РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/25491/15

За позовом Державної іпотечної установи

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання недійсними зарахування однорідних зустрічних вимог

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Чалов А.О. (представник за довіреністю);

Дяченко В.С. (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - Дудяк Р.А. (представник за довіреністю);

Кулак І.О. (представник за довіреністю);

від відповідача 2 - Мостепанюк В.І. (представник за довіреністю);

від прокуратури - Чумаченко А.А. (за посвідченням).

ВСТАНОВИВ:

Державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсними зарахування однорідних зустрічних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у забезпечення виконання зобов'язань ПАТ "Дельта Банк" перед позивачем за Договором банківського рахунку від 27.02.2013 № 26/995-070, між ними було укладено договори застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014, за яким позивачу було передано, зокрема, право вимоги за Договором кредитної лінії від 27.06.2013 року № ВКЛ-2005469/4, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ "Яблуневий Дар". Як зазначає позивач, зазначене право вимоги він набув після віднесення постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації. Разом із цим, 09.02.2015 ТОВ "Яблуневий Дар" звернулось до ПАТ «Дельта Банк» із заявою від 09.02.2015 № 2 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, а саме вимог ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Яблуневий Дар" за Договором кредитної лінії від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4 та вимог ТОВ "Яблуневий Дар" до ПАТ "Дельта Банк" за безвідкличними акредитивами. Вважаючи, що вказана заява не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати дану заяву недійсною.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/25491/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вищий господарський суд України постановою від 16.01.2017 вищезазначені судові рішення скасував та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зауваживши, що суду слід звернути увагу на те, що погашення заборгованості за тілом кредиту відповідно до заяви відповідача-1 відбулося 09.02.2015, у той час як претензія відповідача-2 датована 06.02.2015, та врахувати водночас п. 2.6 договору кредитної лінії від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4, положеннями якого передбачено нарахування процентів. Крім того, суди посилалися на преюдиціальність фактів, встановлених у судових рішеннях у справі № 914/2348/15 (рішенні Господарського суду Львівської області від 03.09.2015, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015), які, однак, скасовані постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2016 із передачею на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись, зокрема, також на те, що у справі № 910/6052/16 визнано недійсними інші редакції договорів застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014, ніж ті, що містяться у матеріалах даної справи, а отже обставини, встановлені у цих судових рішеннях, не є преюдиціальними.

У судовому засіданні 04.04.2017 представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечував, пославшись на викладені у відзиві та додаткових поясненнях до нього обставини, зокрема, зазначив про те, що позивачем не доведено порушення його права спірною заявою, яка, втім, вчинена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Під час судового засідання 04.04.2017 представники відповідача 1 проти задоволення позову заперечували з наведених у відзиві підстав та просили у його задоволенні відмовити.

Відповідач 2 у відзиві на позов зазначив, що хоча вказана заява і не відповідає встановленим ст. 601 Цивільного кодексу України вимогам, проте внаслідок визнання у судовому порядку договорів застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014 недійсними, у задоволенні даного позову просив відмовити.

У судовому засіданні 04.04.2017 представник відповідача 2 просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на викладені у відзиві обставини.

Представник прокуратури міста Києва під час судового засідання 04.04.2017 просив позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

27.06.2013 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Яблуневий Дар" укладено Договір кредитної лінії № ВКЛ-2005469/4, за п. 1.1.1. якого надання кредиту здійснюється окремими частинами на умовах, визначених цим договором, у межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 25 000 000,00 євро зі сплатою за користування кредитом 12 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 15.08.2014 включно.

Пунктом 2.6. цього Договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу).

Під час дії цього договору сторонами неодноразово вносились зміни до п. 2.7 кредитного договору шляхом підписання додаткових договорів щодо строків погашення процентів за користування кредитними коштами.

Крім цього, Додатковим договором від 07.11.2013 № 1 сторони збільшили максимальний ліміт заборгованості до 34 000 000,00 євро.

27.02.2013 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір банківського рахунку № 26/995-070.

Надалі, у забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань за ним, 04.09.2014 між вказаними сторонами укладено Договір застави майнових прав № Д-1.1/2014, за яким ПАТ «Дельта Банк» надав у заставу позивачу майнові права за кредитними договорами, зокрема, за Договором від 27.06.2013 року № ВКЛ-2005469/4, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ "Яблуневий Дар".

Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору застави сторони домовились, що вартість майнових прав на дату його укладення складала 1 441 396 562,46 грн.

Майнові права за даним правочином є засобом забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань перед позивачем за Договором банківського рахунку від 27.02.2013 № 26/995-070 та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого Банк зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять Установі, виконувати його розпорядження щодо перерахування відповідних сум з рахунку та проводити інші операції у межах законодавства України, а також сплатити відсотки за користування ними у розмірі 15,3 % річних (п. 1.3 цієї угоди).

Згідно з п. 1.4 Договору застави за рахунок майнових прав задовольняються усі вимоги позивача, які можуть виникнути внаслідок невиконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань перед позивачем за Договором банківського рахунку.

Підпунктом 2.1.1 п. 2.1 Договору застави встановлено, що у разі невиконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань перед позивачем за договором банківського рахунку або у разі прийняття Національним Банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (у день винесення рішення), позивач отримує право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставлених майнових прав переважно перед іншими кредиторами відповідно до Закону України "Про заставу" та (або) ЦК України, та (або) цього договору, та (або) договору відступлення прав вимоги (у разі його укладання).

Також, між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" 04.09.2014 укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014, за умовами якого Первісний кредитор (ПАТ "Дельта Банк") відступає, а Новий кредитор (Державна іпотечна установа) набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до додатку № 1 до зазначеного Договору, Первісний кредитор відступив, а Новий кредитор набув права вимоги, зокрема, за Договором кредитної лінії від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4.

Пунктом 2.2 вказаного Договору відступлення права вимоги встановлено, що в незалежності від випадків, передбачених п. 2.1 договору, п. 1.2 набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних (у день винесення рішення).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", згідно з яким у останньому з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

05.02.2015 між компанією Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк (Первісний кредитор) та ТОВ "Яблуневий Дар" (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № АА6, за умовами якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор одержує всі та будь-які права вимоги (включаючи права на отримання надходжень та процентів) за наступним документарним інструментом та іншими пов'язаними з ним документами: всі права кредитора (бенефіціара) за наступним документарним інструментом, випущеним ПАТ "Дельта Банк", на користь Первісного кредитора, як бенефіціара, з урахуванням всіх змін до них: 1) безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/026/042014 на суму 28 654 844,95 дол. США, 2) безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/027/062014 на суму 4 650 000,00 дол. США.

Крім цього, 05.02.2015 між компанією Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк (Первісний кредитор) та ТОВ "Яблуневий Дар" (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № АА5, за умовами якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор одержує всі та будь-які права вимоги (включаючи права на отримання надходжень та процентів) за наступними документарними інструментами та іншими пов'язаними з ним документами: всі права кредитора (бенефіціара) за наступними документарними інструментами, випущеними ПАТ "Дельта Банк", на користь Первісного кредитора, як бенефіціара, за урахуванням всіх змін до нього, зокрема, безвідкличний акредитив № LC/IM/14/122013 на суму 10 598 390,00 дол. США.

ТОВ "Яблуневий Дар" звернулось до ПАТ "Дельта Банк" із заявою від 09.02.2015 № 2 про припинення зобов'язання зарахуванням, в якій зазначило, що у зв'язку з порушенням товариством умов кредитного договору від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4 Банк направив на адресу ТОВ "Яблуневий дар" вимогу від 06.02.2015 про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 34 463 393,78 євро, що становить 34 000 000,00 євро заборгованості за кредитом, 463 393,78 євро заборгованості за нарахованими та простроченими процентами у зв'язку із тим, що термін погашення заборгованості наступив 20.01.2015.

Одночасно, як зазначає ТОВ "Яблуневий Дар", товариство є кредитором Банку у зобов'язаннях за наступними документарними інструментами (акредитиви), строк виконання за якими на дату цієї заяви є таким, що настав: 1) безвідкличний акредитив № LC/IM/14/122013 на суму 10 598 390,00 дол. США; 2) безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/026/042014 на суму 28 654 844,95 дол. США; 3) безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/027/062014 на суму 4 650 000,00 дол. США.

Права вимоги за акредитивом № LC/IM/14/122013 було передано ТОВ "Яблуневий Дар" на підставі договору відступлення права вимоги від 05.02.2015 № АА 5 між товариством та CFSIT; права вимоги за акредитивами №LC/SB/026/042014 та № LC/SB/027/062014 передані товариству на підставі договору відступлення права вимоги від 05.02.2015 № АА6 між товариством та CFSIT.

ТОВ "Яблуневий Дар" заявило про припинення в повному обсязі зобов'язань щодо сплати товариством на користь ПАТ "Дельта Банк" суми заборгованості за кредитним договором від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4 в сумі 34 000 000,00 євро та припинення зобов'язань щодо сплати ПАТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "Яблуневий Дар" заборгованості за кредитом на загальну суму 38 352 000,00 дол. США (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 34 000 000,00 євро) за наступними акредитивами:

1) безвідкличний акредитив № LC/IM/14/122013 на суму 10 598 390,00 дол. США (в частині вимог на суму 8 546 242,13 дол. США, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 7 576 455,78 євро);

2) безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/026/042014 на суму 28 654 844,95 дол. США (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 25 403 231,34 євро);

3) безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/027/062014 на суму 4 650 000,00 дол. США (в частині вимог на суму 1 150 912,93 дол. США, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 1 020 312,88 євро).

Спір у даній справі виник у зв'язку з оспорюванням позивачем дійсності заяви ТОВ "Яблуневий Дар" від 09.02.2015 № 2 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, а саме вимог ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Яблуневий Дар" за Договором кредитної лінії від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4 та вимог ТОВ "Яблуневий Дар" до ПАТ "Дельта Банк" за безвідкличними акредитивами.

В обґрунтування підстав звернення з даним позовом позивач послався на те, що вказана заява від 09.02.2015 № 2 суперечить положенням ст. 601 ЦК України та ст. 203 Господарського кодексу України, оскільки у ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Яблуневий Дар" не було зустрічних однорідних вимог з огляду на відсутність доказів переходу до останнього від CFSIT прав вимоги за безвідкличними акредитивами, у зв'язку з чим дана заява є недійсною на підставі ст. 203 ЦК України.

При цьому, суд зазначає, що посилання відповідачів у даному випадку на рішення Господарського суду Львівської області від 03.09.2015, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2015, якими встановлено припинення в повному обсязі зобов'язань ТОВ "Яблуневий Дар" перед ПАТ "Дельта Банк" за договором кредитної лінії від 27.06.2013 № НКЛ-2005469/4 та зобов'язань ПАТ "Дельта Банк" перед ТОВ "Яблуневий Дар" за безвідкличними акредитивами, не можуть бути прийняті як преюдиціальні факти, оскільки наведені судові рішення скасовані постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2016 із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За змістом положень ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи передбачене ст. 55, 124 Конституції України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а тому обов'язком позивача відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

Підставою для звернення позивача із даним позовом до суду є набуття останнім за договорами застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014 прав вимоги, зокрема, за Договором кредитної лінії від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4.

Тобто, з огляду на укладення вказаних правочинів позивач, виступаючи таким чином замість ПАТ «Дельта Банк» (як новий кредитор у правовідносинах за Договором кредитної лінії від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4), і отримав право на оспорювання заяви ТОВ "Яблуневий Дар" від 09.02.2015 № 2 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Яблуневий Дар" за Договором кредитної лінії від 27.06.2013 № ВКЛ-2005469/4 та вимог ТОВ "Яблуневий Дар" до ПАТ "Дельта Банк" за безвідкличними акредитивами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 року у справі № 910/6052/16 про визнання недійсними договорів застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014 у задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" до Державної іпотечної установи відмовлено повністю.

Однак постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове, в якому зазначено, що вищевказані договори є нікчемними та підлягають визнанню недійсними. Дана постанова набрала законної сили 15.11.2016 та на час розгляду цієї справи є чинною.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Аналогічна правова позиція викладена в п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Крім того, як вбачається із постанови апеляційної інстанції, визнано недійсними саме договори, а не певні редакції договорів застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014, чим спростовується протилежне твердження позивача. До того ж, за загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, вказані договори визнані судом недійсними з самого моменту їх вчинення, а отже й усі інші в подальшому укладені редакції цих договорів є також недійсними.

Відтак, унаслідок визнання недійсними договорів, на підставі яких позивач, як новий кредитор, і набув право на оскарження спірної заяви, обґрунтування наявності його суб'єктивного матеріального права, яке би підлягало захисту, відпало. Інші докази, які би свідчили про порушеного права позивача вказаною заявою від 09.02.2015 № 2 та підстав, що надавали би йому право на її оспорювання, у матеріалах справи відсутні. Водночас, за положеннями ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена або стороною правочину, або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено його вчиненням.

З огляду на наведене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено порушення саме його прав заявою ТОВ "Яблуневий Дар" від 09.02.2015 № 2 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог із ПАТ «Дельта Банк» та не обґрунтовано підстав, з яких позивач має право на оспорювання даної заяви, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Ураховуючи підстави для відмови у задоволенні даного позову, інші доводи та обґрунтування сторін щодо суті цього спору судом залишені без розгляду.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 10.04.2017

Суддя Я.В. Маринченко