номер провадження справи 5/25/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 Справа № 908/304/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 95)

До відповідача: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення 78 686,69 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 295 від 26.12.2016 р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №290 від 03.03.2017 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

15.02.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція до Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про стягнення 78 686,69 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/304/17, справі присвоєно номер провадження 5/25/17, розгляд якої призначено на 20.03.2017 р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 10.04.2017р.

В судовому засіданні 10.04.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

Позивач повністю підтримав позовні вимоги та надав суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначив, що 01.08.2016 р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція та Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго було укладено договір оренди № 693-ДЭ-ЗаТЭС, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування частину приміщення готелю Енергодар, розташованого за адресою м. Енергодар, пр. Будівельників, 25, що на праві власності належить орендодавцю. При цьому зазначив, що за період з серпня 2016 року по січень 2017 року, покладені договором зобовязання по сплаті орендної плати відповідачем виконані не були, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість по орендній платі в розмірі 73 172,73 грн. Вказує на те, що невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді пені та інших передбачених законом та договором санкцій.

Представник відповідача присутній у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві. В обґрунтування відзиву зазначив, що за заявою від 03.03.2017р. сторони провели зарахування зустрічних однорідних вимог за спірним договором на суму 68 820,00 грн., залишок заборгованості складає 4 352,73 грн. Крім того, заявив клопотання на підставі п. п. 3, 6 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача та розстрочити виконання рішення строком на 12 (дванадцять) місяців рівними частинами. У задоволенні позову просить суд відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 10.04.2017 р. заперечив проти заявленого клопотання відповідача про зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання судового рішення.

В судовому засіданні 10.04.2017 р. справу розглянуто за наявними матеріалами, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2016 р. між Публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція (Орендодавцем, позивачем у справі) та Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (назву якого з 01.02.2017 р. змінено на Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго) (Орендарем, відповідачем у справі) було укладено договір оренди № 693-ДЭ-ЗаТЭС, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець зобовязався передати орендарю в строкове платне користування обєкт нерухомості: частину приміщення, а саме частину приміщення готелю Енергодар, 11 кімнат на першому поверсі, розташованого за адресою 71500, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 25, перелік, площа та балансова вартість яких зазначена в Додатку №1, що є невідємною частиною договору. Обєкт належить орендодавцю на праві власності. Землекористувачем земельної ділянки, розташованої під обєктом (в розумінні норм Податкового кодексу України), є орендодавець, який самостійно здійснює всі платежі за земельну ділянку. Враховуючи, що загальна площа обєкту, що належить орендодавцю, складає 6672,2м2, а площа обєкта, яка орендується орендодавцем складає 192,7 м2 , що складає 2,89% від загальної площі (п. 1.1.Договору).

Факт передачі обєкта в оренду і факт повернення з оренди оформлюються відповідними актами прийому-передачі обєкта, які повинні бути підписані уповноваженими представниками обох сторін. Дата початку строку оренди обєкта та дата передачі обєкта орендатору зафіксовані в акті прийому-передачі (п. 1.4. Договору).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.08.2016 р., підписаного обома сторонами, відповідачу передано частину приміщення готелю Енергодар, а саме 11 кімнат на першому поверсі, загальною площею 192,7 м2, розташованого за адресою 71500, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 25.

Пунктом 2.1.12 Договору, орендодавець зобовязаний не пізніше 2 числа місяця наступного за звітним надати орендарю рахунок на оплату та підписаний зі свого боку Акт прийому-передачі наданих послуг в 2-х екземплярах за звітний місяць.

Орендар в свою чергу відповідно до п. 2.3.1 Договору, зобовязався прийняти обєкт, здійснювати орендну плату, відшкодовувати комунальні та інші платежі, передбачені Договором на поточний рахунок орендодавця в розмірі та строки, передбачені розділом 4 Договору.

Згідно із п. п. 3.5, 3.6 Договору орендар зобовязується щомісячно відшкодовувати орендодавцю суму комунальних платежів до 10 числа місяця наступного за звітним на підставі відповідного рахунку супроводжуваного копіями рахунків або актів наданих послуг відповідними постачальниками Комунальних послуг. Вартість комунальних послуг, які споживаються орендарем при відсутності приладів обліку визначаються розрахунковим методом на підставі ДБН В.2.5-64:2012, КТМ 204 України 244-94 та Додатку №3 договору, а також на підставі діючих тарифів постачальників.

Відповідно до п. 3.8 Договору, оплата (відшкодування) за комунальними платежами здійснюється орендарем починаючи з дати підписання акту прийому передачі обєкта в оренду.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору, приймання послуг оренди за договором підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін Актом прийому-передачі наданих послуг за звітний місяць, в якому орендодавцем надавались послуги оренди. У разі не підписання орендарем Акту прийому - передачі та не надання вмотивованої відмови від наданих послуг оренди, Акт прийому передачі наданих послуг вважається підписаним, послуги прийняті, а оплата повинна здійснюватися в порядку та строки передбачені розділом 5 Договору. При цьому датою Акту наданих послуг вважається дата вказана орендодавцем в даному Акті прийому передачі наданих послуг.

Розділом 5 сторони погодили орендну плату та порядок розрахунків.

Орендна плата за користування обєктом, а також плата за комунальні послуги здійснюється в порядку, передбаченому діючим Договором, відповідно, з дати початку строку оренди по дату повернення обєкту з оренди. Орендна плата за користування обєктом може змінюватися за згодою сторін, шляхом підписання Додаткової угоди до Договору (п.5.6 Договору).

Згідно із п.5.1 Договору орендна плата за користування обєктом оренди складає 3 742,72 грн., крім того ПДВ 748,54 грн., всього з ПДВ 4 491,26 грн. за один календарний місяць. Орендна плата є договірною

Розрахунки за оренду обєкту проводяться на підставі предявленого орендодавцем рахунку, шляхом перерахування орендарем орендної плати на поточний рахунок орендодавця протягом 5 (пяти) робочих днів з 1 (першого) календарного дня з дати отримання від орендодавця рахунку на оплату (п. 5.7 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання сторонами взятих на себе зобовязань за договором, кожна несе перед другою стороною майнову відповідальність у відповідності з вимогами діючого законодавства України, в тому числі відшкодовує збитки, сплачує штрафні санкції. Сторони прийшли до згоди, що збитки (витрати) понесені на виконання договору, стягуються з винної сторони у повному обсязі незалежно від санкцій передбачених даним розділом договору.

Згідно із п. 7.2 Договору, у разі прострочення орендної плати, відшкодування вартості комунальних послуг, орендар сплачує орендодавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.

Договір укладений сторонами строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення підписів печатками сторін, діє до 30.06.2019 р. включно. Строк оренди починається з дати оформлення Акту прийому-передачі обєкта в оренду і закінчується датою складання Акту прийому передачі обєкта з оренди (п. 12.1 Договору).

Свої зобовязання за договором Публічне акціонерне товариство ДТЕК Дніпроенерго виконало повністю, що підтверджується актами про надання послуг за серпень 2016 року на суму 10 127,48 грн. від 31.08.2016 р., за вересень 2016 року на суму 9747,77 грн. від 30.09.2016 р., за жовтень 2016 року на суму 12 871,33 грн. від 31.10.2016 р., за листопад 2016 року на суму 12 939,73 грн. від 30.11.2016 р., за грудень 2016 року на суму 13 778,53 грн. від 31.12.2016 р., за січень 2017 року на суму 13 707,89 грн. від 31.01.2017 р.

В порушення приписів закону та умов вищевказаного Договору оренди, відповідачем орендна плата, відшкодування вартості комунальних послуг за період з серпня 2016 року по січень 2017 року залишились не сплаченими.

20.01.2017 року позивачем на адресу відповідача направлена претензія №163/1000 з вимогою своєчасного перерахування орендної плати, відшкодування вартості комунальних послуг за договором оренди №693-ДЕ-ЗаТЕС від 01.08.2016 р., яка залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Станом на 10.02.2017 р. заборгованість відповідача з орендної плати, відшкодування вартості комунальних послуг складала 73 172,73 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго заборгованості за договором оренди №693-ДЕ-ЗаТЕС від 01.08.2016р. в розмірі 78 686,69 грн., є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди (найму).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як вбачається з долучених до справи копій актів про надання послуг за серпень 2016 року на суму 10 127,48 грн. від 31.08.2016 р., за вересень 2016 року на суму 9747,77 грн. від 30.09.2016 р., за жовтень 2016 року на суму 12 871,33 грн. від 31.10.2016 р., за листопад 2016 року на суму 12 939,73 грн. від 30.11.2016 р., за грудень 2016 року на суму 13 778,53 грн. від 31.12.2016 р., за січень 2017 року на суму 13 707,89 грн. від 31.01.2017 р. позивач виконав зобовязання за договором.

Однак, покладені на відповідача за договором зобовязання по сплаті орендної плати та відшкодуванню вартості комунальних послуг за період з серпня 2016 року по січень 2017 року, виконані не були, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість в розмірі 73 172,73 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до загальних умов виконання зобовязань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів ст. 759 Цивільного кодексу України договором оренди є договір, за умовами якого одна сторона, орендодавець, передає іншій стороні, орендарю, за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Дана норма кореспондується із ст. 283 Господарського кодексу України, якою визначено, що за договором оренди одна сторона, орендодавець, передає другій стороні орендареві за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності та передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобовязання, та факт несплати відповідачем у визначений зобовязанням термін орендної плати та відшкодування вартості комунальних послуг суд вважає доведеними. Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не надано.

17.02.2017 р. позивачем відповідно до ст. 601 ЦК України направлено на адресу відповідача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог по сплаті судового збору згідно рішення господарського суду Запорізької області від 27.06.2013 р. у справі № 908/1450/13 в розмірі 68 820,00 грн. та щодо зобовязання ПАТ Запоріжжяобленерго перед ПАТ ДТЕК Дніпроенерго по сплаті орендної плати та відшкодування вартості комунальних послуг за Договором №693-ДЭ-заТЭС від 01.08.2016 р. на суму 68 820,00 грн.

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором №693-ДЭ-заТЭС від 01.08.2016 р. на суму 68 820,00 грн. отримана відповідачем 03.03.2017 р. У своєму відзиві на позов відповідач зазначив, що після проведення сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість відповідача за Договором склала 4 352,73 грн.

З моменту отримання вказаної заяви та станом на час розгляду справи в суді відповідачем не було надано жодних заперечень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 68 820,00 грн.

Із заяви позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог вбачається, що грошова вимога, що підлягає зарахуванню виникла на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 27.06.2013 р. у справі №908/1450/13 та складається із суми судового збору в розмірі 68 820,00 грн.

Вказані обставини підтверджено сторонами у судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування; для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, за правовою природою припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони та не потребує згоди іншої сторони.

З приписів статті 601 Цивільного кодексу України вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Судом встановлено, що вимоги які підлягають зарахуванню між сторонами є однорідними, зустрічними та строк виконання зобовязання настав.

Згідно положень статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3)щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на викладене, судом встановлено, що оскільки випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, передбачені статтею 602 Цивільного кодексу України, за даних обставин відсутні, зарахування зустрічних вимог є можливим.

Наявність на момент вчинення правочину передбачених статею 602 Цивільного кодексу України умов, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається, судом не встановлено.

Суд вважає за можливе дійти висновку, що між сторонами відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором №693-ДЭ-заТЭС від 01.08.2016 р. на суму 68 820,00 грн., залишок заборгованості за Договором складає 4 352,73 грн.

За приписами п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Провадження у справі №908/304/17 в частині стягнення основного боргу в розмірі 68 820,00 грн. підлягає припиненню за відсутності предмета спору, оскільки сума заборгованості погашена сторонами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог після звернення позивача до суду.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати та відшкодування вартості комунальних послуг, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4 132,74 грн. пені за період з 08.09.2016 р. по 10.02.2017 р., 435,10 грн. 3% річних та 946,12 грн. індексу інфляції.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, пунктом 7.2 Договору сторони узгодили, що у разі прострочення орендної плати, відшкодування вартості комунальних послуг, орендар сплачує орендодавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання", вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

За змістом ч. 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього пені, інфляційних втрат та 3% річних заявлені позивачем обґрунтовано.

Згідно з розрахунками позивача відповідачу нараховано пеню за період з 08.09.2016 р. по 10.02.2017 р. у розмірі 4 132,74 грн., 3 % річних за період з 08.09.2016 р. по 10.02.2017 р. у розмірі 435,10 грн. та втрати від інфляції за період з жовтня 2016 по грудень 2016 у розмірі 946,12 грн. Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство з урахуванням вимог ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов до висновку, що вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в межах заявлених в позові сум.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму 4 132,74 грн. пені за період з 08.09.2016 р. по 10.02.2017 р., 435,10 грн. 3% річних та 946,12 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість та правомірність заявлених вимог про стягнення заборгованості, а також передбачених законом санкцій.

Отже, з підстав зазначених вище, суд знаходить позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 352,73 грн. заборгованості по сплаті оренди та відшкодуванню комунальних послуг, 4 132,74 грн. пені, 435,10 грн. 3% річних та 946,12 грн. інфляційних втрат обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю, оскільки зарахування однорідних вимог сторонам здійснено після порушення провадження у справі.

Судом розглянуто клопотання відповідача про зменшення розміру пені на підставі ст. 83 ГПК України.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що оскільки відповідач знаходиться у важкому фінансовому становищі, що підтверджується обставинами наведеними нижче, суд має право на застосування п. 3 ст. 83 ГПК України зменшити у винятковому випадку розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання. Крім того, зазначає, що підставами для зменшення пені на його думку є відсутність у відповідача збитків, невиконання позивачем протягом тривалого часу зобовязання з повернення відповідачу 68 820,00 грн. (на підставі рішення суду), незначною сумою заборгованості (станом на 20.03.2017 р. 4 352,73 грн.), непомірно високу суму пені у порівнянні із сумою заборгованості (4 132,74 грн. пені та 4 352,73 грн. заборгованості за договором).

Згідно із пунктом 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: - сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Предметом спору є пеня, що відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України є штрафною санкцією. Умовами договору передбачено нарахування пені. Прострочення виконання зобовязань зі сплати орендної плати виникло у звязку з несвоєчасним внесенням відповідачем сум орендної плати та відшкодування вартості комунальних послуг, які згідно з умовами договору орендар має сплачувати протягом 5 (пяти) робочих днів з 1 (першого) календарного дня з дати отримання від орендодавця рахунку на оплату.

Надані відповідачем докази щодо скрутного фінансового становища підприємства відповідача не є винятковим випадком для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони. Крім того, розмір пені сам по собі є незначним і не може суттєво вплинути на фінансовий стан підприємства.

На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про розстрочення виконання рішення суду строком на 12 (дванадцять) місяців рівними частинами, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на відсутність коштів та скрутне фінансове становище підприємства.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надання розстрочки виконання рішення можливе за наявності обставин, що ускладнюють або роблять його неможливим. Відсутність грошових коштів для сплати зобовязань не є достатньо обґрунтованою підставою для надання розстрочки виконання рішення. Будь-яких доказів в обґрунтування необхідності надання розстрочки виконання рішення, ускладнення його виконання або наявності обставин, які роблять неможливим його виконання відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що відповідач не позбавлений права на звернення з заявою про розстрочку або відстрочку виконання рішення в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України з наданням належних та допустимих доказів в обґрунтування на стадії виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 49, п. 1-1 ч.1 ст. 80, ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 68 820,00 грн. припинити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, 20, п/р 4264 Філія Запорізьке обласне управління АТ Ощадбанк м. Запоріжжя, МФО 313957, , ІПН 43) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 95, п/р 3542 в ТВБВ№10007/0232 Філії Запорізьке ОУ АТ Ощадбанк, МФО 313957, ) заборгованість в сумі 4 352 (чотири тисячі триста пятдесят дві) грн. 73 коп., пеню в розмірі 4 132 (чотири тисячі сто тридцять дві) грн. 74 коп., 3% річних в розмірі 435 (чотириста тридцять пять) грн. 10 коп., інфляційних втрат в розмірі 946 (девятсот сорок шість) грн. 12 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 12.04.2017 р

.