ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017р. Справа № 914/633/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_2 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Хуторівка, м.Львів

про стягнення 7 532,88 грн. заборгованості.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 юрисконсульт ЛМКП Львівтеплоенерго (довіреність №24 від 04.05.2016р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Львівське міське комунальне підприємство Львівтеплоенерго звернулося з позовом до ОСОБА_2 комунального підприємства Хуторівка про стягнення 7 532,88 грн. заборгованості, з яких 6 920,62 грн. основний борг, 222,44 грн. пеня, 303,20 грн. інфляційні нарахування та 86,62 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 31.03.2017р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 10.04.2017р.

10.04.2017р. представником позивача подано до канцелярії суду клопотання за вих.№б/н від 10.04.2017р. (вх.№13469/17 від 10.04.2017р.), яким на виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 31.03.2017р. повідомив суд про те, що у провадження господарського суду або іншого органу , який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей же предмет спору із тих же підстав немає, а також немає відповідних рішень цих органів.

Також, у вищенаведеному клопотанні, представник позивача просить долучити до матеріалів справи наступні документи: копії банківських виписок, які підтверджують часткові оплати; копії рахунків за спірний період та докази виставлення їх відповідачу; акт звірки взаємних розрахунків та докази направлення його відповідачу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, причин неявки представника та поважності невиконання вимог ухвали суду від 31.03.2017р. не повідомив. Про порушення провадження у справі був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення штрихкодовий ідентифікатор №79 3 від 31.03.2017р., вручено 03.04.2017р. (вх.№12994/17/17 від 05.04.2017р.).

Станом на день розгляду спору (10.04.2017р.) від відповідача на адресу суду відзив, контррозрахунок заборгованості, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника відповідача, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

встановив:

15.08.2013р. між ОСОБА_2 комунальним підприємством Хуторівка (споживач) та ОСОБА_2 міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (теплопостачальна організація) було укладено договір №1561/А про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі по тексту договір), згідно якого теплопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязувався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п.2.1. договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Відповідно до п.2.2. договору початок та закінчення опалювального сезону встановлюється відповідними органами влади.

Згідно п.3.2.2. договору споживач зобовязувався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені даним договором.

За умовами п.5.1. договору облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при їх відсутності розрахунковим способом.

Згідно п.6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п.6.3. договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Позивач свої зобов'язання виконав повністю та належним чином.

ЛКП Хуторівка має заборгованість перед ЛМКП „Львівтеплоенерго за фактично спожиту теплову енергію за період з 01.11.2014р. по 28.02.2017р. в сумі 6 920,62 грн.

Позивач, на підставі п.7.2.3. договору нарахував пеню, яка згідно поданого ним розрахунку позовних вимог становить 222,44 грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати та три проценти річних, які згідно поданого ним розрахунку позовних вимог становлять: 303,20 грн. інфляційні втрати та 86,62 грн. 3% річних.

Отже, позивач просить стягнути з відповідача 7 532,88 грн. заборгованості, з яких 6 920,62 грн. основний борг, 222,44 грн. пеня, 303,20 грн. інфляційні нарахування та 86,62 грн. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1, ч.2 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Факт постачання позивачем теплової енергії в гарячій воді підтверджується матеріалами справи. Так, актами про включення системи теплопостачання від 27.10.2014р., від 11.10.2015р., від 14.10.2016р. було включено систему теплоспоживання у нежитлових приміщеннях за адресою: вул. Зубрівська, 34, м.Львів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач щомісячно подавав позивачу письмово показники теплолічильника, на підставі яких останній виставляв рахунки на оплату.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.6.3. договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідач порушив свої зобов'язання за договором №1561/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 15.08.2013р., здійснюючи часткові оплати за теплову енергію, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.11.2014р. по 28.02.2017р. в сумі 6 920,62 грн.

Відповідачем належними та допустимими доказами наявність боргу не спростовано.

Згідно ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за постачання теплової енергії в гарячій воді в сумі 6 920,62 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано три проценти річних на загальну суму 86,62 грн. інфляційні втрати на загальну суму 303,20 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до п.7.2.3. договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивач правомірно нарахував пеню, яка згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 222,44 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

Беручи до уваги той факт, що відповідач не реалізував, надані йому законом права на судовий захист, не надав суду належні докази на спростування позовних вимог, не подав належних доказів поважності причин, які об"єктивно перешкоджали йому зявитись у судове засідання та подати відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку що вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

З відповідача підлягає до стягнення 7 532,88 грн. заборгованості, з яких 6 920,62 грн. основний борг, 222,44 грн. пеня, 303,20 грн. інфляційні нарахування та 86,62 грн. 3% річних.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №5303 від 27.03.2017р. на суму 1 600,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повністю.

Керуючись ст.ст.11, 525, 530, 549, 610-612, 625, 627-629 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230-232, 275 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 комунального підприємства Хуторівка (79070, м.Львів, Сихівський район, вул.Хуторівка, буд.24; ) на користь ОСОБА_2 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м.Львів, Залізничний район, вул.Данила Апостола, буд.1; ) 6 920,62 грн. основного боргу, 222,44 грн. пені, 303,20 грн. інфляційних нарахувань, 86,62 грн. 3% річних та 1 600,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до ОСОБА_2 апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 13.04.2017р.

Суддя Сухович Ю.О.