ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р.Справа № 922/504/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Державне підприємство завод "Електроважмаш" м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмашіндустрія", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю №248-1514 від 16.12.2016

відповідача - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "Укрмашіндустрія" 224801,49 грн. інфляційних втрат та 62066,14 грн. річних.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №206/238УП від 12.05.2015.

Ухвалою суду від 10 лютого 2017 року було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи на 01 березня 2017 року.

01 березня 2017 року, через канцелярію суду, позивачем було подано заяву (вх. № 7164) про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він перерахував інфляційні втрати та збільшив їх на 19794,87 грн. та просить суд стягнути з відповідача всього 306662,50 грн. інфляційних втрат та річних.

Ухвалою суду від 01.03.2017 було прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог вх. № 7164 від 01.03.2017 та продовжено розгляд справи з їх урахуванням.

Розгляд справи було відкладено на 20 березня 2017 року.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 9221 від 20.03.2017) відповідно до якого проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача.

Крім того, відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року було відкладено розгляд справи на 03 квітня 2017 року, для надання сторонами додаткови доказів по справі.

Представник відповідача в судове засідання 03 квітня 2017 року не з"явився.

Позивачем були надані до суду пояснення по справі (вх. №11031 від 03.04.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

12.05.2015 між TОB Укрмашіндустрія (покупець, відповідач) та Державним підприємством Завод Електроважмаш (постачальник, позивач) укладено договір №206/238УП (Договір).

Згідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується виготовити, поставити та передати у власність Покупця запасні частини для турбогенератора (надалі товар) в номенклатурі, кількості і за ціною, зазначеними в Специфікації №1 (Додаток 1), яка є невід'ємною частиною Даного Договору, а Покупець - прийняти товар і оплатити за нього на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати в розмірі не менше 50% від загальної суми Договору протягом 7 (семи) банківських днів з моменту виставлення рахунку Постачальником.

Так, за попередньою оплатою від загальної вартості Договору відповідачем було сплачено 3 232 345,83 грн.

Згідно п. 4.2. Договору (з урахуванням Додаткової угоди №2 від 15.10.2015) остаточний розрахунок, а саме 3 234 553,83 грн. сплачується Покупцем протягом 7 (семи) календарних днів від дати повідомлення про готовність товару (партії товару) до відвантаження.

Строк виконання зобов'язання по сплаті остаточного розрахунку по договору №206/238УП настав 17.03.2016.

У звязку з ухиленням відповідача від виконання свого зобовязання по погашенню остаточного платежу, Позивачем було подано відповідний позов до Господарського суду Харківської області. Рішенням Господарського суду від 19.07.2016 по справі №922/1605/16, залишеного без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 позов ДП Завод Електроважмаш задоволено частково, а саме: стягнуто з ТОВ Укрмашіндустрія 3234553,83 грн. заборгованості за договором №206/238УП від 12.05.2015, 113209,38 інфляційних втрат за квітень 2016 року, 20377,69 грн пені за період з 18.03.2016 по 19.05.2016, 16748,78 грн 3% річних за період з 18.03.2016 по 19.05.2016.

Як вбачається з наданих суду доказів, відповідачем було сплачено позивачу наступні грошові кошти :

-19.12.2016 сплачено 1 000 000,00 грн (платіжне доручення № 594 від 19.12.2016),

- 04.01.2017 сплачено 200465,73 грн (платіжне доручення № 4 від 04.01.2017),

- 04.01.2017 сплачено 234553,83 грн (платіжне доручення №3 від 04.01.2017),

- 18.01.2017 сплачено 800000,00 грн (платіжне доручення №11 від 18.01.2017),

- 19.01.2017 сплачено 800000,00 грн. (платіжне доручення №17 від 19.01.2017),

- 24.01.2017 сплачено 400000 грн (платіжне доручення № 23 від 24.01.2017).

У зв"язку з тим, що відповідачем не здійснено своєчасного розрахунку з позивачем, останнім були нараховані до стягнення інфляційні втрати та річні.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з вимогами про стягнення інфляційних та річних.

Судом перевірено вірність здійснених позивачем нарахувань.

При цьому суд вважає безпідставними заперечення відповідача стосовно того, що з боку відповідача відсутня вина за порушення договірних зобовязань, а також на відмову позивача від виконання умов договору щодо відвантаження продукції, виходячи з наступного.

Так, ст. 614 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

В статті 625 Цивільного кодексу України зазначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, за умовами договору виконання ТОВ УКРМАШІНДУСТРІЯ свого обов'язку щодо здійснення оплати вартості продукції не поставлено в залежність від факту поставки позивачем на адресу відповідача продукції, обумовленої договором. Обов'язок здійснення оплати виникає після отримання повідомлення про готовність товару до відвантаження (п. 4.2 Договору).

Факт обізнаності відповідача про готовність продукції до відвантаження та необхідність здійснення оплати встановлено Господарським судом Харківської області по справі 922/1605/16.

Тому твердження відповідача про відсутність вини не відповідає дійсності, відповідач знав про свій обовязок щодо оплати продукції.

Стосовно відмови позивача від виконання умов договору щодо передачі продукції також не відповідає дійсності, оскільки, за умовами п. 4.2 Договору відвантаженню продукції передує повна оплата, яку відповідач почав здійснювати тільки з 19.12.2016, остаточний платіж був виконаний 24.01.2017. Крім того, у своїй претензії відповідач вимагав передання продукції представнику відповідача, хоча умовами поставки вказано ЕХW (Франко-Завод), тобто відповідач повинен був забрати продукцію на території заводу позивача за свій рахунок та на своєму автотранспорті. 28.02.2017 продукція була передана відповідачу.

Щодо 3% річних та втрат від інфляції, які на думку відповідача є штрафними санкціями, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Тобто, 3% річних та втрати від інфляції не є штрафними санкціями, а є втратами від знецінення грошових коштів.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 4303,02 грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УКРМАШІНДУСТРІЯ (61082, АДРЕСА_1, , рахунок № 576 у відділенні №22 ПАТ БАНК ГРАНТ м. Харків, МФО 351607) на користь ДП Завод Електроважмаш (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, , рахунок №39 в ПАТ СБЕРБАНК м. Київ, МФО 320627) - 224801,49 грн. інфляційних втрат, 62066,14 грн. 3% річних та 4303,02 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_1