Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

11 квітня 2017 р. Справа № 927/1133/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

проспект Перемоги, 41, м. Київ, 03057

до відповідача: Управління державної служби охорони при УМВС України в

Чернігівській області

вул. І.Франка, 4-А, м. Чернігів, 14021

предмет спору: стягнення 787876грн39коп.

Головуючий суддя: Книш Н.Ю.

Судді: Оленич Т.Г., Шморгун В.В.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №792/03 від 01.03.2017

від відповідача: ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт, довіреність №16/1-108/ЛК від 19.08.2016, ОСОБА_3 - начальник відділу-головний бухгалтер, довіреність №16/1-1-127-ЛК від 18.11.2016

Рішення приймається після оголошеної в судовому засіданні з 21.03.2017 по 29.03.2017 та з 29.03.2017 по 11.04.2017 перерви на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Управління державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області про стягнення боргу за договором про надання овердрафту №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 в сумі 787 876грн 39коп., з них 488 503грн 33коп. заборгованість за кредитом, 123 622грн 66коп. - заборгованість за відсотками, 12 768грн 00коп. 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по кредиту), 1 573грн.27коп. 3% річних за неправомірне користування чужими коштами (заборгованість по відсоткам), 26 153грн 52коп. сума індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по кредиту, 13 658грн 91коп. сума індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по відсоткам, 106 279грн 58коп. пеня за прострочення сплати кредиту, 14 317грн 12коп. - пеня/неустойка за прострочення сплати відсотків, 1 000грн 00коп. штраф за порушення п. 4.2.6 договору про надання овердрафту. Свої вимоги позивач обґрунтовував неналежним виконанням з боку відповідача умов договору про надання овердрафту №2Ю/ЧРВ, а саме неповерненням відповідачем коштів, що були йому надані в межах ліміту кредитування 750000грн 00коп.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016, позов задоволено повністю, а також стягнуто з Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області до Державного бюджету України 15757,53грн судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016 скасовано рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 у справі №927/1133/15, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2017 справа № 927/1133/15 передана на новий розгляд колегії суддів: головуючий суддя Книш Н.Ю., судді Оленич Т.Г., Кушнір І.В.

Відповідач у поданому письмовому поясненні №16/1-1-2Лк від 23.01.2017 просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у звязку з його безпідставністю та здійснити розподіл судових витрат, понесених УДСО при УМВС України в Чернігівській області при сплаті судового збору в апеляційній та касаційній інстанціях.

У поданих письмових поясненнях вих.№800 від 06.02.2017 позивач виклав свою позицію щодо права договірного списання заборгованості за договором та стверджував, що з 03.03.2014 ПАТ «Брокбізнесбанк» не мав законного права списувати кошти, які надходили на рахунок відповідача, на погашення існуючої заборгованості по овердрафту.

У додаткових письмових поясненнях №1234 від 21.02.2017 позивач повідомив про відсутність підстав, які б надавали можливість здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог у виключних випадках, що передбачені Законом №4452-VI, зокрема, кошти на рахунок відповідача №440014 в сумі 368770,03грн. надійшли періодичними платежами після 03.03.2014, тобто не перебували на поточному рахунку боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку 03.03.2014. Окрім того, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.12.2016 №6-2047цс, відповідно до якої, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст.52 Закону №4452-VI, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону №4452-VI, не допускається.

У поданих письмових поясненнях №1454 від 28.02.2017 позивач стверджував про наявність права у банка за умовами договору, а не як обов'язок, у разі виникнення заборгованості списувати кошти з рахунків позичальника. Позивач зазначив, що відповідач, здійснюючи розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитом, самовільно та протиправно реалізував право банку на договірне списання. Позивач, посилаючись на введення з 03.03.2014 тимчасової адміністрації, на п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стверджував про те, що починаючи з 03.03.2014 АТ «Брокбізнесбанк» не мав законного права списувати кошти, які надходили на рахунок відповідача, на погашення існуючої заборгованості, що грошові кошти, які надходили на рахунок відповідача після 03.03.2014 є власними коштами відповідача, в розмірі цих коштів відповідач визнаний кредитором банку та віднесений до сьомої черги.

Згідно з ухвалою господарського суду від 01.03.2017 за клопотанням відповідача продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

У письмових поясненнях №16/1-1-23ЛК від 15.03.2017 відповідач повідомив, що 29.01.2014 кредитовий залишок по його рахунку становив 15304,73грн. На кінець 30.01.2014 дебетовий залишок по рахунку становив 106029,90грн і це є першим днем для розрахунку 90 днів періоду безперервного користування овердрафтом. До введення тимчасової адміністрації на рахунок УДСО надійшло 1 213 266,18грн, використано відповідачем 1717074,24грн, станом на 03.03.2014 залишок боргу становить 488503,33грн, за цей період на думку відповідача розрахункові відсотки становлять 9912,7грн. Відповідач, посилаючись на банківські виписки по рахунку овердрафту №4001, повідомляє про самостійне списання банком 05.02.2014, без повідомлення УДСО, суми 673 168,95грн з визначенням «прострочена заборгованість». Відповідач стверджує про порушення банком обовязку спрямовувати за умовам договору всі кошти, що надійшли за період з 06.02.2014 по 03.03.2014 на рахунок УДСО у сумі 553146,04грн., на погашення заборгованості по овердрафту, у звязку з чим на думку відповідача залишок заборгованості за кредитом становив би 120022,91грн. (без урахування надходжень 03.03.2014), а не 488503,33грн. Відповідач вважає, що відповідно до п.5 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження встановлене п.1 ч.5 цієї статті не поширюється на зобовязання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних і юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації і така позиція викладена у постанові ВСУ від 03.02.2016 у справі №3-1182гс15.

В поясненнях відповідач також зазначає, що протягом дії тимчасової адміністрації на рахунок УДСО №4001 за період з 03.03.2014 по 02.06.2014 за послуги охорони надійшли кошти у сумі 364259,18грн, а в період ліквідації банку надійшли кошти в сумі 4510,85грн, які рахуються з кредитовим (позитивним) значенням, що підтверджується банківськими виписками та довідками банку. Відповідач стверджує, що введення процедури тимчасової адміністрації не є підставою для невиконання банком умов укладеного з УДСО кредитного договору в частині погашення його грошових зобовязань за рахунок коштів, що надійшли на поточний рахунок УДСО №4001, оскільки це єдиний спосіб погашення овердрафту, передбачений п.2.9. договору. Відповідач вважає, що в даному випадку непогашення заборгованості виникло з вини банка, в звязку з недотриманням умов договору та викривленням інформації по рахунку. УДСО провело розрахунок відсотків з 30.01.2014 по 26.02.2015 та зазначає, що з урахуванням проведених позивачем списань коштів сума заборгованості по відсоткам складає 39062,93грн. Відповідач також просить відмовити у позові щодо стягнення штрафу у сумі 1000,00грн, посилаючись на те, що умови п.4.2.6 договору не є зобовязаннями окремого виду договору, за цими умовами УДСО не зобовязано сплатити суму коштів або передати інше майно банку, а тому його не виконання або неналежне виконання не може бути забезпечене штрафом.

У поданому поясненні №1691 від 15.03.2017 позивач вважає, що твердження відповідача про те, що банк не повинен виконувати платіжні доручення у разі наявності заборгованості, не відповідає правовій природі овердрафту, умовам договору та обставинам справи. 05.02.2014 заборгованість 673168,95грн віднесено на рахунок №4002 (призначення: прострочена заборгованість згідно кредитного договору), в подальшому заборгованість та надходження відповідача у вигляді погашення заборгованості за договором обліковуються на вказаному рахунку і дублюються на рахунках 44001 та 4002, а тому для визначення розміру заборгованості виписки по рахунках необхідно розглядати в сукупності. Позивач повідомляє, що підвищену процентну ставку 26% застосовано банком з 15.04.2014 у звязку з несплатою заборгованості по поточному рахунку в день визначений п.1.5 договору (14.04.2014), та вважає, що облік заборгованості 673168,95грн на рахунку 4002 не вплинув на розрахунок заборгованості по процентах та не призів до порушення прав відповідача.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.03.2017 у звязку з перебуванням судді Кушнір І.В. у відпустці змінено склад колегії, а саме: головуючий суддя Книш Н.Ю., судді: Оленич Т.Г., Шморгун В.В.

У судовому засіданні 21.03.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Окрім того, подано додаткові пояснення №1797 від 20.03.2017 стосовно руху грошових коштів по рахунку відповідача до запровадження в банку тимчасової адміністрації, в період тимчасової адміністрації та в період ліквідації банку. Окрім того, позивач стверджує, що починаючи з 03.03.2014 АТ «Брокбізнесбанк» не мав законного права спрямовувати (списувати) кошти, які надходили на рахунок відповідача, на погашення існуючої заборгованості по овердрафту, у свою чергу, грошові кошти, які надходили на рахунок відповідача після 03.03.2014 у сумі 368770,03грн є власними коштами відповідача, в розмірі цих коштів відповідач визнаний кредитором банку.

Представники відповідача заперечували проти позову з підстав, викладених у раніше поданих до справи письмових поясненнях.

Представник позивача в судовому засіданні 29.03.2017 надав за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4 заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання овердрафту №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 в загальній сумі 781 362,96грн, з яких: 479138,22грн заборгованості по кредиту, що виникла за період з 29.01.2014 по 28.02.2014, 120 874,95грн заборгованості по процентам за період з 27.02.2014 по 27.02.2015, 12 523,23грн 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованості по кредиту) за період з 15.04.2014 по 26.02.2015, 1 534,50грн 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по процентам) за період з 08.02.2014 по 26.02.2015, 92 473,68грн суми індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по кредиту за період з 01.05.2014 по 31.01.2015, 10266,23грн суми індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по процентам за період з 01.05.2014 по 31.01.2015, 52 731,46грн пені/неустойки за прострочення сплати кредиту за період з 15.04.2014 по 14.10.2014, 10 820,69грн пені/неустойки за прострочення сплати процентів, 1 000,00грн штраф за порушення п.4.2.6 договору. Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Від відповідача заперечень щодо поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог не надходило.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття судом рішення по справі збільшити, зменшити розмір позовних вимог, а подана позивачем заява про зменшення позовних вимог не суперечить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем фактично зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту на суму 9365,11грн, в частині стягнення заборгованості по процентам на суму 2747,71грн, в частині стягнення 3% річних за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту на суму 244,77грн, в частині стягнення 3% річних за несвоєчасну сплату заборгованості по процентам на суму 38,77грн, в частині стягнення інфляції за несвоєчасну сплату заборгованості по процентам на суму 3392,68грн, в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту на суму 53548,12грн, в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату заборгованості по процентам на суму 3496,43грн та збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення інфляції за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту на суму 66320,16грн, а всього відбулося зменшення ціни позову на суму 6513,43грн.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог.

Одночасно представником позивача в судовому засіданні 29.03.2017 подано додаткові пояснення №1981 від 28.03.2017 щодо підстав стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1000,00грн, в яких зазначено, що відповідачем двічі було порушено п.4.2.6 договору та не повідомлено банк в спосіб та строк, передбачений договором, про зміну керівника управління УДСО при УМВС України в Чернігівській області (призначення ОСОБА_5 та ОСОБА_6Г.).

Представник відповідача в судовому засіданні 29.03.2017 надав додаткові пояснення №16/1-1-22лк від 29.03.2017 з розрахунками пені, 3% річних, інфляційних, вважаючи, що кредитор прострочив свої зобовязання починаючи з 04.03.2014. У поданому пояснені відповідач заперечує проти стягнення штрафу за порушення п.4.2.6 договору в сумі 1000,00грн, вважаючи його таким, що не відповідає законодавству.

Під час розгляду справи за клопотанням позивача відповідно до ст. 81-1 ГПК України здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Враховуючи, що позивач зменшив свої позовні вимоги, і заява позивача про зменшення позовних вимог прийнято судом (т.13 а.с.47-48), суд розглядає позовні вимоги позивача з урахуванням вказаної заяви та розрахунків сум, заявлених до стягнення з відповідача (т.13 а.с.51-64).

Так, позивач просить стягнути з відповідача 781 362,96грн, з яких:

479 138,22грн заборгованості по кредиту, що виникла за період з 29.01.2014 по 28.02.2014,

120 874,95грн заборгованості по процентам за період з 27.02.2014 по 27.02.2015,

12 523,23грн 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованості по кредиту) за період з 15.04.2014 по 26.02.2015,

1 534,50грн 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по процентам) за період з 08.02.2014 по 26.02.2015,

92 473,68грн сума індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по кредиту за період з 01.05.2014 по 31.01.2015,

10 266,23грн сума індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по процентам за період з 01.05.2014 по 31.01.2015,

52 731,46грн пеня/неустойка за прострочення сплати кредиту за період з 15.04.2014 по 14.10.2014,

10 820,69грн пеня/неустойка за прострочення сплати процентів,

1 000,00грн штраф за порушення п.4.2.6 договору.

Згідно з інформацією, отриманою судом на офіційному сайті Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 12.01.2017 значиться Управління державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області, ідентифікаційний код 08597061, місцезнаходження м. Чернігів, вул.І.Франка,4а, 17.11.2015 в стані припинення за рішенням засновників, ОСОБА_5 25.11.2014 згідно положення керівник, ОСОБА_7 голова комісії з припинення або ліквідатор.

Згідно з інформацією, отриманою судом на офіційному сайті Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 24.01.2017 значиться Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», місцезнаходження: проспект Перемоги, 41, м. Київ, ідентифікаційний код 19357489, в стані припинення, ОСОБА_4 керівник, підписант з 11.06.2014 (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію).

У відповідності до ч. 1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну бо припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як встановлено судом та визнають сторони, 01.07.2013 між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та Управлінням Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (позичальник) укладено договір про надання овердрафту №2Ю/ЧРВ (надалі договір, т.2 а.с.3-10), відповідно до умов якого банк (позивач у справі), в межах ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає позичальнику (відповідачу у справі) кредит у формі овердрафту, в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник має право отримати кредит, а після отримання зобов'язується використати його за цільовим призначенням та повернути банку, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов'язання за цим договором (п.1.1 договору). За умовами п.1.4 договору строк користування (термін повернення) кредиту до 28 грудня 2013 року включно.

Відповідно до п. 6.1 договору він набуває чинності з дати підписання і діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором.

27.12.2013 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №1 до договору про надання овердрафту №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 (т.1 а.с.36), відповідно до якої строк користування (термін повернення) кредиту встановлено до 18.01.2014 року включно (п.1.5 договору).

Відповідно до договору овердрафт або кредит грошові кошти, що надаються банком позичальнику у вигляді кредиту на умовах цього договору шляхом оплати платіжних документів позичальника на суму, що перевищує кредитовий залишок, в межах ліміту овердрафту, з утворенням дебетового залишку.

Пунктами 1.2, 1.3 договору сторони погодили, що овердрафт надається за поточним рахунком позичальника №4001, відкритим позичальнику в АТ «Брокбізнесбанк», а надання овердрафту здійснюється шляхом оплати з поточного рахунку платіжних документів позичальника на суму, яка перевищує кредитовий залишок на такому рахунку, але в межах ліміту овердрафту згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.1.4 договору ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 750000,00грн.

Згідно з п.1.6 договору, процентна ставка за користування овердрафтом є фіксованою та становила 26 % річних.

Додатковою угодою №2 від 17.01.2014 (т.1 а.с.31-32) до договору про надання овердрафту №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013, процентна ставка сторонами змінена та становить 21% річних (п.1.6. договору).

Згідно з п. 2.1. договору, в редакції додаткової угоди №2 від 17.01.2014 до договору про надання овердрафту №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013, кредитування позичальника у формі овердрафту здійснюється Банком у межах ліміту та строку, встановлених згідно з цим договором, з максимальним періодом безперервного користування овердрафтом не більше ніж 90 календарних днів.

Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувала заборгованість позичальника за овердрафтом.

Датою закінчення періоду безперервного користування овердрафтом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксована відсутність заборгованості позичальника за овердрафтом.

У разі, якщо на 90 (девяностий) календарний день з дня початку періоду безперервного користування овердрафтом, або в день, визначений пунктом 1.5. договору, позичальник не здійснить погашення заборгованості на поточному рахунку, заборгованість позичальника на поточному рахунку вважається простроченою з робочого дня, наступного за датою закінчення періоду безперервного користування овердрафтом або за датою, визначеною пунктом 1.5. договору, і банк здійснює нарахування процентів на суму овердрафту за фіксованою процентною ставкою 26% річних.

Строк користування (термін повернення) кредиту, в редакції додаткової угоди №2 від 17.01.2014, визначений сторонами до 14.04.2014 включно (п. 1.5. договору).

Відповідно до п. 4.2.1 договору, позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення овердрафту, сплачувати проценти, сплачувати інші грошові зобов'язання за договором, виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

Згідно з 2.9 договору моментом (днем) погашення кредиту, його частини, процентів, неустойки, пені, штрафу та інших платежів, визначених цим договором вважається день зарахування на відповідні рахунки банку у відповідності до п.2.10 цього договору.

Якщо цей день не є операційним банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного операційного банківського дня. При цьому проценти за овердрафтом нараховуються та сплачуються також і за період від дня, що не є операційним банківським з наступного операційного банківського дня.

У п.2.10 договору сторони встановили, що погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості:

а) прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування овердрафтом (якщо прострочення буде мати місце);

б) прострочена заборгованість за комісіями (якщо прострочення буде мати місце);

в) прострочена заборгованість по поверненню овердрафту (якщо прострочення буде мати місце);

г) строкова заборгованість за нарахованими процентами за користування овердрафтом;

д) строкова заборгованість за комісіями;

ж) строкова заборгованість по поверненню овердрафту;

з) заборгованість за неустойкою, пенею, штрафами, у випадку її нарахування банком;

є) в останню чергу відшкодовуються інші витрати банку.

Банк має право змінити порядок погашення заборгованості за договором на власний розсуд і позичальник згоден на таку зміну. При зміні банком порядку погашення заборгованості за договором банк постфактум інформує позичальника про черговість зарахування грошових коштів на погашення зобовязань за договором. Повідомлення надсилається банком у письмовій формі, у порядку, який визначений пунктом 7.7. цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, наданих пояснень сторін станом на 29.01.2014 на поточному рахунку позичальника №4001 обліковується кредитовий залишок у сумі 15304,73грн (т. 11 а.с.232-244).

Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується, що з 30.01.2014 року почався період безперервного користування відповідачем овердрафтом, оскільки саме з цієї дати обліковується перша сума за кредитом у розмірі 106029,90грн після погашення попереднього ліміту, а тому згідно з підпунктом 2.1 договору несплачена сума овердрафту на кінець операційного дня вважається заборгованістю. Так, 90 днів безперервного користування овердрафтом спливає 29.04.2014, але відповідно до п. 1.5 договору (в редакції додаткової угоди №2 17.01.2014) кінцевий строк користування (термін повернення) кредиту - 14.04.2014.

За поясненнями відповідача та поданими ним розрахунками, відповідно до виписок банку за період з 30.01.2014 до 03.03.2014 на рахунок відповідача надійшло всього коштів 1 213 266,18грн, використано відповідачем - 1 717 074,24грн, станом на 03.03.2014 залишок боргу становить 488503,33грн (1 717 074,24грн-1 213 266,18грн-15304,73грн).

В той же час відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості по сумі кредиту у формі овердрафту (т.13 а.с. 59-64) вбачається: 29.01.2014 суму кредитового сальдо на кінець операційного дня у сумі 15304,73грн, сума виконаних платіжних доручень у розрізі операційних днів за період з 30.01.2014 по 28.02.2014 - 1707709,13грн; сума погашеного овердрафту у розрізі операційних днів за період з 30.01.2014 по 28.02.2014 - 1213266,18грн (1707709,13грн-1213266,18грн-15304,73грн = 479138,22грн); сума овердрафту використана у розрізі операційних днів за період з 30.01.2014 по 28.02.2014 989796,85грн, сума сплаченого овердрафту у розрізі операційних днів за період з 30.01.2014 по 28.02.2014 495353,90грн, сума заборгованості по кредиту 479138,22грн (989796,85грн-495353,90грн-15304,73грн= 479138,22грн).

Як свідчить поданий позивачем розрахунок заборгованості по сумі кредиту у формі овердрафту (т.13 а.с. 59-64), 28.02.2014 позивач враховує погашення відповідачем кредиту у сумі 31389,70грн, яка значиться по «кредиту» у виписці позивача по рахунку №4001 за 28.02.2014 (т.12 а.с.144-147). В той же час згідно з випискою банку по рахунку №4001 за 03.03.2014 (т.12 а.с.148-151) позивач вхідну «кредитову» суму 31389,70грн спрямував на погашення заборгованості відповідача по кредиту у сумі 22024,59грн та на погашення процентів по договору за період з 31.01.-27.02.2014 у сумі 9365,11грн. Відповідно до вказаної виписки на рахунок відповідача №4001 03.03.2014 надійшло 3918,82грн, які обліковуються в графі «вихідний кредит».

З огляду на вище наведене та з урахуванням розподілу суми 31389,70грн згідно з наданою позивачем випискою банку, суд доходить висновку, що заборгованість відповідача по кредиту з 03.03.2014 становить 488503,33грн (989796,85грн-485988,79грн-15304,73грн). Отже, відповідно до умов договору дебетове сальдо на рахунку №4001 з 03.03.2014 повинно бути в сумі 488503,33грн, що визначає розмір заборгованості відповідача за овердрафтом та визнається відповідачем.

Позивач згідно з останнім наведеним розрахунком заборгованості відповідача по сумі кредиту у формі овердрафту (т.13 а.с.59-64) визначає залишок боргу відповідача станом на 28.02.2014 у сумі 479138,22грн, який заявляє до стягнення з відповідача як позовні вимоги, що є процесуальним правом позивача.

Заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу по кредиту у сумі 479138,22грн не порушують права відповідача, оскільки заявлена сума боргу не перевищує суму боргу по кредиту станом на 03.03.2014, яку визнає відповідач за наведеним ним розрахунком

Під час розгляду справи встановлено судом та не спростовано позивачем, безпідставність перенесення та обліку позивачем з 05.02.2014 суми 673168,95грн залишку несплаченого відповідачем овердрафту на рахунку простроченої заборгованості за кредитами (№4002) на 7 день безперервного користування відповідачем овердрафтом.

Твердження відповідача про порушення банком обовязку спрямовувати за умовам договору всі кошти, що надійшли за період з 06.02.2014 по 03.03.2014 на рахунок УДСО у сумі 553146,04грн, на погашення заборгованості по овердрафту, у звязку з чим на думку відповідача залишок заборгованості за кредитом становив би 120022,91грн (без урахування надходжень 03.03.2014), а не 488 503,33грн, суд оцінює критично. Оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідач у зазначений період предявляв позивачу для виконання платіжні доручення для проведення поточних платежів на користь контрагентів, заперечень щодо не зарахування банком всіх коштів, які надходили на рахунок УДСО №4001 від останнього до позивача не надходило.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі на надання банківських послуг.

Так, у відповідності до п. 3.1.5 договору №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 року банк має право скористатися своїм правом договірного списання заборгованості за цим договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобовязань, передбачених цим договором, з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в АТ «Брокбізнесбанк» в національній валюті та іноземній валюті, яка відповідає валюті кредиту. При порушенні позичальником термінів виконання будь-якого із своїх зобовязань за цим договором, в тому числі при достроковому настанні строку виконання зобовязання за цим договором, позичальник доручає банку (починаючи з дати прострочення виконання будь-якого з таких зобовязань) здійснювати договірне списання коштів з рахунків позичальника, визначених в абзаці першому цього пункту договору, в сумі фактичної заборгованості позичальника за договором. Договірне списання коштів, що належать позичальнику, банк оформлює відповідним меморіальним ордером. Банк є отримувачем коштів по вказаному договірному списанню.

Право договірного списання баком коштів з рахунку відповідача передбачено і в укладеному 17.05.2012 між ПАТ «Брокбізнесбанк» (банк) та Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області (клієнт) договорі №24044ЧРВ про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточні рахунки та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ та умов цього договору. Відповідно до п.4.1.7 договору №24044ЧРВ від 17.05.2012 банк має право здійснювати договірне списання з рахунку платника за виконані банком операції та надані послуги відповідно до чинних тарифів, а також поштові, телекомунікаційні та інші затрати, за їх фактичною вартістю. Відповідно до п.6.1 вказаного договору клієнт за цим договором доручає банку самостійно здійснювати договірне списання зі свого рахунку суми плати за виконані банком операції та надані послуги згідно чинних тарифів (в т.ч. при здійсненні операцій купівлі-продажу іноземної валюти, банківських металів) у будь-якій валюті, що виникли за цим договором або іншими договорами, укладеними між банком та клієнтом, якщо зазначеними договорами передбачено договірне списання коштів з рахунку клієнта.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку відповідач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Згідно з п.3.2.1 договору №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 року про надання овердрафту банк зобовязаний здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника з урахуванням наступного: а) при надходженні платіжних документів позичальника банк здійснює їх оплату відповідно до умов договору понад залишок власних коштів позичальника в межах встановленого ліміту; б) кошти, які надходять на поточний рахунок впродовж операційного дня, спрямовуються на погашення заборгованості позичальника за цим договором; в) за результатами операцій позичальника протягом операційного банківського дня на момент закінчення такого операційного банківського дня може утворитись як заборгованість позичальника за овердрафтом так і її відсутність; г) на момент закінчення операційного банківського дня заборгованість позичальника за овердрафтом фіксується як дебетове сальдо на поточному рахунку.

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 28.02.2014 №107 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.02.2014 №9 введено тимчасову адміністрацію ПАТ «Брокбізнесбанк» на період з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» (т.1 а.с.17). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 №45 розпочата ліквідація Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (т.1 а.с.15).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.05.2015 №103 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до 10.06.2016 включно (т.1 а.с.18).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.06.2016 №896 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до 10.06.2018 включно (т.13 а.с.65).

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон), який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

У відповідності до ч.1, ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Наведене свідчить, що з введенням тимчасової адміністрації запроваджується особливий режим діяльності банківської установи.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» від 03.03.2014 №248 (т.2 а.с.14) заборонено ПАТ «Брокбізнесбанк» з 03.03.2014 здійснювати будь-які видаткові банківські операції, зокрема: видачу готівкових коштів на будь-які цілі за рахунками юридичних та фізичних осіб; перерахування безготівкових коштів на будь-які цілі за рахунками юридичних та фізичних осіб, крім платежів на користь ПАТ «Брокбізнесбанк»; погашення заборгованості та відсотків за кредитами, комісій та інших нарахувань відповідно до діючих договорів з клієнтами за рахунок встановлених лімітів овердрафту; операції з видачі кредитів та збільшення будь-якої заборгованості клієнтів за активними операціями банку (овердрафт, факторинг, лізинг, іпотека, тощо).

За змістом ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( в редакції яка діє на час виникнення спірних правовідносин) під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п.1); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом (п.4).

Відповідно до частини 1 ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У постанові від 12.12.2016 у справі 927/1133/15 Вищий господарський суд України вказав на те, що судами попередніх інстанцій не досліджувалось, яким чином договірне списання коштів у вигляді зарахування зустрічних вимог особи, що одночасно є і кредитором, і боржником неплатоспроможного банку, щодо якого введено тимчасову адміністрацію, могло порушити в цілому баланс інтересів інших кредиторів банку, що було обовязковою умовою заборони здійснення банком можливості зарахування таких вимог за нормами частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За змістом ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Для зарахування зустрічних вимог достатньо заяви однієї із сторін зобов'язання.

За змістом зазначеної норми, зарахування - це спосіб припинення зобовязання, за яким припиняються зустрічні однорідні вимоги з волі обох сторін, втім, для здійснення якого достатньо заяви лише однієї сторони, тобто, для зарахування зустрічних вимог необхідно, щоб сторони одночасно брали участь у двох зобовязаннях і при цьому кредитор в одному зобовязанні повинен бути боржником в іншому зобовязанні. Зарахування можливе лише у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобовязань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом. Необхідною умовою для здійснення зарахування є також настання строку виконання за обома вимогами, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

Договірне списання заборгованості за умовами п. 3.1.5 кредитного договору, є правом банку, а не його обов'язком. Крім того, на списання банком коштів з рахунку клієнта Банку в період тимчасової адміністрації також розповсюджуються приписи п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час розгляду справи суд зясував, що відповідач під час дії тимчасової адміністрації не звертався до позивача з заявою про зарахування зустрічних вимог. Окрім того, діючим законодавством не передбачено «договірне списання коштів у вигляді зарахування зустрічних вимог особи», а тому відсутні підстави для дослідження питання яким чином договірне списання коштів у вигляді зарахування зустрічних вимог особи, що одночасно є і кредитором, і боржником неплатоспроможного банку, щодо якого введено тимчасову адміністрацію, могло порушити в цілому баланс інтересів інших кредиторів банку.

Законом України від 04.07.2014 №1586-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи», який набрав чинності з 11.07.2014, частину шосту статті 36 доповнено пунктом 5, згідно з яким обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Відповідач вважає, що відповідно до п.5 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних і юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації та посилається на позицію, викладену у постанові ВСУ від 03.02.2016 у справі №908/503/15-г (№3-1182гс15).

Суд звертає увагу на принцип незворотності дії закону в часі, встановленого ч.1 ст.58 Конституції України та ч.2 статті 5 Цивільного кодексу України, та критично оцінює зазначені твердження відповідача, оскільки зміни до редакції ст.36 Закону, на які посилається відповідач, набрали чинності вже після того, як з 10.06.2014 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк», тобто на час дії тимчасової адміністрації в банку зазначена вище редакція ч.6 ст. 36 Закону була відсутня.

У зв'язку з цим колегія суддів не може прийняти до уваги посилання заявника в обґрунтування своїх заперечень на постанову Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі №908/503/15-г з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 статті 11128 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Натомість висновки Верховного Суду України, що вміщені у вказаній постанові, є наслідком застосування норми п.5 ч.6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній з 11.07.2014р.), а саме після запровадження в банку тимчасової адміністрації з 28 листопада 2014 року. Отже, в порівнянні з даною справою, згадана постанова Верховного Суду України не може вважатися прийнятою з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а фактичні обставини та правовідносини у ній не можна вважати подібними з правовідносинами в даній справі, оскільки останні виникли протягом березня-червня 2014 року.

Згідно з довідкою ПАТ «Брокбізнесбанк» №71 від 30.01.2014, наданою Управлінню ДСО при УМВС України в Чернігівській області, станом на 30.01.2014 відкриті поточні рахунки УДСО при УМВС України в Чернігівській області: UAH, 4001/USD, 4002/ UAH, кредитна заборгованість УДСО при УМВС України в Чернігівській області станом на 30.01.2014 відсутня. (т.2 а.с.163).

Згідно з довідкою ПАТ «Брокбізнесбанк» №366/1 від 27.05.2014, наданою Управлінню ДСО при УМВС України в Чернігівській області, станом на 01.04.2014 залишки по поточним рахункам становлять: 4001 UAH 219859,79грн., 4001 USD 0,00дол.США, 4002 UAH 0,03грн., 4001 UAH 0,00грн. (т.2 а.с.164).

Згідно з довідкою ПАТ «Брокбізнесбанк» №64 від 21.04.2015, наданою Управлінню ДСО при УМВС України в Чернігівській області, станом на 27.02.2015 залишок по рахунку 4001/UAH становить 368770,03грн. (т.2 а.с.165).

Як свідчать матеріали справи та підтверджують сторони, майже кожного дня з 03.03.2014 по 10.07.2014 на рахунок відповідача №4001 за послуги охорони надходили кошти, які за даними позивача рахуються кредитовим значенням, що підтверджується банківськими виписками та довідками банку, а саме: 03.03.2014 3918,82грн, 04.03.2014 11489,37грн, 05.03.2014 5325,79грн, 06.03.2014 43776,11грн, 07.03.2014 2670,31грн, 11.03.2014 9857,28грн., 12.03.2014 13335,37грн., 13.03.2014 15726,56грн, 14.03.2014 6247,38грн, 17.03.2014 2848,70грн, 18.03.2014 1927,14грн, 19.03.2014 3911,17грн, 20.03.2014 8678,50грн, 21.03.2014 4260,35грн, 24.03.2014 4183,09грн, 25.03.2014 8865,86грн, з яких 50,00грн позивач врахував в погашення нарахованих доходів за обслуговування системи Клієнт-Банк за період з 01.03.2014 по 31.03.2014 (8815,86грн залишок), 26.03.2014 2600,00грн, 27.03.2014 64119,33грн, 28.03.2014 1410,00грн, 31.03.2014 4758,66грн, 01.04.2014 8654,50грн, 02.04.2014 1616,13грн, 03.04.2014 1300,00грн, 04.04.2014 335,00грн, 07.04.2014 10862,98грн, 08.04.2014 1003,87грн, 09.04.2014 1481,74грн, 10.04.2014 5655,63грн, 11.04.2014 700,00грн, 14.04.2014 2840,04грн, 15.04.2014 3488,81грн, 16.04.2014 1698,91грн, 17.04.2014 1260,00грн, 18.04.2014 1164,23грн, 22.04.2014 4313,51грн, 23.04.2014 1086,97грн, 24.04.2014 964,31грн, 25.04.2014 39,93грн, 28.04.2014 2820,64грн, 29.04.2014 380,00грн, 30.04.2014 28015,14грн, з яких 50,00грн позивач врахував в погашення нарахованих доходів за обслуговування системи Клієнт-Банк за період з 01.04.2014 по 30.04.2014 (27965,14грн залишок), 05.05.2014 1158,05грн, 06.05.2014 1216,13грн, 07.05.2014 1595,43грн, 08.05.2014 1652,83грн, 12.05.2014 50,00грн, 13.05.2014 259,76грн, 14.05.2014 1957,88грн, 15.05.2014 510,00грн, 16.05.2014 5556,14грн, 19.05.2014 2644,90грн, 20.05.2014 320,00грн, 21.05.2014 5881,61грн, 22.05.2014 3430,32грн, 23.05.2014 1022,80грн, 27.05.2014 1862,43грн, 28.05.2014 60,00грн, 29.05.2014 3336,08грн, 30.05.2014 18833,95грн, з яких 50,00грн позивач врахував в погашення нарахованих доходів за обслуговування системи Клієнт-Банк за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 (18783,95грн залишок), 02.06.2014 1137,30грн, 03.06.2014 70,00грн, 05.06.2014 590,00грн, 06.06.2014 11671,44грн, 10.07.2014 4510,85грн, а всього 368770,03грн.

Згідно з останньою випискою по поточному рахунку №4001 за 10.07.2014 рахується кредитовий залишок коштів у розмірі 368 770,03грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач під час дії тимчасової адміністрації не спрямовував кошти, які надходили на поточний рахунок відповідача впродовж операційного дня, на погашення заборгованості позичальника за договором №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013.

Доводи відповідача щодо відсутності заборгованості перед позивачем через те, що на рахунку відповідача відсутнє дебетове сальдо відповідно до довідок банку від 27.05.2014 за №366/1 та від 21.04.2015 за №64, як передбачено пунктом 2.6 договору є необґрунтованими, оскільки сторони в договорі дали визначення що таке «дебетове сальдо» і «кредитовий залишок».

Слід зазначити, що за умовами договору дебетовий залишок (дебетове сальдо) - це сума виконаних Банком платіжних документів позичальника за поточним рахунком понад кредитовий залишок. Дебетовий залишок визначає розмір заборгованості за овердрафтом або заборгованості за кредитом.

Кредитовий залишок - фактичний залишок грошових коштів позичальника на поточному рахунку.

Суд погоджується, що у банківських виписках по поточному рахунку №4001 не відображалася сума «дебетового залишку» відповідно до умов договору, але при цьому вважає, що невідображення суми «дебетового залишку» не свідчить та не є доказом відсутності заборгованості відповідача за кредитом.

За таких обставин суд доходить висновку про безпідставність зазначених доводів відповідача про відсутність заборгованості по кредиту.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем виконані умови договору та надано відповідачу кредит у формі овердрафту, однак відповідач у визначений за домовленістю строк - 14.04.2014 не здійснив погашення заборгованості по овердрафту, у звязку з чим з 15.04.2014 року виникла прострочена заборгованість відповідача по овердрафту.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя вказаної статті Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас банк згідно з ч. 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

При цьому у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, тому даний Закон підлягає переважному застосуванню до спірних правовідносин в співвідношенні з іншими законодавчими актами України, в тому числі й з Цивільним кодексом України, що прямо випливає з наведеного п.8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону України.

В спірних правовідносинах дія обмеження прав клієнта (відповідача), передбаченого статтею 1074 Цивільного кодексу України, випливає з п.5 статті 602 цього Кодексу, згідно якого не допускається зарахування зустрічних вимог в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідач у відповідності до ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» звернувся до позивача із письмовою заявою від 23.06.2014 №16/1-2-1445 (т.2 а.с.171-173) про визнання та задоволення грошових вимог кредитора на загальну суму 364 259,18грн. У вказаній заяві відповідач, як кредитор банку, повідомив позивача, що між ПАТ «Брокбізнесбанк» та відповідачем 17.05.2012 укладено договір №24044ЧРВ про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування. Згідно з даним договором відповідачу відкрито в банку рахунок №4001. Станом на 06.06.2014 грошові вимоги відповідача до банку складаються із зобовязань за залишками коштів на рахунку №4001 на загальну суму 364259,18грн.

14.07.2014 відповідач звернувся до позивача із заявою про збільшення грошових вимог кредитора №16/1-2-1650 (т.2 а.с.174-175), у якій зазначив, що станом на 10.07.2014 на рахунок № 4001 додатково поступили кошти в сумі 4 510,85грн та, відповідно, просив збільшити грошові вимоги на суму 4 510,85грн.

Листом №7/2755-кр від 28.10.2014 відповідача було повідомлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №226/14 від 16.10.2014 грошові вимоги Управління державної служби охорони були акцептовані в сумі 368770,03грн як вимоги кредитора та будуть задовольнятися в 7-му чергу (т.2 а.с.176).

Таким чином, Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області є кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк».

На виконання вказівки, що міститься у постанові Вищого господарського суду від 12.12.2016 у справі №927/1133/15 суд встановив, що на момент звернення позивача із позовом, набрали чинності зміни, внесені пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 № 629-VІІІ, що діє з 12.08.2015.

Вказаним Законом внесені зміни до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шляхом доповнення ч. 2 ст. 46 пунктом 8 (набрав чинності з 12.08.2015).

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції зазначених змін, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Частиною 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Під час нового судового розгляду відповідач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» з заявою від 03.02.2017 за №6/1-2-5Лк про зарахування зустрічних вимог (т.5 а.с.68-69), в якій просив зарахувати на рахунок УДСО при УМВС України в Чернігівській області №44001 в сумі 368770,03грн на погашення частини заборгованості за договором овердрафту №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 на рахунку УДСО при УМВС України в Чернігівській області №44001, яка обліковується в сумі 488503,33грн.

Листом вих.№1202 від 20.02.2017 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4 відмовила у проведенні зарахування, посилаючись на те, що кошти на рахунку УДСО при УМВС України в Чернігівській №44001 надійшли періодичними платежами після 03.03.2014, тобто не перебували на поточному рахунку боржника станом на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку 03.03.2014. А також, уповноважена особа зазначила, що в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст.52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону, не допускається. Таке припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог до початку задоволення вимог відповідної черги, до якої віднесено вимоги кредитора, який одночасно є боржником банку, буде порушенням черговості задоволення вимог кредиторів, визначеної ст.52 Закону.

Матеріалами справи підтверджено та визнано відповідачем, що кошти у сумі 368770,03грн. надійшли на його рахунок №4001 у період з 03.03.2014 по 10.07.2014, тобто під час дії тимчасової адміністрації у сумі 364259,18грн та під час введення ліквідаційної процедури у сумі 4510,85грн.

Водночас судом встановлено відсутність всіх передбачених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» умов для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог сторін по кредитному договору та договору банківського рахунку, а саме: на момент введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Брокбізнесбанк» (станом на 03.03.2014р.) на банківському рахунку відповідача кошти у сумі 368770,03грн не знаходилися, що досліджено судом та визнається сторонами, решта необхідних умов для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог наявна.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо правомірності відмови позивача відповідачу у проведенні зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 368770,03грн, які надійшли після введення тимчасової адміністрації.

Однак, незважаючи на вищевикладене, договір про надання овердрафту підлягає виконанню відповідачем відповідно до приписів статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, а позов, враховуючи наявність заборгованості по кредиту, задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за договором в сумі 479138,22грн.

Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до п.2.6 договору позичальник зобовязаний сплатити банку проценти за користування кредитом, які нараховуються на основі процентної ставки, що вказана в п.1.6 договору. Проценти нараховуються у валюті кредиту, вказаної в п.1.4 договору на суму зафіксованого дебетового сальдо на кінець кожного операційного дня. При розрахунку процентів враховується день утворення дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника і не враховується день погашення. Для розрахунку процентів використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Згідно з п. 2.7. договору, нарахування процентів за користування овердрафтом здійснюється щомісячно, при цьому, перше нарахування процентів за користування овердрафтом банк здійснює за період після утворення дебетового сальдо на поточному рахунку позивальника по передостанній робочий день включно, місяця, в якому виникло дебетове сальдо; в подальшому проценти нараховуються за період з останнього робочого дня попереднього місяця по передостанній робочий день, включно, поточного місяця; при повному погашенні заборгованості за овердрафтом (у тому числі достроковому) з останнього робочого дня попереднього місяця до дня погашення (не включно). В місяцях, на які припадає останні день податкового (звітного) кварталу проценти нараховуються по останній день такого місяця включно.

За умовами п. 2.8. договору позичальник зобовязався сплачувати проценти щомісяця до 7 (сьомого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення (у тому числі дострокового) заборгованості за кредитом в повному обсязі. Проценти сплачуються на рахунок №4002 в АТ «Брокбізнесбанк» код банку 300249.

Позивач просить стягнути з відповідача 120 874,95грн заборгованості по процентам за період з 27.02.2014 по 27.02.2015 відповідно до останнього розрахунку залишку заборгованості по процентам (т.13 а.с.54-58).

Відповідно до п. 4.2.1 договору позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення овердрафту, сплачувати проценти, сплачувати інші грошові зобов'язання за договором, виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

У наведеному розрахунку заборгованості по процентам позивач вказує про наявність станом на 03.03.2014 за відповідачем переплати по процентам у сумі 634,18грн, так як позивачем визначено проведення відповідачем 03.03.2014 у сумі 9365,11грн оплати процентів, нарахованих за період з 31.01.2014 по 26.02.2014 у сумі 8730,93грн.

За період з 27.02.2014 по 26.02.2015 позивачем нараховані відповідачу проценти за користування кредитом у сумі 121509,13грн, у тому числі за 27.02.2014 нараховані проценти від суми непогашеного кредиту 510527,92грн виходячи із ставки 21%, за період з 28.02.14 по 14.04.2014 нараховані проценти від суми непогашеного кредиту 479138,22грн виходячи із ставки 21%, за період з 15.04.14 по 26.02.2015 нараховані проценти від суми непогашеного кредиту 479138,22грн виходячи із ставки 26%.

Дослідивши наведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, приймаючи до уваги, що відповідачем фактично отримано кредит у формі овердрафту і не повернуто його, на час розгляду справи відповідачем не подано доказів сплати процентів, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 120 874,95грн заборгованості по процентам за період з 27.02.2014 по 26.02.2015 (кінцева дата нарахування позивачем процентів відповідно до розрахунку) підлягають задоволенню у повній сумі.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч.3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 5.1. договору, за порушення строків погашення заборгованості за овердрафтом та/або непогашення заборгованості за овердрафтом в день закінчення періоду безперервного користування овердрафтом та/або за порушення строків сплати процентів за користування овердрафтом та/або комісій банк має право нарахувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Для розрахунку пені використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Відповідно до п. 5.4 договору овердрафту, сторони домовились, що за вимогами банку про сплату пені застосовується позовна давність у три роки і вона нараховується за цей же строк. За умовами вказаного пункту договору сторони також домовилися, що за вимогами банку про сплату штрафу застосовується позовна давність у три роки.

Позивач, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача пеню у сумі 52731,46грн, нараховану за прострочку сплати кредиту у сумі 479138,22грн за період з 15.04.2014 по 14.10.2014, пеню у сумі 10820,69грн, нараховану за несвоєчасну сплату процентів за період з 08.02.2014 по 26.02.2015.

Матеріалами справи підтверджується неповернення відповідачем кредиту у встановлений сторонами строк - 14.04.2014.

Як стверджує відповідач та не спростував позивач, між сторонами під час виконання договору №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 склалися такі договірні відносини, при яких позивач самостійно у строк платежу здійснював списання коштів з рахунку позичальника та направляв їх на погашення процентів, нарахованих позивачем за користування відповідачем кредитом, при цьому позичальник не надавав позивачу платіжних документів.

Дослідивши наведений позивачем розрахунок пені (т.13 а.с.51) суд встановив, що позивач при здійсненні нарахування пені за прострочення спати процентів в розрахунок включає нарахування пені за 3 дні за період з 08.02.2014 по 10.02.2014 в сумі 10,00грн, які проведені з суми простроченого платежу по сплаті процентів у сумі 9360,27грн, нарахованих з 01.01.2014 по 30.01.2014. Суд вважає такі нарахування безпідставними, оскільки строк сплати процентів 07.02.2014, а позивач здійснив списання коштів тільки 11.02.2014, хоча станом на 07.02.2014 кошти на рахунку відповідача були, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, такі дії позивача призвели до необґрунтованого збільшення нарахування штрафних санкцій.

З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочку сплати кредиту підлягають задоволенню у сумі 52731,46грн за період з 15.04.2014 по 14.10.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочку сплати процентів підлягають частковому задоволенню у сумі 10810,69грн за період з 08.04.2014 по 26.02.2015. В решті стягнення пені вимоги позивача задоволенню не підлягають у звязку з їх безпідставністю.

Позивач просить стягнути з відповідача відповідно до останнього розрахунку (т.13 а.с. 52): 12523,23грн 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованості по кредиту) за період з 15.04.2014 по 26.02.2015 та 1534,50грн 3% річних (згідно ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по процентам) за період з 08.02.2014 по 26.02.2015.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що порядок сплати боржником процентів за користування чужими грошовими коштами регламентований ст.536 Цивільного кодексу України, а умовами договору №2Ю/ЧРВ від 01.07.2013 не встановлено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Дослідивши наведений позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем здійснено нарахування 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України від простроченої суми кредиту та суми несплачених процентів за невиконання грошового зобовязання, а не нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

Окрім того, позивач при здійсненні нарахуванні 3% річних за прострочення спати процентів в розрахунок включає нарахування за 3 дні за період з 08.02.2014 по 10.02.2014 в сумі 2,31грн, які проведені з суми простроченого платежу по сплаті процентів 9360,27грн, нарахованих з 01.01.2014 по 30.01.2014.

Суд вважає такі нарахування безпідставними з огляду на встановлені вище обставини при дослідження правомірності нарахування відповідачем пені за аналогічний період.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 12523,23грн за прострочення сплати кредиту підлягають задоволенню у повній сумі, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення сплати процентів підлягають частковому задоволенню у сумі 1532,19грн. В решті позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення сплати процентів задоволенню не підлягають.

Позивач просить стягнути з відповідача 92473,68грн інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості по кредиту за період з 01.05.2014 по 31.01.2015 та 10266,23грн інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості по процентам за період з 01.05.2014 по 31.01.2015 відповідно до наведеного розрахунку (т.13 а.с.52).

Здійснивши перевірку правильності обчислення позивачем інфляційних втрат у поданому розрахунку, суд доходить висновку, що він відповідає вимогам норм матеріального права та умовам договору, а відповідні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню та стягненню на користь позивача в повній сумі.

Доводи відповідача щодо нарахування процентів, пені, 3%, інфляційних втрат (т.13 а.с.71-79) з урахуванням коштів, які надходили під час тимчасової адміністрації, залишаються поза увагою суду, оскільки відповідачем при цьому не враховано умови договору (п.2.10) щодо черговості погашення заборгованості.

Позивач просить стягнути з відповідача штраф у сумі 1000,00грн, посилаючись на те, що відповідачем двічі було порушено п.4.2.6 договору при зміні керівника не було повідомлено банк в спосіб та строк, передбачений договором

Відповідно до п.4.2.6 договору позичальник зобовязаний письмово повідомити банк про зміну найменування, місцезнаходження, складу посадових осіб, зміни до установчих документів позичальника, про прийняття рішення щодо злиття, поділу, приєднання, перетворення, виділу чи про ліквідацію юридичної особи-позичальника, інші обставини, що впливають на виконання зобовязань за цим договором, протягом 3 робочих днів з моменту настання таких обставин.

Згідно п.5.3 договору банк має право нараховувати позивальнику, а позичальник у разі нарахування банком, зобовязаний сплатити штраф за порушення вимог цього договору, зокрема за порушення п.4.2.6 штраф у сумі 500,00грн за кожний випадок.

Відповідно до наказу Департаменту державної служби охорони №516 о/с від 20.12.2013 (т.4 а.с.76) начальником Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області призначено ОСОБА_6, проте в порушення умов договору відповідачем про зміну складу посадових осіб було повідомлено банк лише 27.12.2013 шляхом оформлення картки із зразками підписів та відбитка печатки (т.4 а.с.77).

Відповідно до наказу Департаменту державної служби охорони №339 о/с від 01.12.2014 (т.4 а.с.78) начальником Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області призначено ОСОБА_5 з 25.11.2014, проте в порушення умов договору відповідачем про зміну складу посадових осіб було повідомлено банк лише 13.03.2015 шляхом оформлення картки із зразками підписів та відбитка печатки (т.4 а.с.79).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову в частині стягнення штрафу, оскільки матеріалами справами підтверджується, а відповідачем відповідно не спростовано, не виконання останнім п.4.2.6 договору.

Окрім того, відповідно до приписів ст.627 Цивільного кодексу України діє свобода договору. Сторони є вільними в укладені договору.

У ст.231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. право сторін визначати розмір штрафних санкцій.

У п.4.2.6 сторони визначили обовязок позичальника письмово повідомляти банк про зміну складу посадових осіб, а у п.5.3 договору сторони встановили розмір штрафних санкцій за порушення п.4.2.6.

Суд зазначає, що діє презумпція правомірності правочину. Пункти 4.2.6 та п.5.3 договору на час прийняття рішення не визнані в судовому порядку недійсними, а тому в силу презумпції правомірності правочину, закріпленої у ст. 204 ЦК України, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення штрафу у сумі 1000,00грн.

Оскільки, на час вирішення спору відповідачем не подано доказів виконання договору і відсутні підстави для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача, господарський суд, доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 479138грн22коп. заборгованості за кредитом, 120874грн95коп. заборгованості за процентами, 12523грн 23коп. 3% річних за прострочення сплати кредиту, 1532грн19коп. 3% річних за прострочення сплати процентів, 92473грн68коп. інфляції за прострочення сплати заборгованості по кредиту, 10266грн23коп. інфляції за прострочення сплати заборгованості по процентам, 52731грн46коп. пені за прострочення сплати кредиту, 10810грн69коп. пені за прострочення сплати процентів, 1000грн00коп. штрафу. В решті позову відмовити.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем при поданні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.04.2016 у справі №927/1133/15 сплачено судовий збір у сумі 17333,28грн. згідно платіжного доручення №4254 від 19.04.2016 (т.4 а.с.135). При поданні касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 у справі №927/1133/15 відповідачем сплачено судовий збір у сумі 4727,25грн. згідно платіжного доручення №6312996 від 27.09.2016 (т.4 а.с.178) та у сумі 14181,78грн. згідно платіжного доручення №6312985 від 20.07.2016 (т.4 а.с.179).

Згідно позиції, що викладена у п.4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках, коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення судовий збір не стягується, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України та приймаючи до уваги, що на час звернення позивача до суду 18.08.2015 (згідно з поштовим штемпелем на конверті, в якому надійшла позовна заява), останній був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» (в редакції яка діяла на час звернення до суду) з відповідача належить стягнути у дохід Державного бюджету України 15627грн01коп. судового збору.

В матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем судового збору, а тому вимога позивача про стягнення судового збору на його користь є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги результати нового розгляду справи, суд доходить до висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат, понесених УДСО при УМВС України в Чернігівській області при сплаті судового збору в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.22, 33, 34, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області (вул. І.Франка, 4-А, м. Чернігів, 14021, ідентифікаційний код 08597061) на користь Публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк (проспект Перемоги, 41, м. Київ, 03057, ідентифікаційний код 19357489) 479138грн.22коп. заборгованості за кредитом, 120874грн.95коп. заборгованості за процентами, 12523грн. 23коп. 3% річних за прострочення сплати кредиту, 1532грн.19коп. 3% річних за прострочення сплати процентів, 92473грн.68коп. інфляції за прострочення сплати заборгованості по кредиту, 10266грн.23коп. інфляції за прострочення сплати заборгованості по процентам, 52731грн.46коп. пені за прострочення сплати кредиту, 10810грн.69коп. пені за прострочення сплати процентів, 1000грн.00коп. штрафу.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Управління державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області (вул. І.Франка, 4-А, м. Чернігів, 14021, ідентифікаційний код 08597061) у дохід Державного бюджету України (УК у м. Чернігові/м. Чернігів/22030101, , банк отримувача ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, рахунок отримувача 3002) 15627грн.01коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.04.2017

Головуючий суддя Книш Н.Ю.

Судді Оленич Т.Г.

ОСОБА_8