ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р.Справа № 922/442/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "Харківгаз", м. Харків
до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 за дов. №007Др-19-1216 від 29.12.16р., ОСОБА_3 за дов. №007ДР-20-1216 від 29.12.16р.;

відповідача: ОСОБА_4 за дов. №127 від 29.12.16р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Харківській обл., м. Харків, у якому просить стягнути з відповідача 25267,82 грн. основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних в сумі 2153,69грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом від 25.11.2014р. № 15 ПТ-БГ-71-2014 в частині повної та своєчасної оплати природного газу, поставленого позивачем, в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 526, 611 625 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.02.2017 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22.02.2017 року о 10:30 годині.

20.02.2017 року за вх.№5667 позивач надав до суду уточнення до позовної заяви за змістом якої позивач, не змінюючи розмір суми заборгованості, зазначає, що загальна сума заборгованості 27421,52 грн. складається з наступних складових: основна заборгованість 2037,02 грн.; 2153,69 грн. 3% річних, 4893,80 грн. суми індексу інфляції за весь час прострочення.

Ухвалою від 22.02.2017 року уточнена позовна заява була прийнята судом до розгляду.

22.02.2017р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 15.03.2017р. 10:30 год.

15.03.2017р. у судовому засіданні було оголошено технічну перерву до 27.03.2017р. 12:00 год.

24.03.2017р. від представника відповідача надійшов письмовий відзив на уточнену позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що всупереч п.2.7. Договору №15 ПТ-БГ-71-2014 від 25.11.2014 взагалі не отримував в зазначені договором строки від позивача акти прйимання-передачі газу, дані обставини на думку відповідача свідчать про умисні дії позивача, спрямовані на збільшення розміру заборгованості відповідача перед позивачем.Окрім цього вказує, що позивачем до уточненої позовної заяви не додано детальний розрахунок нарахування відповідачу 3% річних та індексу інфляції .

Ухвалою суду від 27.03.2017р. задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, зобов'язано позивача надати до суду детальний розрахунок по основному боргу, 3% річних, індексу інфляції з зазначенням в ньому дні та періоди їх нарахування. Надати письмові пояснення щодо приводу їх нарахування.

Також цією ухвалою витребувано у позивача докази направлення на адресу відповідача - Головного територіального управління юстиції у Харківський обл., м. Харків актів приймання-передачі природного газу №12/2 від 31.12.2014 , №12/1 від 24.12.2014р.

03.04.2017р. через канцелярію суду від представника позивача надійшли витребувані ухвалою суду документи, які після огляду були долучені судом до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.04.2017 р. від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 11005) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області 03.04.2017р. задоволено клопотання (вх.№11005 від 03.04.2017) відповідача про продовження строку вирішення спору на 15 днів за межі встановлені ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладено на 11.04.2017р.

У судовому засіданні 11.04.2017р. представники позивача підтримали позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві (вх.№5667 від 20.02.2017р.), просили позов задовольнити.

Пристуній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував з підтав, викладених ним у відзиві на уточнення до позовної заяви (вх.№10077 від 24.03.2017).

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником (далі за текстом газорозподільне підприємство) та відповідачем, як споживачем, укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 15 ПТ-БГ-71-2014 від 25.11.2014 р. (далі за текстом договір; а.с. 10-12), відповідно до умов якого постачальник зобовязався постачати природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що розрахунковий період за договором становить один місяць з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п. 4.6 договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовим та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до Додатка 2 до Договору.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 6.2.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання, та відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.10.2014 року та діє до 31.12.2014 року, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 2 Додаткової угоди №31401 від 31.12.2014 р. до вказаного Договору сторони змінили строк дії Договору до 31.03.2015р., в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з додатковою угодою №1/385 від 25.11.2014 р. до зазначеного договору змінено п.4.2.1 Договору, а саме: Ціна за 1000 м3 природного газу з 01.11.2014р. становить 5100,00 грн. без урахування ПДВ, та інших зборів та тарифів. До сплати за 1000 м3 природного газу - 6738,24 грн. (сума з ПДВ, зборами та тарифами).

Додатковою угодою №2/386 від 01.12.2014р. до Договору змінено п.4.2.1 Договору, а саме: Ціна за 1000 м3 природного газу з 01.12.2014р. становить 5900,00 грн. без урахування ПДВ, та інших зборів та тарифів. До сплати за 1000 м3 природного газу - 7717,44 грн. (сума з ПДВ, зборами та тарифами).

Відповідно до п.2.6. Договору послуги з постачання природного газу документально оформлюються підписаним Сторонами актом приймання-передачі природного газу, що оформлюється згідно з даними вузлів обліку.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору здійснив постачання 14,890 тис.м3 відповідачу природного газу в грудні 2014 р. на загальну суму 20374,02грн., що підтверджується підписаними між сторонами технічними актами приймання-передачі природного газу а саме:

технічний акт №46 від 31.12.2014р., на 1800 тис.м3; технічний акт №6 від 31.12.2014р., на 1 788 тис.м3; технічний акт №12/14 від 31.12.2014р., на 2 192 тис.м3; технічний акт від 31.12.2014р., на 0,677 тис.м3; технічний акт №12 від 31.12.2014р., на 0,422 тис.м3; технічний акт №12 від 24.12.2014р., на 1,165 тис.м3; технічний акт від 31.12.2014р., на 0,816 тис.м3; технічний акт №12 від 31.12.2014р., на 1,021 тис.м3; технічний акт №582 від 24.12.2014р., на 2509 тис.м3; технічний акт від 31.12.2014р., на 2500 тис.м3;

Проте, відповідач заборгованість за поставлений в грудні 2014 р. природний газ не сплатив.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №15 ПТ-БГ-71-2014 від 25.11.2014 р в сумі 20374,02 грн.

Крім того, в звязку з прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем нараховано до стягнення з відповідача на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства 4893,80 грн. - інфляційних втрат, 2153,69 грн. - 3% річних за період прострочення з 31.10.2014 р. по 31.01.2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором в сумі 20374,02 грн. підтверджується технічними актами приймання-передачі природного газу (а.с.17-26)

Проте, відповідач заперечує проти факту отримання ним від позивача ОСОБА_5 №12/1 прийому передачі газу від 24 грудня 2014р. та ОСОБА_6 №12/2 прийому передачі газу від 31 грудня 2014р. Зазначає, що у нього відсутні відомості стосовно ОСОБА_6, як працівника Головного територіального управління юстиції у Харківській області, підпис на супровідному листі №104.1-СЛ-5054-1116 від 04.11.2016р. якої свідчить про їх отримання.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно факту неотримання ним зазначених актів, оскільки дані доводи спростовуються наявними доказами та є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи з огляду на те, що лист №4692 від 19.11.15 (а.с. 69) адресований позивачем начальнику Головного територіального управління юстиції у Харківській області Міністерства юстиції України ОСОБА_7 разом з додатками до нього - ОСОБА_6 №12/1 прийому передачі газу від 24 грудня 2014р., ОСОБА_6 №12/2 прийому передачі газу від 31 грудня 2014р, був отриманий відповідачем 24.11.2015р., що підтверджується відповідною відміткою відповідача про його прийняття.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів сплати існуючого боргу, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 15 ПТ-БГ-71-2014 від 25.11.2014 р в сумі 20374,02 грн.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що в п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати заборгованості за договором підтверджується матеріалами справи, та останнім жодним чином не спростована.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за такі прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про задоволення відповідної частини позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 4893,80 грн. інфляційних та 2153,69 грн. 3% річних.

З урахуванням вимог ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 1600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 43, 44, 49, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1, рахунок № НОМЕР_1 в АБ "Клірінговий дім" м. Київ, МФО 300647, код 03359500) 20374 грн. 02 коп. основного боргу; 2153 грн. 69 коп. процентів; 4893 грн. 80 коп. втрат від інфляції та 1600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 14.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_1