ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Справа № 915/98/17

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Яйченя К.М.,

з участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, дов. від 05.12.2016 р. № 2872/36;

від відповідача ОСОБА_2, дов. від 05.05.2016 р. № 20;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом міського комунального підприємства Миколаївводоканал,

54055, вул. Погранична, 161, м. Миколаїв,

до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,

54001, вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв,

про визнання недійсним рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.12.2016 р. № 58/1-ріш, -

В С Т А Н О В И В:

Міським комунальним підприємством (МКП) Миколаївводоканал предявлено позов до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 15.12.2016 р. № 58/1-ріш у справі № 2-26.213/44-2016, котрим визнано, зокрема, що позивач займає монопольне становище на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах м. Миколаєва; що дії МКП Миколаївводоканал, які полягали у пропозиції укласти та фактичному укладанні з субєктами господарювання договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в редакції, котра не відповідає умовам чинного законодавства, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч.1 ст. 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, і за дане порушення на МКП Миколаївводоканал накладено штраф у розмірі 68000 грн. та зобовязано у двомісячний термін з дня одержання рішення провести відповідні заходи, спрямовані на припинення порушення законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовано, зокрема, таким:

- зміст договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, укласти котрі МКП Миколаївводоканал запропонувало субєктам господарювання, обумовлений сферою правового регулювання відносин з водопостачання та водовідведення та відповідає приписам чинного законодавства, зокрема ст. 19 Закону України Про питну воду та питне водопостачання щодо істотних умов договору;

- викладені у спірному рішенні твердження Відділення про ущемлення прав споживачів включенням у договір умов, викладених у п.2.1, якими передбачено встановлення попередньої оплати за послуги на наступний розрахунковий період у сумі вартості 100 % заявленого обсягу водопостачання та водовідведення, є безпідставними, так як такі положення нівелюються іншими умовами договору, зокрема, встановленням розрахункового періоду, котрий визначений з 22 числа місяця до такого ж числі наступного місяця, а внесення платежів у сумі вартості 100 % заявленого обсягу водопостачання та водовідведення сплачується 01 числа місяця в поточному розрахунковому періоді;

- висновки Відділення про безпідставність покладення умовами запропонованих договорів обовязків на споживачів отримання рахунків за наданні їм послуги, викладені у спірному рішенні, не узгоджуються з волевиявленням сторін, викладених в інших умовах договорів, котрими передбачено обовязок споживача подавати звіти про обсяги фактично отриманих послуг, на підставі яких МКП Миколаївводоканал складає акти приймання-передачі послуг, один екземпляр котрого споживач повертає після підписання та скріплення печаткою;

- викладені у спірному рішенні твердження Відділення про віднесення пені, 3 % річних та інфляційних втрат до нарахувань у контексті застосування заходів відповідальності за одне і те ж правопорушення не відповідають дійсності, так як пеня є правовим наслідком порушення зобовязання, способом забезпечення виконання зобовязання, який у разі його невиконання перетворюється на відповідальність, тоді як нарахування у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобовязання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних витрат (збитків) кредитора; отже, правова природа пені та нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України є різною та вони не можуть бути визнаними санкційними нарахуваннями за одне і те ж правопорушення;

- твердження Відділення про те, що відсутність у договорах прямої умови про право споживача складати акти-претензії позбавляє останнього інформації щодо його права та є виключенням з договорів однієї з їх істотних умов є необґрунтованими, так як законодавством не віднесено зазначене право до істотних умов договорів, а відсутність відповідної умови в договорах є допустимою згідно принципу презюмованого знання закону, закріпленого в ст. 68 конституції України;

- доводи відповідача відносно розширення МКП Миколаївводоканал обовязків споживачів за змістом пп. 4.3.3 договорів, котрими встановлено споживачам семиденний строк для повідомлення позивача, зокрема, про порушення справи про банкрутство споживача, його реорганізацію чи ліквідацію, що надає позивачу можливість у випадку порушення споживачами зазначеного строку застосовувати до них засоби відповідальності у порядку п. 5.1 договорів, є безпідставними, так як умовами договорів такої відповідальності не передбачено.

У відзиві від 28.02.2017 р. на позов, з урахуванням додаткових пояснень від 03.04.2017 р., Відділення позовні вимоги не визнало повністю, вважаючи спірне рішення обґрунтованим та законним, а умови запропонованих позивачем договорів такими, що не відповідають, зокрема, ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги, змісту типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 р. № 933).

Вислухавши представників сторін, які підтримали доводи, викладені у позовній заяві та відзиві на неї, з урахуванням додаткових пояснень та заперечень, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Спірним рішенням адміністративної колегії Відділення від 15.12.2016 р. № 58/1-ріш у справі № 2-26.213/44-2016 (а.с. 32-42) визнано позивача таким, що займає монопольне становище на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах м. Миколаєва; визнано дії МКП Миколаївводоканал, які полягали у пропозиції укласти та фактичному укладанні з субєктами господарювання договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у редакції, що не відповідає умовам чинного законодавства, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50, ч.1 ст. 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом вчинення дій, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, і за дане порушення на МКП Миколаївводоканал накладено штраф у розмірі 68000 грн. та зобовязано у двомісячний термін з дня одержання рішення провести заходи, спрямовані на перевірку відповідності положень договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення вимогам чинного законодавства, враховуючи мотивувальну частину рішення, та виключити з договорів умови, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, про результати чого повідомити Відділення у пятиденний термін з моменту завершення відповідних заходів з наданням копій підтверджуючих документів.

З викладеними у рішенні висновками Відділення про визнання МКП Миколаївводоканал монополістом на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах м. Миколаєва, про зловживання ним монопольним становищем, яке призвело до ущемлення прав споживачів при укладені договорів на водопостачання та водовідведення, за викладених у рішенні обставин, суд погоджується.

З висновками відповідача про монопольне становище МКП Миколаївводоканал на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в межах м. Миколаєва погоджується і позивач, а щодо інших доводів МКП Миколаївводоканал суд вважає за необхідно зазначити про таке.

Згідно чинного законодавства житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ч. 1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги (далі - Закон). За розподілом житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення, централізоване постачання води та водовідведення віднесено до комунальних послуг (ч. 1 ст. 13 Закону).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (ч. 5 ст. 19 Закону).

Згідно ліцензії серії АГ, № 500065, виданої позивачу 22.05.2012 р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, МКП Миколаївводоканал здійснює господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Таким чином, МКП Миколаївводоканал є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у розумінні Закону, а тому вимоги вказаного закону поширюються на позивача.

У відповідності до ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення (далі - Правила), котрі регулюють відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п. 1 Правил).

У пункті другому Правил наводиться визначення наступних термінів:

централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення;

централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;

Згідно пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Викладені приписи Правил кореспондуються з нормами Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (далі Ліцензійні умови), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 р. № 279 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 31.08.2012 р. за № 1468/21780, згідно яких субєкти господарювання, що здійснюють господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або водовідведення, повинні дотримуватися актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій і сфері централізованого водопостачання та водовідведення (п. 2.1 Ліцензійних умов). Субєкти господарювання зобовязані, зокрема, надавати послуги споживачам згідно з умовами договору, укладеного відповідно до типового договору, затвердженого відповідним нормативно-правовим актом (пп. 2.3.2 Ліцензійних умов).

Разом із Правилами постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, у редакції постанови Уряду від 03.09.2009 р. № 933, затверджено форму типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Типовий договір), яка є чинною на даний час.

Системний аналіз наведеного дає підстави вважати, що при укладенні зі споживачами договорів про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення МКП Миколаївводоканал зобовязаний дотримуватися форми таких договорів, яка узгоджується з умовами Типового договору, а тому суд відхиляє доводи позивача про те, що на нього поширюються лише положення законодавства про питну воду та водопостачання.

У відповідності до господарського законодавства при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови ( ч.4 ст.179 ГК України).

Так як зміст запропонованих МКП Миколаївводоканал, як монополістом, споживачам для підписання і підписаних договорів, не узгоджується з Типовим договором, у тому числі щодо встановлення попередньої оплати за послуги на наступний розрахунковий період у сумі вартості 100 % заявленого обсягу, щодо відсутності у договорах умови про право споживача складати акти-претензії, то суд визнає, що позивачем вчинено дії, які призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, і за дане порушення на МКП Миколаївводоканал обґрунтовано накладено штраф у розмірі 68000 грн. та зобовязано у двомісячний термін з дня одержання рішення провести відповідні заходи, про результати котрих повідомити Відділення у пятиденний термін з моменту завершення відповідних заходів з наданням копій підтверджуючих документів.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами Відділення, покладеними в основу рішення, котрі викладені в п.п. 2.2, 2.5 та 2.8 мотивувальної частини рішення.

Так, із змісту пункту 2.2 мотивувальної частини рішення випливає, що Відділення вважає безпідставним включення до умов договору обовязку споживача щодо отримання рахунку на здійснення вартості фактично спожитих послуг, та кореспондування цього обовязку правам/обовязкам МКП Миколаївводоканал.

У Типовому договорі у розділі Оплата спожитих послуг передбачено зобовязання споживача оплатити спожиті послуги, проте не викладено порядку такої оплати. За таких обставин, суд визнає, що сторони вправі, на підставі ч.4 ст.179 ГК України, конкретизувати такий порядок, у тому числі щодо отримання рахунку на оплату спожитих послуг.

Отже, доводи відповідача, викладені у п.2.2 рішення, суд вважає безпідставними.

У п.2.5 мотивувальної частини рішення Відділення викладено про неправомірність встановлення у договорі за порушення зобовязань, крім пені, нарахувань річних та індексу інфляції.

У Типовому договорі передбачено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством та договором, зокрема за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені у розмірі, встановленому законом (п.14, п.п.1 п.18, п.п.2 п. 20 Типового договору).

Згідно чинного законодавства, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст.611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Отже, викладення у договорі відповідальності у вигляду пені та положень щодо нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, на суму несвоєчасно внесених споживачем платежів за послуги, узгоджується з положеннями чинного законодавства.

Із п.2.8 мотивувальної частини рішення випливає, що Відділення не вбачає правових підстав для розширення у договорі обовязків споживача, а саме, інформування про відповідні зміни щодо свого правового статусу протягом відповідного строку.

Суд визнає, що така позиція відповідача не ґрунтується на законодавстві.

Типовий договір має розділ Інші умови, проте не визначає їх, надаючи право сторонам їх узгодити. До таких інших умов, вважає суд, можуть бути включені положення щодо інформування виконавця послуг споживачем про зміни щодо свого правового статусу протягом відповідного строку.

Вищенаведене не впливає на обґрунтованість та законність спірного рішення Відділення в цілому.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позивачем не наведено підстав для задоволення позову, а тому в його задоволенні належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 49 ГПК України, у разі відмови судом у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

У судовому засіданні 03.04.2017 р., згідно ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову міського комунального підприємства Миколаївводоканал відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.М. Коваль.

Повний текст рішення підписано 10.04.2017 р.