ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.04.2017р. Справа №905/291/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка

до відповідача 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика

"Курахівська", с.Вовчанка, Донецька область

відповідача 2. Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії

"Донецька залізниця", м.Київ

про стягнення збитків в сумі 3596,73 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1-по дов.

від відповідача 1: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача 2: ОСОБА_3-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с.Вовчанка, Донецька область, до відповідача 2, Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця", м.Київ, про стягнення збитків в сумі 3596,73 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на накладні №№49841315 від 29.07.2016р, 49869118 від 30.07.2016р., комерційні акти №БН696741/74 від 01.08.2016р., №БН696742/75 від 01.08.2016р., №БН696743/76 від 01.08.2016р., договір №УПр14/36 від 27.02.2014р., протокол розбіжностей до нього від 03.03.2014р., додаткові угоди №1 від 17.11.2014р., №2 від 02.12.2014р., №3 від 01.10.2015р., №4 від 01.10.2015р., №5 від 03.06.2016р., специфікацію від 20.07.2016р., акти приймання передачі від 29.07.2016р., від 30.07.2016р.

Відповідач 1 надав заперечення на позов від 12.04.2017р., в яких повідомив суд про відсутність в нього зобовязань перед позивачем з постачання товару та, як наслідок, неможливість порушення таких зобовязань.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву від 14.02.2017р., проти позову заперечує, посилаючись на недоведеність позивачем факту втрати вантажу залізницею. При цьому, за твердженням відповідача 2, в даному випадку має місце не втрата вантажу, а неправильне визначення маси вантажу вантажовідправником.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

27.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод (надалі Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдинг» (надалі Продавець) був підписаний договір №УПр14/36, на підставі якого постачальник зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію за марочним складом, кількістю, вказаними у відповідних специфікаціях, що є невідємною частиною даного договору та на умовах, що передбачені договором.

Згідно з наданими актами приймання-передавання від 29.07.2016р. та від 30.07.2016р. покупець отримує у власність товар камяне вугілля ДГКОМ 913-100 загальною масою 238, 1 т.

Додатковою угодою від 03.06.2016р. до договору №УПр14/36 від 27.02.2014р., змінено сторону договору (покупця) з Публічного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод на Приватне акціонерне товариство Авдіївський коксохімічний завод.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

29.07.2016р. за накладною №49841315 Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с.Вовчанка, Донецька область (надалі Вантажовідправник) зі станції відправлення Курахівка Донецької залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці відвантажило на адресу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка (надалі Вантажоотримувач) у вагонах №53181418, №56557812, вантаж камяне вугілля у газовому стані.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагонах: №53181418 нетто 64300 кг., №56557812 нетто 64600 кг.

Відповідно до накладної вантаж розміщено навалом, вище рівня бортів, маркування двома прокольними борознами, вапняковим розчином. Вантаж закріплено згідно з п.3.1, гл.14ту Додатка 3 до СМГ. Відповідальний за розміщення та кріплення вантажу ОСОБА_4

На станції Авдіївка Донецької залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагонах №53181418, №56557812 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

За результатами контрольної перевірки станцією Авдіївка Донецької залізниці були складені комерційні акти: №БН696741/74 від 01.08.2016р., №БН696742/75 від 01.08.2016р., відповідно до яких за наслідками комісійної переважування вагонів, виявилось у вагонах: №53181418 брутто 86100 кг., тара 24000 кг., нетто 62100 кг., що менше документа на 2200кг.; №56557812 брутто 87300 кг, тара 24000 кг, нетто 63300 кг, що менше документа на 1300 кг.

У комерційному акті №БН696741/74 від 01.08.2016р. зазначено, що вантаж прибув у справному вагоні: люк та двері зачинені, теча вантажу відсутня. Навантаження рівномірне, вище рівня бортів, без виїмки та поглиблення. Поверхня вантажу плівкою проти видування не покривалась, вантаж маркований двома прокольними борознами, вапняковим розчином. Переважування вантажу здійснювали: ДС Балачиов, агент комерційний Брусниціна, прийомоздавач «АКХЗ» Пінчук. При повторному переважуванні в присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилась.

У комерційному акті №БН696742/75 від 01.08.2016р. зазначено, що вантаж прибув у справному вагоні: люк та двері зачинені, теча вантажу відсутня. Навантаження рівномірне, вище рівня бортів, без виїмки та поглиблення. Поверхня вантажу плівкою проти видування не покривалась, вантаж маркований двома прокольними борознами, вапняковим розчином. Переважування вантажу здійснювали: ДС Балачов, агент комерційний Брусниціна, прийомоздавач «АКХЗ» Пінчук. При повторному переважуванні в присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилась.

Крім того, 30.07.2016р. за накладною №49869118 Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с.Вовчанка, Донецька область (надалі Вантажовідправник) зі станції відправлення Курахівка Донецької залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці відвантажив на адресу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка (надалі Вантажоотримувач) у вагоні №59955625 вантаж камяне вугілля у газовому стані.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагонах: №59955625 нетто 57200 кг.

Відповідно до накладної вантаж розміщено навалом, вище рівня бортів, маркування двома прокольними борознами, вапняковим розчином. Вантаж закріплено згідно з п.3.1, гл.14ту Додатка 3 до СМГ. Відповідальний за розміщення та кріплення вантажу ОСОБА_4

На станції Авдіївка Донецької залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вагонах №59955625 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

За результатами контрольної перевірки станцією Авдіївка Донецької залізниці був складений комерційний акт №БН696743/76 від 01.08.2016р., відповідно до яких за наслідками комісійної перевіски вагону, виявилось у вагоні №59955625 брутто 79750 кг., тара 23700 кг., нетто 56050 кг., що менше документа на 1150кг.

У комерційному акті №БН696743/76 від 01.08.2016р. зазначено, що вантаж прибув у справному вагоні: люк та двері зачинені, теча вантажу відсутня. Навантаження рівномірне, вище рівня бортів, без виїмки та поглиблення. Поверхня вантажу плівкою проти видування не покривалась, вантаж маркований двома прокольними борознами, вапняковим розчином. Переважування вантажу здійснювали: ДС Балачов, агент комерційний Брусниціна, прийомоздавач «АКХЗ» Пінчук. При повторному переважуванні в присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилась.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційні акти №БН696741/74 від 01.08.2016р., №БН696742/75 від 01.08.2016р., №БН696743/76 від 01.08.2016р. підписані належними особами у відповідності до п.10 Правил складання актів.

Згідно із ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Ст.23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належними доказами комерційними актами: БН696741/74 від 01.08.2016р., №БН696742/75 від 01.08.2016р., №БН696743/76 від 01.08.2016р.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів згідно ст.20 Господарського кодексу України, ст.16 Цивільного кодексу України може бути відшкодування збитків.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтями 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного звязку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Згідно статті 111 Статуту наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу. Зокрема, залізниця не відповідає за нестачу у випадку, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Суд приймає до уваги посилання відповідача 2 на той факт, що вагон прибув у непошкодженому та справному стані, що підтверджується комерційними актами №БН696741/74 від 01.08.2016р., №БН696742/75 від 01.08.2016р., №БН696743/76 від 01.08.2016р.

Враховуючи зміст ст.ст.22, 599, 611, 612, 623 Цивільного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України та ст.ст.4-2, 4-3, 32-38 Господарського процесуального кодексу України, обовязковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є, зокрема, фактична наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками, вина особи, що заподіяла збитки. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання такої правової відповідальності і є підставою для відмови у стягненні збитків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів вину Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця", причинний зв'язок між його діями або бездіяльністю та заподіяними збитками.

Як наслідок, позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця", м.Київ збитків у вигляді нестачі вантажу в сумі 3596,73 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених позовних вимог до вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с.Вовчанка, Донецька область, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом вище, 27.02.2014р. між Приватним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод (Покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдинг» був укладений договір №УПр14/36, на підставі якого постачальник зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію за марочним складом, кількістю, вказаними у відповідних специфікаціях, що є невідємною частиною даного договору та на умовах, що передбачені договором.

Згідно з наданими актами приймання-передавання від 29.07.2016р. та від 30.07.2016р. покупець отримує у власність товар камяне вугілля ДГКОМ 913-100 загальною масою 238, 1 т.

Згідно зі специфікацією від 20.07.2016р. до договору №УПр14/36 від 27.02.2014р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", відповідач, є вантажовідправником.

За таких обставин, враховуючи, що відносини між позивачем та відповідачем 1 виникли на підставі договору поставки, а не з договору перевезення, за висновками суду, відповідач 1 не може нести відповідальність як перевізник у відповідності до ст. 924 Цивільного кодексу України.

Одночасно, за змістом статті 129 Статуту залізниць, матеріальна відповідальність при перевезенні вантажів залізницею може покладатися і на вантажовідправника. Обставини, що є підставою для матеріальної відповідальності засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми.

Проте, зважаючи також на те, що судом не встановлено усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: вини відповідача 1 у втраті вантажу, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача 1 та завданими збитками, а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження останнього, у зв'язку з чим суд приходить до висновку щодо відмови в задоволені позову про стягнення з відповідача 1 збитків в сумі 3596,73 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 113, 114, 127, 129 Статуту залізниць України, ст.ст.23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт, ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с.Вовчанка, Донецька область, Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця", м.Київ про стягнення збитків в сумі 3596,73 грн.

В судовому засіданні 13.04.2017р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина