КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа№ 910/21171/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Прудкий О.В. довіреність № 77/2017 від 15.02.17

від позивача: Фортуненко А.В. довіреність № 463/2016 від 25.04.16

від відповідача: Косань О.О. довіреність № б/н від 17.03.17

від третьої особи: Діденко Ю.О. довіреність № б/н від 30.01.17

від третьої особи: Крупчинська Я.П. довіреність № б/н від 30.01.17

вільний слухач: ОСОБА_7 паспорт НОМЕР_1 від 13.10.2012

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національний Банк "Траст"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року

у справі № 910/21171/16 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національний Банк "Траст"

до Публічного акціонерного товариства Банк "Траст"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім"

про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2015р. №1010/02, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національний Банк "Траст" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2015 р. №1010/02 (т. І, а.с. 4-11).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі № 910/21171/16 в позові відмовлено повністю (т. ІІ, а.с. 43-54).

06 березня 2017 року ПАТ Національний Банк "Траст" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/21171/16, в якій просить вищезазначене рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги ПАТ Національний Банк "Траст" у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ Національний Банк "Траст" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/21171/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О.

15 березня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ Національний Банк "Траст" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/21171/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Мальченко А.О., справу призначено до розгляду на 04 квітня 2017 року.

У судовому засіданні 04 квітня 2017 року представники ПАТ Національний Банк "Траст" надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представники ПАТ Банк "Траст" та ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" в судовому засіданні 04 квітня 2017 року надали пояснення, в яких заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

08 серпня 2008 року між ВАТ Банк "Траст" (далі - відповідач), яка банком та ВАТ Національний Банк "Траст" (далі - позивач), як вкладником укладено Договір №BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту, відповідно до умов якого вкладник розміщує в банку міжбанківський депозит в розмірі 15 000 000,00 доларів США до 10.02.2009 р. (т.І, а.с. 26).

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору. Додатковою угодою №6 від 27.12.2013 р. до договору №BACK0808-NBT001 від 08.08.2008 р., сторонами передбачено, що депозит розміщується до 25.02.2019 р. та змінено процентні ставки, а саме п.2.2 (б) договору викладено в новій редакції, відповідно до якої: банк зобов'язується оплатити вкладнику за розміщений депозит проценти з розрахунку: 11,0% річних за період з 08.08.2008 р. по 24.02.2009 р. включно; 1,0% річних за період з 25.02.2009 р. до 29.12.2013 р. включно; 2,0% річних з 30.12.2013 р. по 25.02.2019 р. включно. Оплата процентів здійснюється в останній робочий день кожного місяця і в день повернення депозиту (т.І, а.с. 30/зворот-31).

25 лютого 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (відповідач), як кредитором та компанією Jermanta Limited, як клієнтом укладено Кредитну угоду №770, відповідно до умов якої, з урахуванням Додаткової угодою № 2 22.11.2013 р. (т.І, а.с. 34) та Додаткової угодою № 3 27.12.2013 р. (т.І, а.с. 34/зворот), кредитор на умовах цієї угоди та договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту, договорів про відкриття акредитиву, договорів про надання гарантій надає клієнту кредитні кошти у межах строку, що становить 120 місяців з дати укладення цієї угоди, та в загальному розмірі, що визначений п.1.2 цієї угоди, відповідно до якого загальний розмір кредитних продуктів за договорами в межах цієї угоди не повинен перевищувати 14 701 000,00 доларів США (т.І, а.с. 32-33).

На виконання умов Кредитної угоди №770 від 25.02.2009 р. між ВАТ Банк "Траст" та компанією Jermanta Limited укладено Договори про надання траншів на загальну суму 14701000,00 доларів США, які передбачали щомісячну сплату компанією Jermanta Limited процентів по кредиту та погашення тіла кредиту 25.12.2015 р., а саме Договір про надання траншу №S011.0007001.770 від 25.02.2009 р. на суму 2 134 000,00 доларів США, Договір про надання траншу №S011.0007002.770 від 20.03.2009 р. на суму 1 567 000,00 доларів США, договір про надання траншу №S011.0007061.770 від 17.04.2009 р. на суму 11 000 000,00 доларів США.

25 лютого 2009 року між ВАТ Національний Банк "Траст" (позивач), як банком та компанією Jermanta Limited, як принципалом укладено Договір про надання забезпечення, відповідно до умов якого (з подальшими змінами) в забезпечення зобов'язань принципала по Кредитному договору позивач зобов'язується укласти договори застави, а принципал зобов'язується сплатити заставодавцю комісію в розмірі 1 000,00 доларів США і відшкодувати всі збитки, витати та інші видатки, понесені ним у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет застави та його продажу.

Додатковою угодою №3 від 20.05.2009 р. до Договору про надання забезпечення внесено зміни до п. 1 вказаного Договору, шляхом викладення його у наступні редакції: "предмет застави означає майнові права, що належать банку по договору вкладу по поверненню заставодержателем частини вкладу в розмірі 14 701 000,00 доларів США, Договір застави означає: договір №770-ДЗ1 від 25.02.2009 р. застава майнових прав по договору вкладу, договір №770-ДЗ-2 від 20.03.2009 р. застава майнових прав по договору вкладу, договір №770-ДЗ-3 від 17.04.2009 р. застава майнових прав по договору вкладу, договір №770-ДЗ-5 від 20.05.2009 р. застава майнових прав по договору вкладу, укладені в Києві по законодавству України між банком (позивач) в якості заставодавця та заставодержателем в якості заставодержателя в забезпечення зобов'язань принципала перед заставодержателем по кредитному договору. Зобов'язання банку (позивача) перед заставодержавцем (відповідачем) обмежуються сумою в розмірі 14 701 000,00 доларів США (т.І, а.с. 59/зворот-60).

25 лютого 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (заставодержатель, відповідач), ВАТ Національний банк "Траст" (заставодавець, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено Договір №770-ДЗ1 застави майнових прав, відповідно до умов якого (в редакції додаткової угоди №2 від 22.11.2013 р.), цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, які виникають з кредитної угоди №770 від 25.02.2009 р. та додатків до неї, а предметом забезпечення за вказаним договором є майнові права у розмірі 2 134 000,00 доларів США по Договору №BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту від 08.08.2008 р. (т.І, а.с. 62-63, 64).

20 березня 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (заставодержатель, відповідач), ВАТ Національний банк "Траст" (заставодавець, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено Договір №770-ДЗ-2 застави майнових прав, відповідно до умов якого (в редакції додаткової угоди №2 від 22.11.2013 р.), цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, які виникають з кредитної угоди №770 від 25.02.2009 р., а предметом забезпечення за вказаним договором є майнові права у розмірі 1 567 000,00 доларів США по Договору №BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту від 08.08.2008 р. (т.ІІ, а.с. 65-66, 67).

17 квітня 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (заставодержатель, відповідач), відкритим ВАТ Національний банк "Траст" (заставодавець, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено Договору №770-ДЗ-3 застави майнових прав, відповідно до умов якого (в редакції додаткової угоди №2 від 22.11.2013 р.), цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, які виникають з кредитної угоди №770 від 25.02.2009 р. та додатків до неї, а предметом забезпечення за вказаним договором є майнові права у розмірі 1 000 000,00 доларів США по Договору №BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту від 08.08.2008 р. (т.І, а.с. 68-69, 69/зворот).

20 травня 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (заставодержатель, відповідач), відкритим ВАТ Національний банк "Траст" (заставодавець, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено Договір №770-ДЗ-5 застави майнових прав, відповідно до умов якого в редакції додаткової угоди №2 від 22.11.2013 р., цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, які виникають з кредитної угоди №770 від 25.02.2009 р. та додатків до неї, а предметом забезпечення за вказаним договором є майнові права у розмірі 10 000 000,00 доларів США по Договору №BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту від 08.08.2008 р. (т.І, а.с. 71-72, 73).

Вказаними договорами забезпечено виконання позичальником зобов'язань, що виникають з кредитної угоди №770 від 25.02.2009 р. та додатків до неї, договорів про надання траншу, договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання овердрафту та інших договорів, які укладені чи/або будуть укладені в майбутньому на підставі даної кредитної угоди, та інших зобов'язань, що можуть виникнути внаслідок укладення між позичальником та заставодержателем у майбутньому у рамках кредитної угоди, на умовах якої позичальник зобов'язується перед заставодержателем повернути надані йму кредитні кошти з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 14 701 000,00 доларів США, оплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші платежі в строку та у випадку, передбачення їх умовами кредитного договору (п. 1.1, 1.2 Договорів застави майнових прав).

25 лютого 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (банк, відповідач), ВАТ Національний банк "Траст" (цедент, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено Договір цесії № 770-ДЦ1 (відступлення прав вимоги), відповідно до п. 1.2 якого даний договір складено на підставі договору №770-ДЗ1 від 25.02.2009 р. застави майнових прав (т.І, а.с. 74).

20 березня 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (банк, відповідач), ВАТ Національний банк "Траст" (цедент, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено договір цесії № 770-ДЦ-2 (відступлення прав вимоги) відповідно до п. 1.2 якого, даний договір укладено на підставі договору №770-ДЗ-2 від 20.03.2009 р. застави майнових прав (т.І, а.с. 75).

17 квітня 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (банк, відповідач), ВАТ Національний банк "Траст" (цедент, позивач) (цедент, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено договір цесії № 770-ДЦ-3 (відступлення прав вимоги) відповідно до п. 1.2 якого даний договір укладено на підставі договору №770-ДЗ-3 від 17.04.2009 р. застави майнових прав (т.І, а.с. 76).

20 травня 2009 року між ВАТ Банк "Траст" (банк, відповідач), ВАТ Національний банк "Траст" (цедент, позивач) та компанією Jermanta Limited (позичальник) укладено договір цесії № 770-ДЦ-5 (відступлення прав вимоги), відповідно до п. 1.2 якого даний договір укладений на підставі договору №770-ДЗ-5 від 20.05.2009 р. застави майнових прав (т.І, а.с. 77).

З моменту вступу в силу цього договору на умовах, які в ньому передбачені, цедент передає, а банк приймає право вимоги повернення суми вкладу та процентів по ньому, які належать цеденту по договору №BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту від 08.08.2008 р., укладеному між цедентом та банком (п. 1.1. Договорів цесії).

При отриманні банком (відповідачем) права вимоги повернення суми вкладу та процентів по ньому, банк направляє грошові кошти, які враховувались на депозитному рахунку в рахунок погашення заборгованості позичальника по кредитній угоді №770 від 25.02.2009 р. і додаткам до неї, які є її невід'ємними частинами, договорів про надання траншу, договорів про відкриття кредитної лінії, договорів про надання овердрафту та інших договорів, які укладені чи/або будуть укладені в майбутньому на підставі даної кредитної угоди (кредитний договір) (п.2.1 Договорів цесії).

При цьому, у випадку здійснення банком (відповідачем) часткового погашення кредиту, засоби, які враховувались на депозитному рахунку цедента залишаються в банку до моменту повного погашення позичальником зобов'язання по кредитному договору як забезпечення повного виконання позичальником умов кредитного договору.

Банк залишає за собою право самостійно визначати термін та порядок направлення засобів на погашення заборгованості по Кредитному договору.

Відповідно до п. 4.1. Договорів цесії договір вступає в силу з моменту виникнення у банку (відповідача) права стягнення заборгованості по Кредитному договору у відповідності до п. 2.1. Договору застави майнових прав.

Крім того, 20 березня 2014 року між ПАТ Банк "Траст" (відповідач), як банком та ВАТ Національний Банк "Траст" (позивач), як вкладником укладено Договір №BACK20032014/1 про розміщення міжбанківського депозиту, відповідно до умов якого (в редакції додаткової угоди №2 від 21.08.2015 р.) вкладник розміщує в банку міжбанківський депозит в розмірі 1 000 000,00 доларів США до 21.12.2015 р. (т.І, а.с. 86, 88).

21 серпня 2015 року між ВАТ Національний Банк "Траст" та ТОВ "ФК "Контрактовий дім" укладено Договір поруки № ВАСК20032014/1-SUR щодо належного виконання ПАТ Банк "Траст" зобов'язань за Договором №BACK20032014/1 про розміщення міжбанківського депозиту (т.ІІ, а.с. 10-15).

У зв'язку з тим, що Компанія Jermanta Limited не було належним чином виконано зобов'язань з повернення кредиту та плати за користування кредитом передбачені кредитною угоду № 770 та договорами про надання траншу №.007001.770, № SO11.007002.770, №.007061.770, відповідач звернувся до позичальника з листом № 144/02 від 24.05.2015 р. та позивача з листом № 143/02 від 24.05.2015 р., у яких виклав вимоги про дострокове погашення кредиту та процентів по кредиту на підставі п 5.1 Договорів про надання траншів, при цьому позивача було повідомлено про те, що у випадку невиконання цих вимог, заборгованість буде стягнуто за рахунок суми вкладу та процентів по депозитному Договору на підставі договорів цесії №№ 770-ДЦ1, 770-ДЦ-2, 770-ДЦ-З, 770-ДЦ-5, як це передбачено п. 2.1. Застави. У вказаних листах відповідач зазначав, що станом на 24.03.2015 р. сума заборгованості позичальника складає 15 368 787,89 доларів США та включає в себе заборгованість по тілу кредитів (траншів), нарахованим, а також простроченим відсоткам (т.ІІ, а.с. 36).

Оскільки позичальником та позивачем зазначені вимоги виконано не було, відповідач звернув стягнення на предмет застави у загальному розмірі 12 069 736,40 доларів США.

Відповідачем направлено позивачу заяву вих. №1010/02 від 31.12.2015 р. про зарахування з 30.12.2015 р. зустрічних однорідних вимог, а саме ВАТ Національний банк "Траст" до ПАТ банк "Траст" про виплату грошових коштів за договором №ВАСК20032014/1 про розміщення міжбанківського депозиту від 20.03.2014 р. на суму 1 000 000,00 доларів США - з одного боку та вимог ПАТ банк "Траст" до ВАТ Національний банк "Траст" про виплату грошових коштів, виходячи з умов Договорів цесії №770-ДЦ1 (відступлення права вимоги) від 25.02.2009 р., №770- ДЦ-2 від 20.03.2009 р, №770-ДЦ-3 від 17.04.2009 р., №770-ДЦ-5 від 20.05.2009 р в частині на суму 1 000 000,00 доларів США - з іншого боку.

На думку позивача, у відповідача відсутні будь-які вимоги за заявою про зарахування, а тому він звернувся до суду зі вказаним позовом та просив визнати недійсною заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2015р. №1010/02.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до норм статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно з нормами статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 203 ГК України).

Тобто, припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого (меншого) зобов'язання.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 914/2492/14 (3-255гс15).

Зі вказаного можна зробити висновок, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення п. 1 ч. 1 ст. 211 ЦК України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні).

Таким чином, надіслання відповідачем вказаної заяви є вчиненням ним одностороннього правочину, спрямованого на припинення зобов'язань сторін.

У вимозі про погашення заборгованості відповідач зазначав про наявність у позичальника заборгованості у загальній сумі 15 368 787,89 доларів США.

У заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачем зазначено, що станом на 30.12.2015 р. за рахунок заставленої частини депозиту було погашено заборгованість позичальника у сумі 12 069 736,40 доларів США та наявність у заставодержателя права вимоги у загальній сумі 1 919 549,95 доларів США, що включає в себе 1 163 002,52 доларів США (суми виплачених позивачу і виведених останнім з банку відповідача процентів по Договору міжбанківського депозиту), які на думку відповідача також були предметом застави, 225528,91 доларів США штрафних санкцій (неустойки) та 531 018,52 доларів США збитків (у формі упущеної вигоди).

У вказаній заяві відповідач зазначав, що з моменту підписання і відправки даної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог зазначені вище зобов'язання вважаються припиненими при цьому у вказаній заяві відповідачем зазначено, що непокритою зустрічною вимогою є заборгованість ВАТ Національний банк "Траст" перед ПАТ банк "Траст", яка виникла у зв'язку з порушенням Договорів застави майнових прав №770-ДЗ1, №770-ДЗ-2, №770-ДЗ-3, №770-Д35 (штрафні санкції - неустойка), а також збитки в формі упущеної вигоди становлять 919 549,95 доларів США 95 з яких: 163 002,52 долара США - сума відсотків за договором №ВАСК0808-NВТ001 про розміщення міжбанківського депозиту, право вимоги яких придбав Банк; 225 528,91 доларів США - штрафні санкції (неустойка) за порушення договорів застави майнових прав №770-ДЗ1, №770-ДЗ-2, №770-ДЗ-3, №770-Д35; 531 018,52 доларів США - збитки у формі упущеної вигоди, завдані порушенням з боку ВАТ Національний Банк "Траст" Договорів застави майнових прав договорів застави майнових прав №770-ДЗ1, №770-ДЗ-2, №770-ДЗ-3, №770-Д35, а також Договорів цесії (відступлення права вимоги) №770-ДЦ1, №770-ДЦ-2, №770-ДЦ-3, №770-ДЦ-5.

Відповідно до ч.1 статті 49 Закону України "Про заставу" заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до умов Договору № BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту позивач розмістив у відповідача депозит в загальній сумі 15 000 000,00 дол. США.

Відповідно до умов п. 1.2. Договорів застави, в забезпечення виконання зобов'язань, зазначених у п. 1.1 цього Договору та інших зобов'язань, що можуть виникнути внаслідок укладення позичальником та заставодержателем у майбутньому, у межах Кредитного договору, - заставодавець передав у заставу майнові права у загальному розмірі 14701000,00 доларів США (2 134 000,00, 567 000,00, 1 000 000,00 та 10 000 000,00 доларів США) по Договору №BACK0808-NBT001 про розміщення міжбанківського депозиту від 08.08.2008 р.

Відповідно до ч. 1 статті 12 Закону України "Про заставу", в договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Укладаючи договори застави майнових прав сторони, у відповідності з положеннями ст. 12 Закону "Про заставу", в пунктах 1.2. Договорів зазначили опис предмета застави не як майнові права на чітку суму грошових коштів які знаходяться на депозитному рахунку, а як на частину майнових прав по договору депозиту, яким передбачено право вкладника на повернення йому суми депозиту та відсотків за час його розміщення.

Таким чином, за кожним з Договорів застави позивач передав в заставу відповідачу відповідні частини (2 134 000,00, 567 000,00, 1 000 000,00 та 10 000 000,00 доларів США) майнових прав за депозитним договором, що разом складають суму 14701000,00 доларів США із загальної суми майнових прав, - 15 000 000,00 дол. США.

Згідно з ч. 1 статті 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Отже, у вищезазначеній статті визначено окремий порядок звернення стягнення на такий предмет застави, як "майнові права", а саме шляхом уступки права вимоги на такі права, тобто правочину на підставі якого відбувається відступлення права вимоги від первісного кредитора (цедента) до нового кредитора (цесіонарія).

Відповідно до пунктів 2.2. Договорів застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем на підставі договорів цесії.

Отже, сторонами узгоджено порядок звернення стягнення за на предмет застави, - вклад та проценти по ньому на підставі договорів цесії укладених сторонами одночасно з договорами застави.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в силу Закону України "Про заставу", договори застави майнових прав та договори цесії (уступки права вимоги) необхідно розглядати в єдиному системному зв'язку, як правочини, що укладені на врегулювання одного і того ж правовідношення, - забезпечення виконання зобов'язання.

Правовідносини з "відступлення права вимоги" врегульовано, зокрема ст. 512 ЦК України, яка встановлює, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Отже, звернення стягнення на майнові права, які є предметом забезпечення, реалізується шляхом заміни сторони у відповідному зобов'язанні, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав та обов'язків первісного кредитора, в тому числі, але не обмежуючись, право на отримання основної суми боргу, процентів, неустойки, тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що внаслідок невиконання Компанією Jermanta Limited зобов'язань за Кредитним договором, відповідач набув право звернення стягнення на майнові права за договором депозиту, шляхом заміни сторони у зобов'язанні та переходу до нього всіх прав та обов'язків "вкладника" за договором депозиту.

Права вкладника за договором депозиту встановлено зокрема в статті 1061 ЦК України, згідно якої банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Тому, оскільки відповідно до п. 1.2. Договорів застави в заставу було передано саме майнові права на суму депозиту, внаслідок заміни особи "вкладника" за договором депозиту та переходу до відповідача всіх прав та обов'язків за таким договором (в силу положень договорів застави № 770-Д31, № 770-ДЗ-2, № 770-ДЗ-3 та № 770-ДЗ-5), до нього перейшло також і право на отримання процентів на суму вкладу, про що сторонами зазначено також у відповідних договорах цесії при цьому, позивач таке право втратив.

Крім того, пунктами 1.1 Договорів цесії передбачено, що позивач передає відповідачу право вимоги повернення суми вкладу та процентів по ньому, які належать позивачу згідно договору № ВАСК0808-№NB001.

Викладеними обставинами спростовуються доводи позивача про те, що "обсяг переданих в заставу прав вимоги обмежений лише конкретною сумою, яка не включає в себе нараховані на цю суму проценти".

На момент звернення стягнення на предмет застави (вклад та проценти) його частина (проценти) була перерахована на рахунки позивача, тобто, частина предмета застави була втрачена для заставодержателя.

В силу ч. 2 ст. 8 Закону України "Про заставу" у разі втрати предмета застави заставодавець зобов'язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений чи пошкоджений предмет застави.

Тобто, в силу положень ч. 2 ст. 8 Закону України "Про заставу", позивач був зобов'язаний поновити предмет застави, шляхом повернення перерахованих йому за договором депозиту процентів, яка складала 1 163 002,52 дол. США, отже, у відповідача на підставі договорів застави та цесії, існувало право вимоги до позивача на суму 1 163 002,52 дол. США.

При цьому у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач вказував на те, що в частині 163 002,52 доларів США - сума відсотків, 225 528,91 доларів США - штрафні санкції (неустойка) та 531 018,52 доларів США - збитків у формі упущеної вигоди зарахування не здійснювалось, тобто вказане посилання містило інформативний характер щодо залишкової суми заборгованості після здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому посилання позивача як на відсутність підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог на те що неустойка та збитки не можуть бути таких вимог є безпідставними.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивачем не було надано, ані суду першої, ані апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності вимог відповідача, викладених у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/21171/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Національний Банк "Траст" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/21171/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Публічного акціонерного товариства Національний Банк "Траст" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/21171/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі №910/21171/16 залишити без змін.

3. Справу №910/21171/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко