КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа№ 910/18092/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 06.04.2017 року по справі №910/18092/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2016р.

у справі №910/18092/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного підприємства «Транзит-К»

до Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія»

про стягнення 63 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року Приватне підприємство «Транзит-К» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія» (далі-відповідач) 63 200,00 грн. заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з оплати наданих послуг за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №010/15-ПВ від 17.12.2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2016р. у справі №910/18092/16 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 14.12.2016р., відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати повністю, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що заявлена до стягнення заборгованість не підтверджується відповідними первинними документами; у позивача не виникло право на витребування оплати послуг, оскільки останньому не були передані оригінали первинних документів.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

16.02.2017р. представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі №925/145/17. Дане клопотання судом залишено без задоволення, про що свідчить протокол судового засідання від 16.02.2017р.

24.03.2017р. та 05.04.2017р. від сторін надійшли до суду клопотання, в яких просять скасувати рішення суду та припинити провадження у даній справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80, ст.103 ГПК України; повернути на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представників не направив. При цьому, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Враховуючи зазначене клопотання та те, що матеріали справи містять докази повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначеного представника не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2015р. між відповідачем, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реммонтажсервіс», як експедитором (перевізник), було укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №010/15-ПВ (далі-Договір перевезення), відповідно до умов якого експедитор бере на себе зобов'язання доставити ввірений йому для перевезення вантаж (згідно з товарно-транспортною накладною) за маршрутами відповідно до підписаних сторонами заявок, які є невід'ємними частинами Договору, і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов'язується сплатити плату за перевезення вантажу.

У відповідності до п.2.1 Договору перевезення замовник повідомляє у телефонному режимі або надсилає засобами електронного зв'язку представнику експедитора (перевізника) попереднє замовлення на транспортування із зазначенням маршруту, найменування та орієнтовну кількість вантажу, необхідну дату завантаження, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, орієнтовну вартість перевезення.

Перевезення вантажів виконується експедитором (перевізником) лише на підставі затверджених обома сторонами письмових заявок згідно умов, викладених відповідачем у попередньому замовленні, які оформлюються експедитором (перевізником) на кожне окреме перевезення у встановленій формі, яка наведена у додатку №1 (п.2.2 Договору перевезення).

Згідно із п.2.3 Договору перевезення погодження (підтвердження) заявок сторонами здійснюється шляхом їх надсилання електронною поштою. Заявки, погоджені у такий спосіб, повинні бути підписані сторонами і завірені печатками. Кожна з сторін матиме заявку із одним живим підписом і мокрою печаткою, підпис другої сторони, завірений печаткою, матиме в копії.

Відповідно до підписаних експедитором (перевізником) заявок на транспортування вантажу відповідачем було замовлено послуг з перевезення на загальну суму 63 200,00 грн.

Вказані заявки підписані лише експедитором (перевізником), проте факт замовлення вказаних послуг та надання їх експедитором (перевізником) у повному обсязі підтверджується підписаними обома сторонами актами надання послуг, а також відповідними товарно-транспортними накладними.

Копії всіх перелічених вище документів, а також відповідних рахунків на оплату долучені позивачем до матеріалів справи.

Також, слід зазначити і про те, що проведення більшості вказаних перевезень підтверджена відповідачем у підписаному з перевізником (експедитором) акту звірки взаєморозрахунків за 01.01.16р.-19.04.16, копію якого міститься в матеріалах справи.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що фактично відповідач визнав існування боргу у розмірі 63 000,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи копія ухвали Господарського судом Черкаської області від 16.03.2017р. по справі №925/145/17, якою затверджено укладену між Приватним підприємством «Транзит-К», Приватним акціонерним товариством «Українська гірничо-металургійна компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реммонтажсервіс» мирову угоду від 16.03.2017р.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.04.2017р., представником відповідача дані обставини не заперечувалися.

Згідно із ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.5.2 Договору перевезень відповідач проводить оплату експедитору (перевізнику) послуг за перевезення та інших пов'язаних з перевезенням послуг, на підставі рахунків-фактур протягом 15 (п'ятнадцять) банківських днів від дати надання наступних оригіналів документів: товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, акти виконаних робіт узгоджені та підписані обома сторонами, заявки та інші документи, передбачені цим договором, а також за умови реєстрації податкових накладних відповідно до норм чинного законодавства.

Матеріали справи не містять на дату прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції доказів виконання відповідачем свого обов'язку оплатити за надані транспортні послуги на суму 63 200,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 02.09.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Реммонтажсервіс», як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого сторони погодили, що первісний кредитор має грошові вимоги до відповідача в сумі 63 200,00 грн., які виникли в зв'язку із невиконанням Договору в частині оплати первісному кредитору виконаних перевезень вантажів за спірними перевезеннями з огляду на що сторони дійшли згоди про те, що з моменту укладення цього договору до позивача переходить у повному обсязі право вимоги до відповідача щодо сплати вказаної заборгованості (63 200 грн.), а також інших сум, які можуть бути нараховані на основне зобов'язання відповідно до п.6.7 Договору (неустойка), а також інших підстав, передбачених чинним законодавством як наслідок несвоєчасної сплати коштів.

02.09.2016р. сторонами будо відписано акт передачі документів до вказаного договору про відступлення права вимоги.

Згідно із п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно із ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ч.2 ст.516 ЦК України).

Отже, як слідує з матеріалів справи, право вимоги до відповідача щодо оплати спірних транспортних послуг на суму 63 200 грн. перейшло до позивача.

Про перехід права вимоги до позивача відповідача було повідомлено листом №63 від 14.09.2016р., про що свідчить копія опису вкладення, фіскального чеку від 16.09.2016р. та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 362 (а.с.157-158 т.1).

Матеріали справи не містять на дату прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих за Договором спірних транспортних послуг на суму 63 200,00 грн. в порядку та в строки, встановлені Договором, тому судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції правомірно визнав законними вимоги позивача про стягнення з відповідача 63 200,00 грн.

Стосовно поданих сторонами клопотань, в яких просять припинити провадження у даній справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 та ст.103 ГПК України, та повернути в зв'язку цим сплачений судовий збір, судова колегія розглянувши в судовому засіданні, яке відбулося 06.04.2017р., зазначені клопотання прийшла до висновку про залишення їх без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У відповідності до ст.103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі. Підстави для скасування визначені статтею 104 ГПК України.

В обґрунтування зазначених клопотань сторони посилаються на те, що між ними у справі №925/145/17 було укладено мирову угоду від 16.03.2017р., тому, на його думку, ця обставина є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та припинення провадження у даній справі.

В той же час, як зазначалося вище, судовою колегією не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним оскаржуваного рішення.

Обставини, на які посилаються сторони, а саме, на укладення між сторонами мирової угоди від 16.03.2017р. у справі №925/145/17 виникли після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення та не впливають на його правомірність.

Крім того, за змістом ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Відтак, будь-яке рішення, винесене судом у справі №925/145/17, провадження у якій не було відкрите на дату винесення оскаржуваного рішення у даній справі, не може бути підставою для скасування останнього в апеляційному порядку.

Також слід зазначити, що до прийняття оскаржуваного рішення суду мирова угода на затвердження суду не подавалась.

Крім того, положення статті 104 ГПК України, якими визначаю вичерпний перелік підстав для скасування рішення, не передбачають можливість такого скасування у зв'язку із укладанням мирової угоди, яка сталася після прийняття оскаржуваного рішення суду. Судовою колегією не встановлено підстав для скасування оскаржуваного рішення в розумінні ст.103-104 ГПК України, тому судова колегія визнає за неможливе для скасування оскаржуваного рішення суду та припинення провадження у справі.

У зв'язку з викладеним відсутні підстави і для застосування положень ст.7 Закону України «Про судовий збір» щодо повернення сплачених сум судового збору.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що сторони не позбавлені права на укладання мирової угоди в межах цього господарського спору на стадії виконання судового рішення.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2016р. у справі №910/18092/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2016р. у справі №910/18092/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/18092/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Б.В. Отрюх

Л.В. Чорна