ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.04.2017 Справа № 904/1441/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "ПОЛІМЕРЦЕНТР", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЕЛЬНИКІВСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД", м. Синельникове, Синельниківський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 41 603,42 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник дов. № 30 від 20.01.2017р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "ПОЛІМЕРЦЕНТР" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЕЛЬНИКІВСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД" грошові кошти у сумі 41 603.42 грн., а саме: суму основного боргу у розмірі 25 486,51 грн., пеню 3 802,08 грн., штраф 1 274,32 грн., 50% річних 11 037,19 грн., інфляційні втрати 3 032,89 грн. за договором поставки № 01131 від 13.01.2016р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за договором поставки № 01131 від 13.01.2016р. щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином на підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.(п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.)

Так, ухвалу про порушення провадження у справі № 904/1441/17 від 20.02.2017. відповідач отримав 23.02.2017, про що свідчить поштове повідомлення № 870 (а.с. 18), ухвалу про відкладення розгляду справі відповідач отримав 22.03.2017, про що свідчить поштове повідомлення № 243 (а.с. 23).

Відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач знав про наявність в господарському суді справи, він не був позбавлений можливості після отримання ухвали про порушення провадження у справі зясувати як в телефонному режимі, так і на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень про стан розгляду справи та надати свої заперечення на позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалі про порушення провадження у справі, яка була отримана відповідачем зазначено, що інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/.

Всупереч цьому, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами та не вжив заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 13.03.2017. винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 10.04.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 10.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "ПОЛІМЕРЦЕНТР" (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНЕЛЬНИКІВСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД" (далі - Відповідач, Покупець) укладено договір поставки № 01131 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти і сплатити продукцію найменування, кількість і вартість якої вказується в додатках-специфікаціях № 1,2,3 і т.д., що є невідємною частиною договору.

Перехід ризиків і права власності на продукцію здійснюється в момент фактичної передачі постачальником покупцю або перевізнику продукції і товаросупроводжувальних документів на неї (п. 3.7. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що ціна на продукцію вказується в додатку-специфікації.

У відповідності до п. 4.3. Договору умови оплати передплата, якщо інше не передбачено в додатку-специфікації.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018р., а по грошових зобовязаннях до повного розрахунку між сторонами (п. 7.1. Договору).

18.02.2016р. сторонами підписано Специфікацію № 03-16, згідно якої умови оплати:

- 30% авансова оплата на протязі 5-ти днів, з дати виставленого продавцем рахунка-фактури;

- залишок 70% згідно скоригованого продавцем рахунка-фактури, відтермінування 14 календарних днів, але не пізніше 31.03.2016р.

Як зазначив Позивач, на виконання умов договору ним поставлено Відповідачеві товар на загальну суму 46 798,51 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0001519 від 24.03.2016р. (а.с. 13).

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково на підставі чого у нього виникла заборгованість у сумі 25 486,51 грн., що і стало причиною звернення Позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, заборгованість відповідача перед позивачем у сумі основного боргу - 25 486,51 грн. підтверджується Актом взаєморозрахунків за період з 01.01.2016 по 24.02.2017, який підписаний сторонами без заперечень.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 25 486,51 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу Позивач просить стягнути з Відповідача пеню у сумі 3 802,08 грн. за період з 01.04.2016 по 01.10.2016, 5% штрафу 1 274,32 грн., 50 % річних 11 037,19 грн. за період з 01.04.2016 по 13.02.2017 та інфляційні втрати 3 032,89 грн. за період з квітня 2016р. по січень 2017р.

Відповідно до п. 5.1. Договору за порушення термінів оплати, погоджених сторонами в договорі і додатках до нього, понад 10 днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми заборгованості.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що за несвоєчасну оплату отриманої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого періоду не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі що умова договору про оплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строк, за який нараховуються штрафні санкції.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Перевіривши розрахунки надані позивачем, судом встановлено, що пеня за період прострочення оплати з 01.04.2016 по 01.10.2016 становить 4 467,80 грн., однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 3 802,08 грн.

5% штрафу у сумі 1 274,32 грн. нараховані правомірно та підлягають стягненню.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.5. Договору у випадку несвоєчасного виконання передбачених даним договором грошових зобовязань винна сторона сплачує потерпілій стороні за час прострочення 50% річних від простроченої суми.

Сума 50% річних за період з 01.04.2016 по 13.02.2017 становить 11 111,02 грн., однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 11 037,19 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначена позиція суду узгоджена з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах № 905/707/16 від 26.10.2016, № 905/711/16 від 22.11.2016 та № 904/6149/16 від 27.12.2016.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати за період з квітня 2016р. по січень 2017р. становлять 3 037,26 грн., однак, суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 3 032,89 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню з стягненням з Відповідача на користь Позивача суми основного боргу у розмірі 25 486,51 грн., пені 3 802,08 грн. 5% штрафу 1 274,32 грн., 50% річних 11 037,19 грн., інфляційних втрат 3 037,26 грн.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 267 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34, 36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЕЛЬНИКІВСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД" (52500, Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Величая, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгівельна компанія "ПОЛІМЕРЦЕНТР" (04080. м. Київ, вул. Тульчинська, 6, ) суми основного боргу у розмірі 25 486,51 грн. (двадцять п'ять тисяч чотириста вісімдесят шість грн. 51 коп.), пені 3 802,08 грн. (три тисяч вісімсот дві грн. 08 коп.), 5% штрафу - 1 274,32грн. (одна тисяча двісті сімдесят чотири грн. 32 коп.), 50% річних 11 037,19 грн. (одинадцять тисяч тридцять сім грн. 19 коп.), інфляційних втрат 3 037,26 грн. (три тисячі тридцять сім грн. 26 коп.) та витрати по сплаті судового збору 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 11.04.2017

Суддя ОСОБА_2