РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017Справа №910/22290/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Лекс Холдинг"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 298 367,71 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 239 від 04.02.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Лекс Холдинг" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 298 367,71 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договір оренди №К-9/К-1 від 31.10.2013 року.

Позивач, як орендодавець, своїх зобов'язання за договором виконав належним чином. Так, зазначене приміщення, загальною площею 5,76 кв.м, передане орендодавцем орендареві згідно акту приймання-передачі приміщення від 11.11.2013 року.

Проте, орендар порушив взяті на себе зобов'язання за договором.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 237 098,74 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015, заборгованості з оплати експлуатаційних витрат в розмірі 19 758,22 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015, заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг в сумі 631,01 грн. за період з 01.04.2015-30.04.2015, інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 11 260,00 грн., 3% річних в розмірі 1 790,80 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.12.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.12.2016 р.

В судове засідання 20.12.2016 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 06.12.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача не виконав вимоги ухвали суду від 06.12.2016 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.12.2016 року розгляд справи відкладено на 24.01.2017 року.

19.01.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судове засідання 20.12.2016 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 06.12.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.01.2017 р. розгляд справи відкладено на 06.02.2017 р., у зв'язку із неявкою представника відповідача у судове засідання.

У судовому засіданні 06.02.2017 р. представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 237 098,74 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015, заборгованості з оплати експлуатаційних витрат в розмірі 19 758,22 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015, заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг в сумі 630,59 грн. за період з 01.04.2015-30.04.2015, інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 11 259,39 грн., 3% річних в розмірі 1 790,78 грн.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

В судому засіданні оголошено перерву до 21.02.2017 року.

06.02.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про припинення провадження розгляду справи.

В судовому засіданні 21.02.2016 року представник відповідача підтримав клопотання про припинення провадження розгляду справи.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Представник позивача подав додаткові документи по справі.

Представники сторін заявили усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливого врегулювання спору мирним шляхом.

В судовому засіданні оголошено перерву до 14.03.2017 року.

В судовому засіданні 14.03.2017 року представники сторін заявили усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливого врегулювання спору мирним шляхом.

Представник відповідача подав письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні оголошено перерву до 27.03.2017 року.

В судове засідання 27.03.2017 року представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 14.03.2017 р.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

31.10.2013 року між приватним акціонерним товариством "Лекс Холдинг" (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди №К-9/К-1.

Відповідно до п.1.1 договору, відповідно до умов цього договору орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (далі іменоване -- оренда) приміщення (далі іменоване - приміщення), яке знаходиться в торгово-розважальному центрі, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12 (далі іменований - Торговий центр), а орендар зобов'язується прийняти, оплатити користування і повернути приміщення орендодавцю на умовах визначених цим договором.

Приміщенням є частина будівлі, яка знаходиться на першому поверсі Торгового центру, - секція К9 (п.2.1 договору).

Місцезнаходження приміщення визначається згідно витягу з плану Торгового центру (додаток А до цього договору) (п.2.2 договору).

Згідно з 2.3 договору, площа приміщення, яке передається в оренду складає: 5,76 (п'ять цілих сімдесят шість сотих) кв.м.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п.4.1 договору, орендодавець зобов'язаний передати приміщення орендареві в оренду в день дати початку, але, у будь-якому випадку, не раніше дня виконання вимог п.3.10 договору, що підтверджується шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення. В цілях цього договору датою початку вважається 11 листопада 2013 року.

На виконання умов договору, сторонами 11.11.2013 року підписано акт прийму-передачі приміщення до договору оренди №К-9/К-1 від 31.10.2013 року.

Цей договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.6.1 договору).

Згідно з п.6.2 договору, сторони погодилися, що строк фактичного використання орендарем приміщення за даним договором (строк договору), починає обчислюватися з дня підписання акту приймання-передачі приміщення. Строк договору становить 365 (триста шістдесят) календарних днів.

Зміна строку договору здійснюється виключно за згодою орендодавця на підставі додаткової угоди до договору (п.7.2 договору).

Після закінчення строку договору, а також після розірвання, припинення, визнання недійсним договору, будь-яке користування приміщенням орендарем є неправомірним (п.7.3 договору).

20.10.2014 року між сторонами договору укладено додаткову угоду про внесення змін в договір оренди №К-9/К-1 від 31.10.2013 року, якою сторони погодилися викласти п.6.2 договору в новій редакції: «сторони погодилися, що строк фактичного використання орендарем приміщення за даним договором (строк договору), починає обчислюватися з дня підписання акту приймання-передачі приміщення. Строк договору становить 730 (сімсот тридцять) календарних днів»

Таким чином, строк договору почався 11 листопада 2013 року та закінчується 10 листопада 2015 року.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з п.8.1 договору, орендар зобовязаний здійснювати оплату за користування приміщення в розмірах і в терміни, визначені цим договром (далі іменова - орендна плата).

Розмір орендної плати складає суму у гривнях - 1 998,25 грн. (одну тисячу дев'ятсот дев'яносто вісім гривень 25 коп.) еквівалентну на дату укладення цього договору 250 (двомстам п'ятдесяти) доларам США за і (один) кв.м. на місяць, крім того податок на додану вартість у розмірі, встановленому чинним законодавством України (далі - ПДВ).

Якщо інше не передбачене цим договором, орендна плата сплачується орендарем щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному місяцю (п.8.3 договору).

Пунктом 8.4 договору передбачено, що у разі необхідності визначення розміру орендної плати за певну частину місяця або за певну кількість днів, розмір орендної плати за один місяць може бути розділений на кількість днів у відповідному місяці і помножений на кількість днів за яку здійснюється оплата.

Нарахування орендної плати починається з дня дати початку і закінчується в день підписання акту повернення приміщення відповідно до п. 35.2 ст.35 цього договору (п.8.5 договору).

Відповідно до п.9.1 договору, орендар зобов'язаний щомісячно відшкодовувати орендодавцеві витрати на оплату використаної в приміщенні електроенергії і води в розмірі, визначуваному згідно показань лічильників встановлених в приміщенні, з використанням відповідних тарифів оплати, встановлених згідно чинного законодавства.

Згідно з п.9.2 договору, орендар зобов'язаний щомісячно відшкодовувати орендодавцеві витрати на утримання електромереж, які розраховуються по наступній формулі:

С = Т х К х 0,35, де

Т - вартість однієї кВт/год електроенергії, по якій евергопостачальна компанія поставляє електроенергію для Торгового центру впродовж періоду, за який здійснюється розрахунок;

С - сума витрат орендодавця на утримання електромереж за календарний місяць, що підлягає відшкодуванню орендарем;

К - кількість кВт/год електроенергії, спожита в приміщенні за календарний місяць.

Орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцеві вартість використаних в приміщенні електроенергії і води, а також суми витрат на утримання електромереж, не пізніше 10-го число місяця, наступного за оплачуваним (п.9.3 договору).

Пунктом 9.4 договору передбачено, що орендар зобов'язаний, щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа місяця, що передує оплачуваному місяцю, сплачувати орендодавцю вартість витрат на експлуатацію Торгового центру (далі іменовані - експлуатаційні витрати).

Розмір експлуатційних витрат складає суму у гривнах - 959,16 гри. (дев'ятсот 'п'ятдесят дев'ять гривень 16 коп.) еквівалентну на дату укладення цього договору 120 (ста двадцята) доларам США, крім того ПДВ.

Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 237 098,74 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015, заборгованості з оплати експлуатаційних витрат в розмірі 19 758,22 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015, заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг в сумі 630,59 грн. за період з 01.04.2015-30.04.2015.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що ним взагалі не використовувалось орендоване майно починаючи з 29.04.2015 року. Так, 29.04.2015 року представник позивача - охоронець ТЦ «Караван», зайшов до орендованого приміщення («острівця») та вигнав працівника відповідача - продавця товарів. Тим самим позивач фактично унеможливив використання орендованого приміщення відповідачем та його працівниками. З 29.04.2015 року до 06.05.2015 року представники позивача обмежили доступ відповідача до орендованого приміщення без пояснення причин. Вранці 06.05.2015 року відповідач виявив та зафіксував факт зникнення товарно-матеріальних цінностей, речей та документів з орендованого приміщення. За свідченнями продавців сусідніх приміщень, усе майно винесли представники позивача. У зв'язку з цим, 12.06.2015 року відповідач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів.

З наявного в матеріалах справи листа Оболонського районного управління ГУ МВС у м. Києві №52/19833 від 19.05.2015 року вбачається, що згідні з поясненнями керівника ПрАТ «Лекс Холдинг», 05.05.2015 року позивач утворив комісію, описав майно відповідача та перемістив його на склад під охорону.

Крім того, факт самовільного вилучення майна відповідача підтверджується також і листом №43-844-15 прокуратури Оболонського району м. Києва від 25.05.2015 року, яка повідомила, що за наведеними відомостями відповідача розпочато кримінальне провадження (№0000153 за ст. 356 КК України).

Вищезазначені факти позивачем в судовому засіданні не заперечувалися та будь-яких пояснень з приводу не допуску відповідача до орендованого приміщення та переміщення його майна позивачем не надано.

Відповідно до ч. 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, за змістом вказаної норми матеріального права якщо наймач тимчасово позбавляється можливості користуватися найнятим майном через обставини, за які він не відповідає, він звільняється від плати за весь час неможливості такого користування. Обставини, що є причиною неможливості використовувати найняте майно наймачем, можуть бути пов'язані як з діяльністю наймодавця, так і з певними об'єктивними обставинами (обставини непереборної сили, випадку тощо).

Тобто, особливість вищезазначеної норми, що міститься в ч.6 статті 762 ЦК України полягає в тому, що вона застосовується до тих випадків, коли майно взагалі не могло бути використане наймачем.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач фактично не користувався орендованим приміщення з 29.04.2015р. та був позбавлений можливості потрапити до орендованого приміщення, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 237 098,74 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015, заборгованості з оплати експлуатаційних витрат в розмірі 19 758,22 грн. за період з 01.05.2015-10.11.2015.

Крім того, відповідно до п.8.7 договору відповідачем сплачено гарантійний платіж в розмірі 29 925,78 грн. (08.11.2013 року та 18.11.2013 року).

Відповідно до п.8.7 договору, протягом 10 (десяти) календарних днів з дати укладення цього договору орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві гарантійний платіж в сумі 29 925,78 грн., у тому числі 20% ПДВ 4 987,63 гри. (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят сім гривень 63 коп.). Під гарантійним платежем слід розуміти платіж по забезпечені» виконання зобов'язань орендаря за цим договором, який сплачується орендодавцеві в розмірі орендної плати та експлуатаційних витрат за два місяці строку договору, Після закінчення строку договору, у разі відсутності фінансових чи майнових претензій орендодавця до орендаря, гарантійний платіж повертається орендарю протягом 30 (тридцяти) банківських днів після закінчення строку договору.

Гарантійний платіж, одночасно, є забезпеченням зобов'язань орендаря по цьому договору, з суми гарантійного платежу орендодавець може зарахувати, утримати суми грошових вимог до орендаря, зокрема: по оплаті несплаченої орендарем орендної плати; не відшкодованій вартості електроенергії, води, компенсації витрат на утримання електромереж; несплачених штрафів і пені; сум, необхідних для усунення пошкоджень приміщення або комунікацій системи забезпечення, заподіяних з вини орендаря; інших дійсних вимог. Окрім того, у випадку дострокового розірвання договору, гарантійний платіж орендарю не повертається, а залишається у орендодавця у якості неустойки за дострокове розірвання договору (п.8.9 договору).

У разі здійснення зарахування, утримання з внесеної суми гарантійного платежу. орендар зобов'язаний в 3-х денний термін, з моменту отримання відповідної письмової вимоги від орендодавця, доповнити його таким чином, щоб загальна сума гарантійного платежу дорівнювала сумі, яка визначена в п. 8.7. договору (п. 8.10 договору).

Таким чином, оскільки доказів повернення гарантійного платежу матеріали справи не містять, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг в сумі 630,59 грн. за період з 01.04.2015-30.04.2015 також не підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 11 259,39 грн. та 3% річних в розмірі 1 790,78 грн.

Оскільки, вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції є похідними від основного боргу, тому вони також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 12.04.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий