ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа № 925/260/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36

до приватного підприємства «Добробуд-Черкаси», м. Черкаси, провул. 20 Партзїзду, 2

про стягнення 85 834,60 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача ПП «Добробут-Черкаси» з вимогою стягнення 85 834,60 грн. заборгованості та санкцій за користування земельною ділянкою комунальної власності.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Позивач не визначив наявність упущеної вигоди в сумі заявленого боргу.

Представник відповідача вимоги заперечив та вказав, що на спірній ділянці по бульв. Шевченка, 202 в м. Черкаси проводиться будівництво багатоповерхового житлового будинку, відповідач самостійно за податковою декларацією сплачує орендну плату 3% від нормативної оцінки землі під поточним будівництвом. Заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення упущеної вигоди. Подано письмовий відзив на позов. Подано довідку ДПІ про відсутність заборгованості по платі за землю.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Рішенням міської ради №5-1149 від 16.09.2010р. приватному підприємству «Добробут-Черкаси» надано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 3212 м2 по бульв. Шевченка, 202 в м. Черкаси під розміщення та подальшу експлуатацію багатоповерхового житлового буднику.

За функціональним використанням ділянка віднесена:

- на період будівництва до категорії земель, зайнятих поточним будівництвом;

- після завершення будівництва до категорії земель змішаного використання (землі житлової забудови та комерційного використання).

Між сторонами договір оренди землі укладено 14.11.2012р. Державна реєстрація договору проведена 05.08.2013р., № запису 2005859.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить:

- землі під поточним будівництвом 730408,80 грн.;

- землі житлової і громадської забудови 1460817,60 грн.;

- 1 м2 земель комерційного використання - 1137 грн.

За твердженням позивача, відповідно до пункту 9 Договору річна орендна плата за земельну ділянку має становити:

- у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки і на час укладання цього Договору платіж 21912 грн. - землі, зайняті поточним та відведені під майбутнє будівництво, на нормативний термін будівництва, але не пізніше введення об'єкта в експлуатацію;

- у розмірі 1% від її нормативної грошової оцінки і на час укладання цього Договору платіж 14608,00 грн. - землі житлової і громадської забудови;

- у розмірі 3% від її нормативної грошової оцінки і на час укладання цього Договору платіж 34 грн. - за 1 кв.м. земель комерційного використання.

Пунктом 13 Договору передбачено, що в разі проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки землі, внесення інших змін на підставі вимог діючого законодавства, а також в разі будь-яких змін Черкаською міською радою розмірів орендної плати, що діють в м. Черкаси, розмір грошової оцінки земельної та розмір щорічної орендної плати змінюватиметься шляхом внесення відповідних змін та доповнень до цього Договору.

З 05.08.2013р., тобто, з початку дії Договору, розмір орендної плати становив 1217,33 грн. у місяць, що становить 1% від грошової оцінки землі для земель житлової і громадської забудови (14608грн./12 = 1217,33 грн. щомісяця).

З 01.04.2014р. розмір орендної плати становив 3652,04 грн. щомісячно (що складає 3% від грошової оцінки землі). Розмір орендної плати був змінений у зв'язку з тим, що Законом №1166-VІІ від 27.03.2014р. були внесені зміни до ст. 288 Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01.04.2014р., відповідно до яких розмір орендної плати не може бути меншим 3-х відсотків від грошової оцінки землі.

Оскільки відповідно до п.5 Договору грошова оцінка земельної ділянки для земель житлової і громадської забудови становить 1460817,60 грн., то розрахунок вказаної суми (виходячи із 3% від грошової оцінки землі) наступний: 1460817,60 х 3% /12 = 3652,04 грн.

Позивач вказує, що Верховний Суд України у своїй постанові від 02.12.2014р. зазначив, що підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу України встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII ПК України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12% нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

З 01.01.2015р. у зв'язку зі щорічною індексацією грошової оцінки землі (коефіцієнт індексації - 1,249) розмір орендної плати становив 4561,40 грн. у місяць (3652,04 х 1,249 = 4561,40).

З 01.01.2016р. у зв'язку зі щорічною індексацією грошової оцінки землі (коефіцієнт індексації - 1,433) розмір орендної плати становить 6536,49 грн. у місяць (4561,40 х 1,433 = 6536,49).

З 05.08.2013р., тобто з дати державної реєстрації Договору, по 31.12.2016р. (останній звітний місяць) за грошовими зобов'язаннями, передбаченими умовами Договору, Відповідачу нараховано:

- 175 624, 63 грн. орендної плати згідно пункту 9 Договору;

- 42 155, 08 грн. упущеної вигоди (не отриманого прибутку) за період користування земельною ділянкою з дати прийняття рішення про надання земельної ділянки до дати набрання чинності Договору, тобто, з 16.09.2010р. по 04.08.2013p., що передбачено підпунктом «і» пункту 31 Договору.

Позивачем приведено розрахунок розміру упущеної вигоди:

- дата рішення про надання земельної ділянки - 16.09.2010 р.

Дата набуття чинності договору - 05.08.2013 р.

Розмір орендної плати в рік - 14608,00 грн. (п. 9 Договору).

Розрахунок:

Вересень 2010р. (за 15 днів з 16 по 30 число) -4598,55 грн. (14608,00 : 12 : 30 х 15 = 608,67);

Жовтень - грудень 2010р. (за 3 місяці) - 3652,00 грн. (14608,00 : 12 х 3 = 3652,00);

Січень - грудень 2011р. (за 12 місяців) - 14608,00 грн.

Січень - грудень 2012р. (за 12 місяців) - 14608,00 грн.

Січень - липень 2013р. (за 7 місяців) - 8521,33 грн. (14608,00 : 12 х 7 = 8521,33 грн.);

Серпень 2013р. (за 4 дні з 1 по 4 число) - 157,07 грн. (14608,00 : 12 :31 х4= 157,07 грн.).

Разом : 608,67 + 3652,00 + 14608,00 + 14608,00 + 8521,33 + 157,07 = 42155, 08 грн.

Всього за двома грошовими зобов'язаннями позивачем нараховано 217779, 71 грн. орендної плати (175624,63 грн. + 42155,08 грн. = 217779,71 грн.).

За твердженням позивача, в порушення взятих на себе договірних зобов'язань Відповідач за цей період користування земельною ділянкою сплатив Позивачу лише 133941,84 грн. Внаслідок цього за ним утворилася заборгованість в сумі 83 837,87 грн. (217779,71 - 133941,84 = 83837,87).

Пунктом 14 Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але не більше визначеної законом ставки пені за несвоєчасну сплату земельного податку. Статтею 129 Податкового кодексу України визначено, що пеня нараховується на суму боргу із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки НБУ. На суму боргу Відповідачу нарахована пеня із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки НБУ у розмірі 1996,73 грн., за шість місяців. Надано розрахунок боргу та нарахування пені.

Відповідач спростовує доводи позивача та вказує, що ним лише 19.02.2015р. отримано дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с. 33-34), обєкт висотний житловий будинок - будується і в експлуатацію не зданий, державного акту прийняття будинку немає, будівництво продовжується. Вимоги позивача вважає необґрунтованими, оскільки в договорі оренди землі йому не встановлені строки проведення будівництва житлового будинку на спірній земельній ділянці. У відповідності з цільовим призначенням і функціональним використанням землі орендна плата ним сплачується своєчасно, повністю, заборгованості немає, претензій від ДПІ по платежах немає, що підтверджено документально.

На запитання головуючого представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Позивач є органом місцевого самоврядування в Україні.

Відповідач є субєктом господарювання на ринку послуг.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Сторони перебувають у договірних відносинах між собою на підставі договору оренди землі.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Позивач може діяти лише у спосіб, визначений законом, що вказано в ст. 19 Конституції України, і не інакше.

Суд враховує, що позивач є органом місцевого самоврядування і його діяльність регламентована приписами Конституції України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду землі», нормами ЦК, ГК, ПК України в частині регулювання земельних відносин та внесення плати за землю.

Суд враховує наявність договірних орендних відносин з відповідачем на підставі двостороннього оплатного строкового консенсуального договору. Спору в цій частині немає. Договір оренди землі від 14.11.2012р. чинний, не заперечений сторонами, не визнаний судом недійним, не розірваний.

Згідно із п.3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» передбачено, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 ЗК України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284.

Відповідно до п.2.9 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України суди мають враховувати, що способи захисту прав юридичних та фізичних осіб на земельні ділянки, визначені ст.152 ЗК України, положення якої у відповідних правовідносинах підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України.

Положеннями ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Пунктом «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача не обґрунтував критерії та підстави нарахування упущеної вигоди від використання спірної ділянки позивачем, за умови, що цільове використання ділянки не порушено. На ділянці знаходиться нерухоме майно відповідача. Розрахунок упущеної вигоди дано в позовній заяві (а.с. 5). В поданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 20) розрахунок упущеної вигоди відсутній і представник позивача заявив, що упущена вигода вже сплачена відповідачем, хоча її позивач нараховував з вересня 2010р. по серпень 2013р. 42155,08 грн.

Спірна земельна ділянка площею 3212 м2 вже обтяжена власністю відповідача (обєкт незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку) і інше її використання позивачем (міською радою) неможливе.

В той же час суд враховує, що використання землі в Україні є платним. У відповідача виник обовязок внесення плати за землю, на якій розташована його власна споруда, тобто з 14.11.2012р. Відповідачем оформлено податкові декларації по сплаті за землю (а.с. 35-49) та систематично вноситься плата за землю.

Суд критично оцінює доводи позивача про стягнення збитків на користь позивача, оскільки розрахунок упущеної вигоди власнику землі виконаний формально, без аналізу наявних документів і механізму спричинення збитків позивачу та перевірки і обгрунтування підстав для стягнення вказаної упущеної вигоди (як різновиду збитків).

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язань другою стороною: матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях та загальних розрахунках очікуваних платежів, хоча договір оренди землі тривалий час не укладався з вини позивача.

Позивач не спростував належними доказами доводи відповідача. Позивач не спростував проведені відповідачем оплати за землю, що підтверджуються платіжними дорученнями (а.с. 57-107):

від 28.02.2013р. №1534 на суму 33476,65 грн.;

від 28.03.2013р. №1538 на суму 1217,33 грн.;

від 29.04.2013р. №1542 на суму 2434,66 грн.;

від 29.05.2013р. №1548 на суму 1217,33 грн.;

від 26.06.2013р. №1553 на суму 1217,33 грн.;

від 30.07.2013р. №1559 на суму 1217,33 грн.;

від 29.08.2013р. №1566 на суму 1217,33 грн.;

від 27.09.2013р. №1589 на суму 1217,33 грн.;

від 30.10.2013р. №1606 на суму 1217,33 грн.;

від 28.11.2013р. №1623 на суму 1217,33 грн.;

від 26.12.2014р. №1633 на суму 1217,33 грн.;

від 29.01.2014р. №1639 на суму 1217,37 грн.;

від 26.02.2014р. №6008 на суму 1217,33 грн.;

від 27.03.2014р. №6021 на суму 1217,33 грн.;

від 28.04.2014р. №6032 на суму 1217,33 грн.;

від 28.05.2014р. №6043 на суму 1217,33 грн.;

від 27.06.2014р. №6053 на суму 1217,33 грн.;

від 28.07.2014р. №6062 на суму 1217,33 грн.;

від 27.08.2014р. №6086 на суму 1217,33 грн.;

від 29.09.2014р. №6099 на суму 1217,33 грн.;

від 29.10.2014р. №8 на суму 1217,33 грн.;

від 27.11.2014р. №24 на суму 1217,33 грн.;

від 26.12.2014р. №51 на суму 1217,33 грн.;

від 30.01.2015р. №64 на суму 1217,37 грн.;

від 26.02.2015р. №76 на суму 1520,48 грн.;

від 26.03.2015р. №101 на суму 1520,48 грн.;

від 28.04.2015р. №134 на суму 1520,48 грн.;

від 27.05.2015р. №158 на суму 1520,48 грн.;

від 26.06.2015р. №191 на суму 1520,48 грн.;

від 29.07.2015р. №232 на суму 1520,48 грн.;

від 13.08.2015р. №263 на суму 9526,38 грн.;

від 28.08.2015р. №285 на суму 2280,68 грн.;

від 29.09.2015р. №320 на суму 2280,68 грн.;

від 27.10.2015р. №347 на суму 2280,68 грн.;

від 25.11.2015р. №383 на суму 2280,68 грн.;

від 28.12.2015р. №416 на суму 2280,68 грн.;

від 29.01.2016р. №440 на суму 2280,68 грн.;

від 26.02.2016р. №475 на суму 3268,21 грн.;

від 29.03.2016р. №502 на суму 3268,21 грн.;

від 29.04.2016р. №561 на суму 3268,21 грн.;

від 26.05.2016р. №580 на суму 3268,21 грн.;

від 29.06.2016р. №601 на суму 3268,21 грн.;

від 28.07.2016р. №107 на суму 3268,21 грн.;

від 29.08.2016р. №152 на суму 3268,21 грн.;

від 29.09.2016р. №205 на суму 3268,21 грн.;

від 27.10.2016р. №610 на суму 3268,21 грн.;

від 29.11.2016р. №664 на суму 3268,21 грн.;

від 29.12.2016р. №739 на суму 3268,21 грн.;

від 29.01.2017р. №770 на суму 3268,21 грн.;

від 27.02.2017р. №802 на суму 3464,30 грн.;

від 29.03.2017р. №842 на суму 3464,30 грн. внесення орендної плати використання земельної ділянки за 2013-2017р.р. Вказані документи не спростовані позивачем в належний спосіб.

Представник позивача пояснив, що при підготовці позову не подавався запит в ДПІ з приводу надання інформації про платежі відповідача за користування спірною земельною ділянкою.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по платі за землю та упущеної вигоди задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів порушення свого права чи невизнання такого права саме відповідачем.

Суд не застосовує заяву відповідача про застосування строку позовної давності до стягнення заборгованості (упущеної вигоди), оскільки позивачем не доведено факту порушення його права.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Відповідач спростував вимоги позивача в належний спосіб.

В задоволенні позову належить відмовити повністю за недоведеністю вимог.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 07.04.2017р.

Суддя Г.М. Скиба