрейдінг-Харків ДП (СТО, яке здійснювало ремонт), що підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення, яке було проведено ПАТ АБ "Укргазбанк" Дарницьке відділення №51 25.10.2016 р. (а.с. 33).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Hyundai Tucson державний реєстраційний № НОМЕР_2 застрахована у ПАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" (відповідача у даній справі), про що свідчить поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6013587, за яким франшиза складає 0,00 грн. (а.с. 34).

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 43 757,87 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 22, 993, 1166, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

За змістом п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З системного аналізу наведених положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що під оціненою шкодою в згаданому законі розуміється шкода, оцінена насамперед страховою компанією.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі №910/7163/14.

В даному випадку позивач правильно визначив розмір страхового відшкодування.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Таким чином, позивач після виплати страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного страхування № 28-2111-15-00167 від 26.10.2015 р. в розмірі 43 757,87 грн. (у межах фактичних витрат із вирахуванням франшизи), отримав від останнього право зворотної вимоги до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи винної у скоєнні ДТП згідно з полісом АК/6013587.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивач не звернувся до відповідача із заявою в порядку п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і про те, що відповідно до п. 36. 2. ст. 36 вказаного Закону не сплив 90-денний термін виплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Отже, до нового кредитора - позивача у даній справі обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Наведений у п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону 90 денний строк обраховується стосовно заяви потерпілого чи іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, і не регулює правовідносин позивача та відповідача.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. N 15-рп/2002 право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Отже, місцеві господарські суди приймають у порядку, передбаченому ГПК України, до свого провадження як позови з вимогами, що ґрунтуються на визнаних претензіях позивача, так і позови, щодо вимог яких не подано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору.

З огляду на викладене, позивач у справі отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 р. у справі №3-165гс14.

Відповідно до ст. 4-3 та ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми закону, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 43 757,87 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 22, 35, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 6, 11, 512, 514, 525, 526, 629, 979, 980, 990, 993, 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 36, 43, 44, 49, 82-85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 43 757,87 грн. та судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_3