ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.04.2017 Справа № 905/397/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Щитовій Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м. Маріуполь, Донецька область

про визнання недійсним Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.

За участю представників сторін:

від позивача: Хорошилов І.І. - представник за довіреністю № 09-32/526 від 24.11.2016р.

від відповідача: Косминін О.В. - представник за довіреністю від 06.07.2016 р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 81-1 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.04.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м.Маріуполь, Донецька область, про визнання недійсним Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.

Ухвалою суду від 20.02.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №905/397/17, розгляд справи призначено на 21.03.2017р.

Ухвалою суду від 21.03.2017р. господарським судом Донецької області розгляд справи було відкладено на 28.03.2017р.

Ухвалою суду від 28.03.2017р. господарським судом Донецької області розгляд справи було відкладено на 07.04.2017р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт перевищення наданих за довіреністю повноважень ОСОБА_3 при укладенні Договору про внесення змін від 02.02.2009р., а також відсутність будь-яких рішень або дій з боку Позивача, які б свідчили про схвалення спірного правочину, а тому останній вважає його таким, що порушує законні права та інтереси Банку, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 78, 80 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 92, 203, 207, 215, 241 Цивільного кодексу України.

Позивач у судових засіданнях 21.03.2017р., 28.03.2017р. та 07.04.2017р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на факт перевищення наданих за довіреністю повноважень ОСОБА_3 при укладенні Договору про внесення змін від 02.02.2009р., відсутність будь-яких рішень або дій з боку Позивача, які б свідчили про схвалення спірного правочину, а також те, що укладений Договір про внесення змін від 02.02.2009р. порушує законні права та інтереси Банку, й тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Відповідач у судових засіданнях 21.03.2017р. та 28.03.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог. 21.03.2017р. через канцелярію господарського суду Донецької області надав відзив на позовну заяву, в якому вважає, що позовна заява є необґрунтованою, доводи, викладені у позовній заяві, не підтверджені доказами, а суть позову не відповідає дійсності. 28.03.2017р. відповідачем до господарського суду Донецької області надано заяву про застосування строку позовної давності, за змістом якої останній просить застосувати строк позовної давності до вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» про визнання недійсним договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21.03.2017р. від відповідача до господарського суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, у прохальній частині якого, останній просить зобов'язати ПАТ "Промінвестбанк" надати засвідчені належним чином копії документів, а саме: кредитну політику банку (порядок, положення діюче станом на 27.01.2009р.) у відповідності до якої приймалось рішення про укладення кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009 року (видачу кредиту) у межах якого було укладено спірний Договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; порядок, у межах якого проводилось погодження укладення кредитних договорів ПАТ "Промінвестбанк" у межах тимчасової адміністрації (погодження кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.) та повинно бути проведено погодження Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; документи, що свідчать про погодження територіальним представником НБУ кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; документи, що свідчать про не розглядання територіальним представником НБУ укладання договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; розпорядження Тимчасового адміністратора про встановлення лімітів по кредитним операціям, укладання правочинів з клієнтами банку під час тимчасової адміністрації ПАТ "Промінвестбанк". У судовому засіданні представник відповідача усно заявив клопотання про витребування у позивача вищезазначених документів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.03.2017р. було задоволено клопотання відповідача про витребування документів та зобов'язано позивача надати засвідчені належним чином копії документів, а саме: кредитну політику банку (порядок, положення діюче станом на 27.01.2009р.) у відповідності до якої приймалось рішення про укладення кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009 року (видачу кредиту) у межах якого було укладено спірний Договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; порядок, у межах якого проводилось погодження укладення кредитних договорів ПАТ "Промінвестбанк" у межах тимчасової адміністрації (погодження кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.) та повинно бути проведено погодження Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; документи, що свідчать про погодження територіальним представником НБУ кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; документи, що свідчать про не розглядання територіальним представником НБУ укладання договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.; розпорядження Тимчасового адміністратора про встановлення лімітів по кредитним операціям, укладання правочинів з клієнтами банку під час тимчасової адміністрації ПАТ "Промінвестбанк".

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (далі Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» ( далі Позичальник), був укладений Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. (далі - кредитний договір), за умовами якого Банк за наявності вільних власних кредитних ресурсів надає Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 507 500 000, 00 гривень - ліміт кредитної лінії, на умовах, передбачених Договором.

Положенням п.1 Статуту Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", погодженого Національним Банком України від 07.09.2016р., затвердженого Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" від 26.08.2016р. протоколом №41 зазначено наступне. Банк створений рішенням установчих зборів засновників від 28.04.1992 та зареєстрований Національним банком України 26.08.1992 за реєстраційним №125 із найменуванням «Український акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». На підставі рішення Загальних зборів акціонерів банку від 27.04.2001 (Протокол №16) в зв'язку зі змінами до законодавства, яке регулює діяльність банку, внесеними Законом України «Про банки і банківську діяльність», Статут Банку затверджений в новій редакції, найменування Банку змінене на «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство). Відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів банку від 21.05.2009 (Протокол №25) Статут Банку затверджений в новій редакції, розроблений згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства», найменування Банку змінене на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відповідає за зобов'язаннями та користується правами, набутими Банком в період його діяльності як Українського акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку та Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства), відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2015 році ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ „Шляхове будівництво "Альтком" м. Маріуполь про стягнення 909556987,59грн., в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 671611500,00грн., заборгованість за процентами за період з 27.01.2009р. по 16.09.2015р. в сумі 120088561,89грн., заборгованість по комісії за період з 01.02.2009р. по 31.08.2015р. в сумі 19000,00грн., пеня по кредиту за період з 06.05.2015р. по 16.09.2015р. в сумі 78032619,87грн., пеня по відсотках за період з 06.01.2015р. по 16.09.2015р. в сумі 21539936,30грн., пеня по комісійній винагороді за період з 05.04.2013р. по 16.09.2015р. в сумі 4518,50грн., 3% річних по кредиту за період з 06.05.2015р. по 19.09.2015р. в сумі 4093173,28грн., 3% річних по процентах за період 05.04.2013р. по 16.09.2015р. в сумі 1859215,19грн., 3% річних по комісійній винагороді за період з 05.04.2013р. по 16.09.2015р. в сумі 269,02грн., індекс інфляції по відсотках за період з 05.04.2013р. по 16.09.2015р. в сумі 13066259,16грн., індекс інфляції по комісійної винагороді за період з 05.04.2013р. по 16.09.2015р. в сумі 1430,99грн.

В обґрунтування позовних вимог "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Київ посилався на невиконання відповідачем умов кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.

27.10.2015р. до господарського суду Донецької області від ТОВ „Шляхове будівництво "Альтком" м. Маріуполь надійшла зустрічна позовна заява б/н від 19.10.2015р. про визнання кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. недійсним.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.11.2015р. по справі №905/2357/15 зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.05.2016 року у справі № 905/2357/15 позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" м. Маріуполь про стягнення 909556987,59грн. задоволений частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заборгованість за кредитом в сумі 384193251,26грн., 76070263,75грн. - заборгованості по відсоткам, 19000,00грн. - заборгованості по комісії, 1501,48грн. пені за несвоєчасну сплату комісії, 3% річних за відсотками в сумі 740225,54грн., 3% річних по комісійній винагороді в сумі 269,02грн., індекс інфляції по відсотках в сумі 5378037,28грн., індекс інфляції по комісійної винагороді в сумі 910,00грн., судовий збір в сумі 93685,07грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" 11088,00грн. за оплату судової експертизи.

В решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" м. Маріуполь до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Київ про визнання кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. недійсним відмовлено.

Рішення господарського суду Донецької області по справі №905/2357/15 (залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2016 року, що залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2016р.) станом на теперішній час є чинним.

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі №905/2357/15 вказана сума заборгованості виникла у зв'язку з невиконанням у повному обсязі відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.

Судовим рішенням у справі №905/2357/15 встановлено наступне.

«…За своєю правовою природою договір №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. є кредитним договором. Відповідно до положень ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк за умови наявності вільних власних кредитних ресурсів надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 507500000,00грн. ліміт кредитної лінії, на умовах, передбачених цим договором.

Протягом дії кредитного договору сторонами вносились зміни щодо умов кредитування (суми кредиту, строки погашення кредиту, відсоткові ставки, строки сплати відсоткової ставки та інші) згідно договорів про внесення змін.

У відповідності до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-12 від 30.09.2010р. до кредитного договору п. 1.1. викладений в наступній редакції: банк за умови наявності вільних власних кредитних ресурсів надає позичальнику кредит шляхом відкриття поновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 585190165,65грн.

У відповідності до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-16 від 28.01.2011р. до кредитного договору п. 1.1. викладений в наступній редакції: банк за умови наявності вільних власних кредитних ресурсів надає позичальнику кредит шляхом відкриття поновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 671650000,00грн., на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-17 від 26.05.2011р. до кредитного договору п. 1.1. викладений в наступній редакції: банк за умови наявності вільних власних кредитних ресурсів надає позичальнику кредит шляхом відкриття поновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 671650000,00грн., на умовах, передбачених цим договором.

02.02.2009р. сторонами підписаний договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого п. 1.2 кредитного договору викладений у наступній редакції: кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 31.12.2015р. Ліміт кредитної лінії (графік платежів) встановлюється, у відповідності та починаючи з зазначених дат, встановлених у графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору та є невід'ємною частиною цього договору.

Крім того, розділ 1 кредитного договору доповнений п. 1.4., в якому зазначено, що у разі перерахування з боку позичальника не погоджених платежів за кредитним договором, не залежно від зазначеного в них призначення платежу, ці грошові кошти зараховуються банком в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом або в рахунок погашення суми кредиту за строком відповідно до терміну погашення та сплати суми кредиту, термін сплати якої не настав. Будь-які суми сплачені «позичальником» не у відповідності до додатку №1 (графік платежів), що є невід'ємною частиною цього договору та встановлюється цим договором, зараховується в рахунок погашення поточної заборгованості по сплаті відсотків (за наявності заборгованості), інші неузгоджені платежі зараховуються в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту».

Пунктом 4 розділ 5 доповнений пунктом наступного змісту: будь-які додаткові угоди, договори про внесення змін та додатки до договору кредитування №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р., що змінюють суму зобов'язання позичальника перед кредитором повинні укладатися виключно з внесенням відповідних змін до графіку платежів із відображенням у ньому внесених змін.

В додатку №1 до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. зазначено, що цей додаток встановлює суми та терміни сплати відсотків за користування кредитними коштами та є невід'ємною частиною кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.

Будь-які суми сплачені «позичальником» не у відповідності до цього графіку зараховуються в рахунок погашення поточної заборгованості по сплаті відсотків (за наявності заборгованості), інші неузгоджені платежі зараховуються в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Будь-які додаткові угоди, договори про внесення змін та додатки до договору кредитування №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р., що змінюють суму зобов'язання позичальника перед кредитором повинні укладатися виключно з внесенням відповідних змін до графіку платежів із відображенням у ньому внесених змін та нових умов.

Згідно умов п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди №20-2885/2-1 від 08.12.2014р. кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 31.12.2015р.

Відповідно до умов п. 1.3 договору (в редакції договору про внесення змін від 13.03.2009р.) фінансовий кредит надається з наступним цільовим призначенням: придбання будівельних матеріалів, сировини, запасних частин, обладнання, цінних паперів, оплата виконаних будівельних робіт та наданих послуг й інші виробничі потреби.

Згідно з п.2.2 кредитного договору (у первісній редакції) відсотки за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позивальником, виходячи з встановленої банком процентної ставки у розмірі 19,5% річних. Нарахування банком відсотків починається з дати першої оплати розрахункових документів позичальника з позичкового рахунку до дня повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (п. 2.3 договору). Відсотки за користування кредитом нараховуються банком в передостанній робочий день місяця за період, попередній даті нарахування, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного п. 1.2 цього договору. Нараховані банком відсотки сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому відбувається нарахування, а також в день остаточного повернення кредиту. В грудні місяці відсотки за користування кредитом нараховуються банком 29 грудня (або в останній робочий день до 29 грудня) за період, попередній даті нарахування по 31 грудня включно, та сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня місяця (п. 2.4 договору).

Після цього договорами про внесення змін від 30.04.2009р., 31.07.2009р., 31.08.2009р., 01.12.2009р., 27.01.2010р., 07.07.2010р., 01.09.2010р., 30.09.2010р., 06.11.2010р., 02.12.2010р., 21.01.2011р., 28.01.2011р., 26.05.2011р., 10.01.2012р., 27.01.2012р., 20.02.2012р., 01.03.2012р., 05.03.2012р., 05.06.2012р., 21.03.2013р., 08.12.2014р. сторонами неодноразово вносились зміни до вищезазначених пунктів договору без внесення будь-яких змін у договір про внесення змін від 02.02.2009р., зокрема:

Відсотки за користування кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються позивальником, виходячи з встановленої банком процентної ставки у розмірі 19,5% річних по заборгованості, що обліковується на рахунку №7392; 25 % річних по заборгованості, що обліковується на рахунку №7392 (п. 2.2 кредитного договору в редакції до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-4 від 31.08.2009р. до кредитного договору).

З 1 січня 2011 року відсотки за користування фінансовим кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами і сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 16% річних (п. 2.2 кредитного договору в редакції до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-16 від 28.01.2011р. до кредитного договору).

З травня 2011 року відсотки за користування фінансовим кредитом нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами і сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком відсоткової ставки у розмірі 14,5% річних (п. 2.2 кредитного договору в редакції до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-17 від 26.05.2011р. до кредитного договору).

У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного кредиту, встановленого п.1.2 цього договору, позичальник надалі сплачує з відповідної календарної дати, яка визначена у договорі, як дата виконання зобов'язання, до дати виконання такого зобов'язання проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 30% річних (п. 2.6 в редакції договору про внесення змін № 20-2885/2-1 від 08.12.2014р.).

Відсотки за користування кредитом нараховуються банком у передостанній робочий день місяця за період попередній даті нарахування та у день остаточного повернення кредиту, визначеного п.1.2 цього договору Нараховані банком відсотки сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому відбувається нарахування (п. 2.4 кредитного договору).

У відповідності до п. 2.4 в редакції договору про внесення змін №15-93/02-3/09-26 від 21.03.2013р., нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями. Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюється в перший робочий день наступного місяця. Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються постачальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів, а при закінченні терміну дії кредиту в дату, до якої позичальник має право користуватись кредитом. Проценти, що нараховуються на прострочену заборгованість за кредитом після настання кінцевого терміну повернення кредиту, що вказаний в 1.2., сплачується позичальником щоденно. При цьому сторони встановлюють, що зобов'язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (п`ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів). Проценти, що нараховані за останній календарний місяць терміну дії Кредиту, не вважається простроченими протягом наступних 5 календарних днів після закінчення цього терміну. У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов'язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Згідно п. 2.5. кредитного договору, за управління фінансовим кредитом у формі кредитної лінії позичальник сплачує банку щомісячну комісійну винагороду у розмірі 1000,00грн. без ПДВ. Комісійна винагорода за управління фінансовим кредитом у формі кредитної лінії нараховується банком щомісячно 26 числа за повний календарний період та сплачується позичальником не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Строки сплати комісійної винагороди, що не була сплачена відповідачем своєчасно переносились на інші дати згідно договорів про внесення змін до кредитного договору.

В подальшому у договорах про внесення змін до кредитного договору змінювався строк сплати комісійної винагороди, а саме переносились строки її сплати. Остання редакція п. 2.5 договору викладена у договорі про внесення змін від 21.03.2013р., а саме: позичальник сплачує комісію у розмірі 1000,00грн., яка нараховується в останній робочий день поточного місяця та сплачується щомісячно 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування. При цьому сторони встановлюють, що зобов'язання позичальника по сплаті нарахованої комісії за управління кредитом не вважаються простроченими: по комісії, нарахованої за повний календарний місяць до 5 числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування комісії (кінцева дата сплати комісії); по комісії, нарахованої за останній календарний місяць терміну дії кредиту, не вважаються простроченими протягом наступних 5 календарних днів після закінчення цього терміну. У випадку, якщо кінцева дата сплати комісії припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов'язаний здійснити сплату комісії в останній робочий день напередодні.

Згідно п. 4.1 кредитного договору (в первісній редакції) за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків за користування кредитом та/або відсотків за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку за кожний день прострочення пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно. У випадку, якщо банком застосовна до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення их обставин включно, та сплачується позичальником у порядку, передбаченому п. 2.4 цього договору для нарахування та сплати відсотків, на рахунок, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.

Договором про внесення змін від 21.03.2013р. вищезазначений пункт договору викладений в новій редакції, а саме: за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків за користування кредитом та/або відсотків за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку за кожний день прострочення пеню, яка обчислюється щоденно за методом «факт/факт» від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків за користування кредитом та/або відсотків за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредиту, що вказана у п. 1.2 цього договору пеня не нараховується.

Договором про внесення змін від 08.12.2014р. вищезазначений пункт договору викладений в новій редакції, а саме: за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або відсотків за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом «факт/факт» від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків за користування кредитом та/або відсотків за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредиту, що вказана у п. 1.2 цього договору пеня не нараховується. Сторони домовились, що пеня, нарахована за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, в період з 21.03.2013р. по 08.12.2014р. включно, не підлягає сплаті позичальником.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважним и представниками сторін та діє до повного повернення позичальником коштів та виконання будь-яких інших зобов'язань по договору… .

… Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" заявлено до стягнення 671611500,00грн. заборгованості по кредиту та 120088561,89грн. заборгованості по процентам за період з 27.01.2009р. по 16.09.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що ці розрахунки зроблені банком із застосуванням договорів про внесення змін, але без врахування положень договору про внесення змін до кредитного договору від 02.02.2009р., згідно якого п. 1.2 кредитного договору викладений у наступній редакції: кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 31.12.2015р. Ліміт кредитної лінії (графік платежів) встановлюється, у відповідності та починаючи з зазначених дат, встановлених у графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору та є невід'ємною частиною цього договору.

Господарський суд, дослідивши у сукупності всі договори про внесення змін до первісного договору та умови цього первісного договору, дійшов висновку про наступне: Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлені загальні правові умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання, в тому числі ст. 180 ГК встановлено, що у будь-якому випадку сторони повинні погодити предмет, ціну та строк дії договору. Предметом господарського договору є господарські зобов'язання, за якими боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У даному договорі це обов'язок банку надати кошти у межах узгодженого ліміту. Згідно із положеннями ст. 189 ГК України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг і т.д.), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватись як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Зміна ціни після укладення договору допускається за погодженням сторін або на умовах, визначених договором, в односторонньому порядку лише до моменту його виконання. Таким чином, враховуючи вищезазначене, ціною договору є сума грошового зобов'язання підприємства перед банком у вигляді плати відсоткової ставки за кредитом. В первісній редакції договору сторонами погоджена відсоткова ставка на рівні 19,5 відсотків річних, що підлягають сплаті не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому відбувається нарахування, а також в день остаточного повернення кредиту. В грудні місяці відсотки за користування кредитом нараховуються банком 29 грудня (або в останній робочий день до 29 грудня) за період, попередній даті нарахування по 31 грудня включно, та сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня місяця. 02.09.2009р. сторонами при підписанні договору про внесення змін до кредитного договору погоджений графік відсотків, що підлягають сплаті та передбачено, що будь-які додаткові угоди, договори про внесення змін та додатки до договору кредитування №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р., що змінюють суму зобов'язання позичальника перед кредитором повинні укладатися виключно з внесенням відповідних змін до графіку платежів із відображенням у ньому внесених змін.

В додатку №1 до договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. зазначено, що цей додаток встановлює суми та терміни сплати відсотків за користування кредитними коштами та є невід'ємною частиною кредитного договору №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р.

В подальшому сторонами без внесення відповідних змін до графіку, погодженого раніше, внесені зміни до п. 2.1 договору, зокрема, 31.08.2009р. змінена (збільшена) відсоткова ставка до 25%річних по заборгованості, що обліковується на рахунку №7392. Таким чином, починаючи з цієї дати фактично існує неузгодженість щодо розміру відсоткової ставки, сум та дат сплати відсотків.

Як вже зазначено вище, відповідно до положень ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Таким чином, законодавець при регулюванні правовідносин сторін, що виникають з кредитного договору, презюмує у будь-якому випадку обов'язок позичальника сплачувати банку відсотки за користування кредитом, що свідчить про неможливість будь-яких виключень щодо можливості звільнення позичальника від такого обов'язку.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд вважає необхідним застосувати положення ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену у п. п. 1.7-1, 1.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», згідно якої господарському суду необхідно мати на увазі, що питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позивачем заявлено до стягнення 671611500,00грн. заборгованості по кредиту та 120088561,89грн. заборгованості по процентам за період з 27.01.2009р. по 16.09.2015р. Господарський суд, зробивши перерахунок сум з урахуванням вищезазначеного, а також враховуючи, що сторонами в договорі про внесення змін від 09.02.2009р. погоджена черговість зарахування сплачених коштів та в межах заявлених періодів, дійшов висновку, що стягненню підлягають 384193251,26грн. кредиту та 76070263,75грн. відсотків… .»

За таких обставин, господарським судом Донецької області під час вирішення справи №905/2357/15 встановлено, що матеріалами справи доведено факт прострочення виконання відповідачем грошового обов'язку з повернення коштів за договором кредитування №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. та зроблено перерахунок заявлених до стягнення суми кредиту та відсотків із урахуванням положень договору про внесення змін від 02.02.2009р., яким було погоджено черговість зарахування сплачених коштів.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6. Постанови Пленуму вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Предметом звернення до господарського суду Донецької області з даним позовом є визнання недійсним саме Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 27.01.2009р. №15-93/02-3/09.

Позивач вважає, що вищевказаний Договір про внесення змін порушує законні права та інтереси Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", оскільки був підписаний зі сторони позивача представником з перевищенням наданих за довіреністю повноважень.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом дії кредитного договору сторонами вносились зміни щодо умов кредитування (суми кредиту, строки погашення кредиту, відсоткові ставки, строки сплати відсоткової ставки та інші) згідно договорів про внесення змін

02.02.2009р. сторонами підписаний договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 27.01.2009р. №15-93/02-3/09., згідно якого були внесені зміни до п. 1.2 кредитного договору, доповнено Розділ 1 Кредитного договору пунктом 1.4, пункт 2.7 Кредитного договору доповнено відповідним абзацом, Розділ 5 Кредитного договору доповнено відповідним пунктом.

Зазначений Договір про внесення змін зі сторони позивача був підписаний заступником Голови Правління Промінвестбанку - начальником філії «Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області - представник Промінвестбанку в Донецькій області ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту Промінвестбанку та довіреності, посвідченої 10.10.2008р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Відповідно до змісту довіреності посвідченої 10.10.2008р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Банк цією довіреністю уповноважує заступника Голови правління Промінвестбанку - начальника філії «Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області» - представника Промінвестбанку в Донецькій області ОСОБА_3 - від імені Промівестбанку з питань, що стосуються діяльності філії «Головне правління Промінвестбанку в Донецькій області» та її без балансових відділень: в т.ч., укладати та підписувати господарські та кредитні договори, договори застави, іпотечні договори та інші договори забезпечення, договори придбання цінних паперів, відступлення права вимоги, договори, що стосуються активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами банку, договори щодо здійснення будь-яких інвестицій, надання гарантій поручительств, вчинення авалів виключно за погодженням з представником територіального управління Національного банку України за місцезнаходженням філії Промінвестбанку, залученого до проведення тимчасової адміністрації Промінвестбанку в межах лімітів, визначених за рішенням тимчасового адміністратора Промінвестбанку, а також проставляти на них печатку філії Промінвестбанку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач наголошує на тому, що ОСОБА_3 було підписано договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. з перевищенням наданих довіреністю повноважень, оскільки жодних документів, які свідчили б про погодження представником територіального управління Національного Банку України за місцезнаходженням філії Промінвестбанку, залученого до проведення тимчасової адміністрації Промінвестбанку чи Тимчасовим адміністратором Промінвестбанку, не існує.

Отже, щодо посилань Банку на перевищення представником позивача меж своїх повноважень при укладенні спірної угоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (п.2.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11).

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11).

Як зазначено у ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вже зазначалось, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (далі Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» ( далі Позичальник), був укладений Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. (далі - кредитний договір), за умовами якого Банк за наявності вільних власних кредитних ресурсів надає Позичальнику кредит щляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 507 500 000, 00 гривень - ліміт кредитної лінії, на умовах, передбачених Договором.

Судом встановлено, що зазначений кредитний договір підписаний від Банка заступником Голови Правління Промінвестбанку - начальником філії «Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області - представник Промінвестбанку в Донецькій області ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту Промінвестбанку та довіреності, посвідченої 10.10.2008р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зі змісту правочину вбачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак в силу положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.5.5. Кредитного договору, всі зміни та доповнення до Договору вносяться за згодою сторін у письмовій формі та є невід'ємними частинами цього Договору.

Так, сторонами 02.02.2009р. було підписано договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 27.01.2009р. №15-93/02-3/09.

Зазначений спірний договір про внесення змін від 02.02.2009р. підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Відповідно до п.5 спірного договору про внесення змін від 02.02.2009р., «всі інші умови Кредитного договору залишаються без змін».

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що договір про внесення змін №15-93/02-3/09-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 27.01.2009р. №15-93/02-3/09 є невід'ємною частиною Кредитного договору від 27.01.2009р. та не є окремим кредитним договором в розумінні діючого законодавства.

Позивач посилається на перевищення наданих довіреністю повноважень ОСОБА_3 при підписання спірного договору про внесення змін від 02.02.2009р., оскільки, відповідно до викладених в довіреності повноважень, ОСОБА_3 мав право «укладати та підписувати господарські та кредитні договори, договори застави, іпотечні договори та інші договори забезпечення, договори придбання цінних паперів, відступлення права вимоги, договори, що стосуються активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами банку, договори щодо здійснення будь-яких інвестицій, надання гарантій поручительств, вчинення авалів виключно за погодженням з представником територіального управління Національного банку України за місцезнаходженням філії Промінвестбанку, залученого до проведення тимчасової адміністрації Промінвестбанку в межах лімітів, визначених за рішенням тимчасового адміністратора Промінвестбанку, а також проставляти на них печатку філії Промінвестбанку». Проте, жодних документів, які свідчили б про погодження представником територіального управління Національного Банку України за місцезнаходженням філії Промінвестбанку, залученого до проведення тимчасової адміністрації Промінвестбанку чи Тимчасовим адміністратором Промінвестбанку, укладення заступником Голови Правління Промінвестбанку - начальником філії «Головного управління Промінвестбанку в Донецькій області» - представником Промінвестбанку в Донецькій області ОСОБА_3 Договору про внесення змін від 02.02.2009р. у Банку не існує.

З огляду на зазначене, надавши правову оцінку спірному Договору про внесення змін від 02.02.2009р., суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки, як вже відзначалось вище, спірний договір не є самостійним договором, а є невід'ємною частиною Кредитного договору, що змінює та доповнює деякі пункти останнього.

Судом встановлено, що зі змісту довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_3 під час підписання та укладання договору про внесення змін до кредитного договору від 02.02.2009р., не вбачається заборон та обмежень для внесення саме змін до вже укладених господарських та кредитних договорів, не передбачено жодної окремої процедури внесення змін до укладених господарських та кредитних договорів.

Таким чином, твердження позивача про те, що ОСОБА_3 було перевищено надані повноваження зміни умов Кредитного договору, суд вважає безпідставним.

Крім того, господарським суд Донецької області, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 (зі змінами та доповненнями) наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Факт виконання сторонами договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 27.01.2009р. №15-93/02-3/09, встановлений рішенням Господарського суду Донецької області від 17.05.2016р., що залишено без змін Донецьким апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом Донецької області, яке набрало законної сили, № 905/2357/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво "Альтком" м. Маріуполь про стягнення 909556987,59грн. за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 27.01.2009р. №15-93/02-3/09. В рішенні встановленний факт прострочення виконання відповідачем грошового обов'язку з повернення коштів за договором кредитування №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. та зроблено перерахунок заявлених до стягнення суми кредиту та відсотків із урахуванням положень договору про внесення змін від 09.02.2009р.

Окрім того, стосовно посилань позивача на неможливість укладення спірного Договору про внесення змін від 02.02.2009р. внаслідок дії на ПАТ «Промінвестбанк» тимчасової адміністрації, що унеможливлювало укладення кредитних договорів зі строком погашення понад 6 років, тим більше, через 5 днів з дня укладення основного кредитного договору, суд зазначає наступне.

Нормами чинного законодавства не передбачено строкові обмеження на укладення тимчасовим адміністратором кредитних угод, а тому припущення позивача стосовно «абсурдності» укладення додаткового договору про внесення змін від 02.02.2009р. через 5 днів з дня укладення основного кредитного договору, не приймається судом до уваги.

Таким чином, відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. у зв'язку з перевищенням наданих за довіреністю повноважень ОСОБА_4 при укладенні спірного договору про внесення змін, не обґрунтованими та не доведеними матеріалами справи, отже, такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно заяви відповідача, що надійшла до господарського суду Донецької області 28.03.2017р., про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Водночас, пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Враховуючи те, що судом встановлено відсутність підстав для визнання недійсним Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р. та необґрунтованість позовних вимог, то позов не підлягає задоволенню саме з вказаних підстав, а тому заявлена ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» заява про застосування строків позовної давності розгляду не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 1, 8 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 92, 202-204, 215, 241, 256, 261, 627-629, 638, 651 Цивільного кодексу Укрїани; ст. ст. 180Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 4-3, 12, 28, 33, 34, 35 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю „Шляхове будівництво "Альтком" м. Маріуполь, про визнання недійсним Договору про внесення змін №15-93/02-3/09-1 від 02.02.2009р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №15-93/02-3/09 від 27.01.2009р., відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 07.04.2017р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2017 р.

Суддя Ю.С. Мельниченко