ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р.Справа № 916/3067/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 29.03.2017:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, за довіреністю

від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за довіреностями, ОСОБА_5, директор (ОСОБА_4 підприємство Волна)

від третьої особи ОСОБА_6, за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2017

по справі № 916/3067/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе

до відповідачів: Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та Малого підприємства Волна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Одеська обласна державна адміністрація

про визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсним договору оренди

У судовому засіданні 29.03.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Літо-Варе (далі також позивач, ТОВ Літо-Варе, Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів: Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (далі також відповідач-1, ОСОБА_6) та Малого підприємства Волна (далі також відповідач-2, МП Волна, Підприємство), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Одеська обласна державна адміністрація (далі також - третя особа, Адміністрація) про визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 14 від 20.08.2015 та визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди землі від 28.08.2015.

У правове обґрунтування позову Товариство послалось на ст. ст. 16, 21, 203, 215, 377 ЦК України, ст.ст. 120, 122, 152 ЗК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2016 зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2017 по справі № 916/3067/16 (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав доказів наявності права користування відповідною земельною ділянкою попереднім землекористувачем, не є ані власником, ані користувачем земельних ділянок загальною площею 0,4900 га по вул. Кишинівська, 2в та вул.Кишинівська, 2и в с. Коблеве, в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за кадастровими номерами :12:055:0030 та :12:055:0031, щодо якої просить визнати недійсними рішення ради та договір оренди. Так само матеріали справи не містять доказів набуття позивачем права користування вищезгаданою земельною ділянкою у визначеному законом порядку. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту - визнання рішення Коблівської сільської ради від 20.08.2015 №14 та договору оренди від 28.08.2015 недійсними, з обґрунтуванням положеннями ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, - не є вірним.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ Літо-Варе звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому, скаржник послався на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; порушення судом норм матеріального та процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, Товариство зазначило, що матеріалами справи підтверджується належність позивачеві на праві власності їдальні та спального корпусу, які розташовані за адресами: Одеська обл., Комінтернівський р-н, Сичавська сільрада, автодорога Одеса-Мелітополь-Новоазовьк, 55 км, 1 та 1 «Б», у звязку з чим саме у ТОВ Літо-Варе, а не у іншої особи, у тому числі МП «Волна», наявне право на укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розташоване вказане нерухоме майно, на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

У засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити скаргу, оскаржуване рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача-2 просили рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2017 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями з відмітками підприємства поштового звязку про вручення поштового відправлення, не зявилась, а отже, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти учать у засіданні суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов неправильних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову, припустившись порушення положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ч. 2 ст. 101 ГПК України).

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 18.04.2008 позачерговими загальними зборами акціонерів Акціонерного Товариства „Механічний завод „АРТМЕТ (протокол № 2 від 18.04.2008) було прийнято рішення про передачу Акціонерним Товариством „Механічний завод „АРТМЕТ у статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе в якості внеску нерухомого майна: спальний 2-ух. поверховий корпус бази відпочинку Волна, літ. „А, „А1 загальною площею 576,4 кв.м та їдальню бази відпочинку „Волна, літ.А загальною площею 556 кв.м, які належали Акціонерному Товариству „Механічний завод „АРТМЕТ на праві власності.

Як вбачається з акту прийому-передачі від 12.06.2008 АТ „Механічний завод „АРТМЕТ, як засновник, передало вищевказане майно до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе.

Мале підприємство Волна як орендар цього майна звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе та Акціонерного товариство Механічний завод АРТМЕТ, в якому просило:

- визнати недійсним та незаконним рішення позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного Товариства „Механічний завод „АРТМЕТ згідно протоколу № 2 від 18.04.2008 в частині передачі Акціонерним Товариством „Механічний завод „АРТМЕТ в статутний капітал Товариства з Обмеженою Відповідальністю Літо-Варе орендованого ОСОБА_4 підприємством „Волна нерухомого майна: спального корпусу № 2 і столової пансіонату „Волна, які розташовані у зоні відпочинку „Коблево на землях Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, 55-й кілометр автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, № 1 та № 1 „Б;

- визнати недійсною та незаконною угоду між акціонерним Товариством „Механічний завод „АРТМЕТ та Товариством з обмеженою Відповідальністю Літо-Варе про передачу Акціонерним Товариством „Механічний завод „АРТМЕТ у статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе орендованого ОСОБА_4 підприємством „Волна зазначеного нерухомого майна;

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю Літо-Варе повернути акціонерному Товариству „Механічний завод „АРТМЕТ вказане нерухоме майно, відповідно до умов укладеного між Акціонерним Товариством „Механічний завод „АРТМЕТ та ОСОБА_4 підприємством „Волна договору оренди № М 08-25/2007 від 17.08.2007 (з доповненнями);

- зобов'язати Акціонерне Товариство „Механічний завод „АРТМЕТ передати Малому підприємству „Волна в натурі в оренду вказане нерухоме майно, на умовах, які викладені в договорі оренди № М 08-25/2007 від 17.08.2007, укладеному між Акціонерним Товариством „Механічний завод „Артмет та ОСОБА_4 підприємством „Волна.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.03.2011, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.05.2011, у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Згідно Свідоцтв про право власності від 05.11.2008 ТОВ «Літо-Варе» є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресами: Одеська область, Комінтернівський район, Сичавська сільська рада, автодорога Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 55 км, буд. 1 (складається, зокрема, з їдальні літ. А, прибудови літ. А-1 та інш.) та буд. 1 «Б» (складається, зокрема, зі спального корпусу літ. А, спального корпусу літ. А-1 та інш.).

Даний факт підтверджується також інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 72380716 від 07.11.2016 та №72379895 від 07.11.2016, а також № 77976606 від 11.01.2017.

Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації від 30.08.2012 № 912/А-2012, враховуючи зміни, внесені розпорядженням Адміністрації №873/А-2013 від 29.08.2013, ТОВ «Літо-Варе» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у довгострокову оренду на 49 років орієнтовною площею 0,5107 га для експлуатації будівель і споруд існуючої бази відпочинку за адресою: 55 км автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, буд. 1 та буд. 1 «Б» на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

У 2014 році ДП «Центр державного земельного кадастру» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у довгострокову оренду на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю Літо-Варе для експлуатації будівель і споруд існуючої бази відпочинку за адресою: 55 км автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 1, 1 «Б», на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.

Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 14 від 20.08.2015 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в оренду для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення» вилучено та надано із земель, ненаданих у власність та користування, в довгострокову оренду терміном на 49 років земельні ділянки для рекреаційного призначення в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області МП «Волна» загальною площею 0,4900 га, в т.ч. 1) земельна ділянка площею 0,3858 га, кадастровий номер 0:12:055:0030; 2) земельна ділянка площею 0,1042 га, кадастровий номер :12:055:0031 в довгострокову оренду терміном на 49 років, забудовані землі, у т.ч. землі, які використовуються для відпочинку, та інші відкриті землі, для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення (існуючий спальний корпус та їдальня) за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, 2з та вул. Кишинівська, 2и.

28.08.2015 між Коблівською сільською радою (орендодавець) та ОСОБА_4 підприємством «Волна» (орендар) укладено договір оренди землі (далі також Договір оренди землі), за умовами якого орендодавець відповідно до рішення Коблівської сільської ради № 14 від 20.08.2015 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в оренду для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення» надає строком на 49 років, а орендар приймає земельну ділянку в довгострокову оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення (існуючий спальний корпус та їдальня) за адресою: вул. Кишинівська,2з та вул.. Кишинівська, 2и, с. Коблеве, в межах території Коблівської сільської ради Миколаївської області.

Пунктом 2.1. Договору оренди землі передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,4900 га, в т.ч. 1) земельна ділянка площею 0,3858 га, кадастровий номер 0:12:055:0030; 2) земельна ділянка площею 0,1042 га, кадастровий номер 0:12:055:0031 (з них 0,1092 га під капітальною одноповерховою забудовою; 0,0850 під проїздами, проходами та площадками; 0,2958 га під зеленими насадженнями), для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення за рахунок земель, не наданих у власність та користування, забудовані землі за адресою: вул. Кишинівська, 2з, та вул.Кишинівська, 2и, с. Коблеве, в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. На земельній ділянці розміщені обєкти нерухомого майна механічного заводу «АРТМЕТ» А.О.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 Договору оренди землі земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення; цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення (існуючий спальний корпус та їдальня).

28.08.2015 сторонами складено акт приймання-передачі в оренду вказаної земельної ділянки загальною площею 0,4900 га.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 77977256 від 11.01.2017 МП «Волна» належить право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 28.08.2015 за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, 2и (кадастровий номер :12:055:0031), а також земельної ділянки за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Кишинівська, 2з (кадастровий номер :12:055:0030).

При проектуванні на замовлення ТОВ Літо-Варе інженером-землевпорядником ОСОБА_7 31.10.2016 було проведено заміри земельних ділянок, які проектуються позивачеві та земельних ділянок з кадастровими номерами :12:055:0030 та :12:055:0031, на підставі координат зовнішніх меж земельних ділянок, згідно яких встановлено перетин земельних ділянок з вказаними кадастровими номерами із земельними ділянками, що проектуються в оренду названому товариству на підставі згаданого вище розпорядження Адміністрації від 30.08.2012, та розміщення на вказаних ділянках будівель, які належать на праві власності ТОВ Літо-Варе.

Звертаючись до господарського суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради від 20.08.2015 №14 та визнання договору оренди від 28.08.2015 недійсним, ТОВ Літо-Варе послалось на те, що оспорюваними рішенням ради та Договором оренди землі порушені його права та інтереси, встановлені законом щодо вказаних земельних ділянок, на яких знаходиться нерухоме майно їдальня, спальні корпуси та інші споруди, що належить позивачеві на праві власності.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

При цьому, ч. 2 ст. 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України (в редакції, що діяла на момент прийняття радою оспорюваного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України).

Порядок передачі земельних ділянок в оренду унормований статтею 124 ЗК України. За приписами частини першої зазначеної норми (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частинами 1, 2, 5 ст. 120 ЗК України та ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України (в редакціях, що діяли на час набуття позивачем права власності на вищезгадані обєкти нерухомості) було передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Отже, вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. З цих норм випливає, що визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

У підпункті "ґ" пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (в редакції, що діяла на момент прийняття радою оспорюваного рішення) розяснено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою.

Згідно п. 2.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень".

У відповідності до п. 2.11 названої вище постанови у застосуванні положень статей 377 ЦК України та 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

До відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, в тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду.

До відносин користування власником житлового будинку (будівлі, споруди) земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок (будівля, споруда) як до правовідносин, що тривають, застосовується законодавство, що діє протягом періоду користування земельною ділянкою. Норми законодавства, якими змінено правовий режим та умови користування такими земельними ділянками, повинні застосовуватися також і до умов користування земельною ділянкою, які існували до відповідних змін.

У п. 2.27 вказаної постанови визначено, що, як передбачено частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а тому якщо судами буде встановлено факт передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться майно (нерухомість), що належить іншій особі на праві власності, то відповідний факт є правовою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

У силу ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом наведеної норми вбачається, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Тобто, обов'язковою умовою визнання недійсним акта є не тільки невідповідність його чинному законодавству, але й порушення у зв'язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

У п. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з пояснень Одеської обласної державної адміністрації, земельні ділянки, надані відповідачу-2 на підставі оспорюваного рішення відповідача-1, розташовані в межах адміністративно-територіальної одиниці Одеської області.

З наведеного слідує, що Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області рішення № 14 від 20.08.2015 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в оренду для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення» прийнято в порушення положень ст. 122 ЗК України поза межами компетенції даної ради. Отже, виданий органом місцевого самоврядування цей правовий акт індивідуальної дії суперечить наведеним актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси ТОВ Літо-Варе, що в силу ч. 1 ст. 21 ЦК України є підставою для визнання колегією суддів незаконним та скасування вказаного рішення ОСОБА_6.

Крім того, матеріалами справи підтверджується як факт належності ТОВ Літо-Варе на праві власності їдальні та спального корпусу за адресою: Одеська область, Комінтернівський район Сичавської сільської ради, 55-й кілометр автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, № 1 та № 1 „Б, так і факт накладення земельних ділянок, які передані в оренду МП «Волна», та земельних ділянок, які проектуються для відведення в довгострокову оренду позивачеві, у тому числі під вказаними обєктами нерухомості.

Дані обставини, виходячи з вищевикладених приписів ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, зумовлюють виникнення у ТОВ Літо-Варе права на земельні ділянки, зокрема, під вказаним нерухомим майном.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено факт передачі Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області в оренду МП «Волна» земельних ділянок, на яких знаходиться майно (нерухомість), що належить іншій особі - ТОВ Літо-Варе на праві власності. МП «Волна» не надано суду будь-яких доказів наявності обєктів нерухомості, що перебувають у власності даного товариства, на земельних ділянках, наданих йому в оренду. Відтак, даний факт є правовою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України.

Враховуючи наведені приписи законодавства та зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення від 13.02.2017 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову ТОВ Літо-Варе у звязку з його обґрунтованістю та доведеністю матеріалами справи.

Згідно приписів статті 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.02.2017 у справі № 916/3067/16 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 14 від 20.08.2015 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в оренду для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення».

Визнати недійсним договір оренди землі від 28.08.2015, укладений між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_4 підприємством «Волна».

Стягнути з Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе 1378,00 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 1515,80 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Малого підприємства «Волна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Літо-Варе 1378,00 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 1515,80 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доручити Господарського суду Миколаївської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 03.04.2017.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький