РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа № 906/248/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача: представники Якимчук О.М., Козир В.К.;

відповідача: підприємець ОСОБА_3; адвокат Вернидуб Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 21.11.2016 р. на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.16р. у справі № 906/248/16 (суддя Тимошенко О. М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 33 454,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.05.2016р. у справі №906/248/16 задоволено позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 33454,39грн.; стягнуто відповідача на користь позивача 21100,53грн. боргу, 6221,00грн. пені, 649,36грн. 3 % річних, 5483,50грн. інфляційних нарахувань, 1378,00грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач протягом 1 півріччя 2015 року поставив відповідачу природний газ в об'ємі 3235 м3 на суму 24847,97грн., згідно договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які є достатнім і належним доказом передачі газу відповідачу в об'ємі 3235 м.куб. за період з січня 2015 по червень 2015рр. Відповідач в порушення умов договору, несвоєчасно та не у повному обсязі здійснював свої зобов'язання щодо оплати поставленого газу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 21100,53грн., яка є обґрунтованою та підлягає до стягнення. Заявлені позивачем до стягнення пеня в сумі 6221,00грн. на підставі п.6.2.2 договору, 3% річних в сумі 649,36грн., інфляційні втрати в розмірі 5483,50грн. згідно частини 2 статті 625 ЦК України є також законними, обґрунтованими. Судом при прийнятті рішення, також враховано, що рішенням господарського суду Житомирської області від 24.05.2015р. у справі №906/533/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015р. відмовлено в задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 до ПАТ "Житомиргаз" про перерахунок спожитого газу у лютому місяці 2015 року (частина 3 статті 35 ГПК України).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду із апеляційною скаргою від 21.11.2016р., в якій просить рішення суду першої інстанції від 10.05.2015р. у справі №906/248/16 про стягнення 33454,39грн. скасувати.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. та від 22.03.2017р. у справі №906/248/16 суд апеляційної інстанції просив апелянта уточнити прохальну частину апеляційної скарги щодо дати оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні 05.04.2017р. представником відповідача з приводу вказаних вимог ухвал суду апеляційної інстанції щодо дати оскаржуваного рішення зазначено (уточнено), що відповідачем у даній справі оскаржується рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2016р.; в апеляційній скарзі, клопотаннях та пояснення по даній справі, які готувалися ним як представником відповідача було допущено технічну описку та помилково зазначено дату рішення 10.05.2015р.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Апелянт, зазначає, що згідно постанови пленуму ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.2012р., рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Так, в оскаржуваному рішенні існує посилання на наявні в матеріалах справи письмові докази: додаткова угода №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р.; додатки 2 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік; на 2014 рік; на 2015 рік"; додаток 1 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання"; додаток до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Розрахунок втрат природного газу в мережі на 2015 рік", однак апелянт стверджує, що всі ці документи є підробленими, адже особисто жодних вищевказаних документів він не підписував, на них відсутня печатка, як фізичної особи-підприємця. Дані документи складені "заднім числом". Суд не надав жодної юридичної оцінки змісту так званої Додаткової угоди №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, датованої 07.12.2012р. Даний документ явно складений заднім числом та не міг поширювати свою дію на відносини, що фактично вже склались між сторонами з 01.01.2013р., якщо припустити, що дана додаткова угода реально була б підписана в грудні 2012 року, то відповідно, відсутні будь-які правові підстави для стягнення вказаних в позовній заяві та в оскаржуваному рішенні сум коштів. Судом не надано жодної юридичної оцінки копіям тих письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, які не засвідчені належним чином згідно вимог до оформлювання документів та статті 36 ГПК України. Наявні в матеріалах справи копії читаються лише частково, належним чином останні не засвідчені, а саме не вказано вірної назви посади особи, яка засвідчувала дані копії та копії засвідчені печаткою "ДЛЯ ДОВІДОК", що не може являтись належним засвідченням копій, а оригінали документів судом першої інстанції не досліджувались, копії судом також не завірялись.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2016р. у даній справі залишити в силі, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. апеляційну скаргу відповідача у даній справі прийнято до провадження у складі суду: головуючий суддя Юрчук М.І., судді - Крейбух О.Г., Коломис В.В. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.02.2017р.).

08.02.2017р. відповідачем (апелянтом) ФОП ОСОБА_3 подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якому скаржник, просив призначити у даній справі почеркознавчу експертизу та наводить перелік питань, які слід поставити на вирішення експерту.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. у справі №906/248/16 розгляд апеляційної скарги відповідача у даній справі було відкладено на 22.03.2017р. для витребування у сторін необхідних для розгляду справи документів в оригіналі (для огляду в судовому засіданні), зокрема, Додаткової угоди №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р. та Додатків до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом - Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, які відповідач вважає за необхідне дослідити в процесі почеркознавчої експертизи, так як вказаних документів він не підписував та для надання позивачу можливості подати відповідні письмові пояснення (заперечення) на подане відповідачем клопотання та можливий перелік питань, які він вважає за необхідне поставити перед експертом у разі проведення експертизи; відповідно, вирішено клопотання апелянта про проведення експертизи у даній справі розглянути у наступному судовому засіданні.

22.03.2017р. на електронну адресу апеляційного суду від позивача надійшли заперечення на клопотання апелянта про проведення почеркознавчої експертизи у даній справі.

В судовому засіданні 22.03.2017р. відповідач та його адвокат підтримали раніше подане клопотання та надали пояснення в обґрунтування необхідності призначення даної експертизи.

Так, в клопотанні та у судових засіданнях відповідач зазначив, що Додаткову угоду №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р., Додаток 2 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом - Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік, Додаток 2 до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом - Договірні обсяги постачання природного газу на 2014 рік, Додаток 2 до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом - "Договірні обсяги постачання природного газу на 2015 рік", Додаток 1 до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання", Додаток до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Розрахунок втрат природного газу в мережі на 2015 рік" особисто не підписував, але дані документи містять напроти його прізвища підпис, а тому з метою підтвердження неналежності йому підпису на вказаних документах є потреба в призначенні судової почеркознавчої експертизи. Керуючись статтею 41 ГПК України просить суд призначити судову експертизу у даній справі. Для встановлення обставин, що мають значення для розгляду справи по суті, а саме - чи належить підпис, розташований в документах напроти прізвища ФОП ОСОБА_3 відповідачу чи здійснений іншою особою, що має значення для повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, відповідач вважає за необхідне призначити провести судову почеркознавчу експертизу.

Адвокат відповідача у судових засіданнях також наголошував на необхідності призначення експертизи, зазначив, що з наявних документів: додаткової угоди та додатків до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом не можливо достовірно встановити, що саме відповідач - ФОП ОСОБА_3 їх підписував, оскільки іде спір щодо визначеного позивачем об'єму газу, який поставлений відповідачем, зокрема, за лютий 2015 року вбачається необхідність дослідження підпису ФОП ОСОБА_3 на спірних документах.

В клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі, відповідач навів перелік питань, які необхідно поставити перед експертом, у разі її призначення: Чи належить ОСОБА_3 підпис, розташований напроти прізвища "ОСОБА_3.", чи виконаний іншою особою в таких документах: 1) Додаткова угода №1/2012 до Договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р.; 2) Додаток 2 до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік"; 3) Додаток 2 до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Договірні обсяги постачання природного газу на 2014 рік"; 4) Додаток 2 до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Договірні обсяги постачання природного газу на 2015 рік"; 5) Додаток 1 до Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання". Проведення даної експертизи скаржник просив доручити Житомирському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (м. Житомир вул. Старий Бульвар, 18). Оплату вартості судової експертизи зобов'язався провести з наступним розподілом судових витрат відповідно до статті 84 ГПК України.

Представник позивача в судових засіданнях заперечила вказане клопотання, та зазначила, що у даній справі розглядається зовсім інший спірний період нарахування заборгованості, а тому немає підстав для експертного дослідження підпису відповідача у додаткових угодах та додатках до договору, оскільки вони не стосуються предмету спору. Також зазначила, що спірний об'єм природного газу за лютий 2015р. визнаний господарськими судами правомірним у справі №906/533/15, а тому немає підстав для експертного дослідження підпису відповідача у додаткових угодах та додатках до договору.

За результатами розгляду вказаного клопотання, заслуханих пояснень (доводів та заперечень представників сторін) у судових засіданнях 08.02.2017р. та 22.03.2017р. щодо поданого клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, дослідивши в цій частині матеріали справи, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Згідно абзаців 2, 3 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 вказаної постанови пленуму ВГСУ питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Скаржник у апеляційній скарзі та у судових засіданнях звертав увагу суду на те що, він особисто не підписував додаткову угоду №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р. та додатки 2 до нього "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік, 2014рік, 2015 рік", відповідно на вказаних документах міститься підроблений підпис. Разом з тим, зазначив, що копії письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, не засвідчені належним чином згідно вимог до оформлювання документів та статті 36 ГПК України; наявні копії читаються лише частково; не вбачається чіткого підпису ФОП ОСОБА_3 та проставленої ним печатки.

Враховуючи наведені пояснення та доводи скаржника, судом апеляційної інстанції, ухвалою від 08.02.2017р. у даній справі витребувано у позивача відповідні документи в оригіналі (для огляду в судовому засіданні), зокрема, Додаткову угоду №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р. та Додатки до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом - Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік.

Вказані документи надані позивачем апеляційному суду для огляду та дослідження в судовому засіданні 22.03.2017р.

В судовому засіданні 22.03.2017р. за участю представників сторін у даній справі судом апеляційної інстанції встановлено, що оригінали наступних документів: Додаткова угода №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р.; Додаток 2 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік"; Додаток 2 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Договірні обсяги постачання природного газу на 2014 рік"; Додаток 2 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Договірні обсяги постачання природного газу на 2015 рік"; Додаток 1 до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом "Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання" містять чіткий підпис напроти прізвища ОСОБА_3 та відбиток печатки підприємця.

Скаржник - ФОП ОСОБА_3 при дослідженні підпису та відбитку печатки на вказаних оригіналах документів напроти прізвища ОСОБА_3 пояснив суду, що невпевнений, що це саме його підпис, хоча підпис дуже схожий. Разом з тим, зазначив, що печатку підприємця використовує лише сам особисто, нікому ніколи ні за яких обставин не передавав її іншим особам для використання її від його імені та для вчинення будь яких дій від його імені: крадіжки печатки також не було.

При вирішенні даного клопотання апеляційним судом також враховано справу господарського суду Житомирської області №906/533/15 за позовом ФОП ОСОБА_3 до ПАТ "Житомиргаз" про зобов'язання здійснити перерахунок спожитого природного газу за період 25.02.2015р. по 26.02.2015р., де судами досліджувався договір №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом з усіма додатками.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 24.06.2015р. у справі №906/533/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015р. відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 до ПАТ "Житомиргаз" про зобов'язання здійснити перерахунок спожитого природного газу за період 25.02.2015р. по 26.02.2015р. (а.с. 65-71,72-78). В касаційному порядку вказані судові рішення не оскаржувалися та набрали законної сили.

Так, предмет розгляду справи №906/533/15 включав дослідження всіх обставин у справі в тому числі і договір №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, додаткову угоду №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом від 07.12.2012р. та додатки 2 до договору "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік, 2014рік, 2015 рік". Під час розгляду справи №906/533/15, де досліджувався договір з усіма додатками, у відповідача не виникало будь яких сумнівів щодо справжності його підпису. Крім того, як було вказано, відмову у позові по вказаній справі відповідач не оскаржував.

Враховуючи вищевикладене, пояснення відповідача, досліджені оригінали вказаних документів, предмет спору, спірний період нарахування заборгованості, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для проведення запропонованої відповідачем судової почеркознавчої експертизи у даній справі, та необхідності експертного дослідження підпису відповідача у додаткових угодах та додатках до договору. Обставини щодо з'ясування яких відповідачем заявляється необхідність призначення у справі судової експертизи, можуть бути з'ясовані шляхом дослідження та оцінки матеріалів справи.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, додаткові пояснення по справі, відзиву на апеляційну скаргу; дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2016р. у даній справі слід змінити в частині стягнутої суми пені, залишивши апеляційну скаргу скаржника без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (постачальник) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (споживач) укладено договір №7-2012-ПП-502 на постачання природного газу за регульованим тарифом, згідно пункту 1.1 якого, постачальник постачає природний газ (газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (а. с. 9-12).

Згідно пункту 2.1 договору, договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку 2 до договору (а. с.14-17).

Приписами пунктів 2.6-2.9 договору встановлено, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформляється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору. Постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірника акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживачу, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або у судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг та вартість послуг з постачання газу встановлюються відповідно до даних постачальника. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Пунктами 4.1, 4.4 договору сторони погодили, що розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Сторони домовилися, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності, а визначена на її основі вартість газу буде застосовуватися сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами договору.

Сторони погодили, що розрахунковий період за договором від 01.12.2011р. становить один місяць - з 08:00 години першого дня місяця до 08:00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до договору, виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу (пункти 4.5 - 4.7 договору).

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 1 січня 2013 року. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 2 щодо договірних обсягів постачання газу у якому визначити планові обсяги на продовжений термін (пункт 10.1 договору).

Згідно пункту 10.2 договору усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Даний договір підписано сторонами - 01.12.2011р. (ПАТ "Житомиргаз") та 29.12.2011р. (ФОП ОСОБА_3.); договір скріплений печатками сторін (а.с. 12).

Таким чином, даний договір набрав чинності 29.12.2011р.

07.12.2012 р. сторони договору уклали додаткову угоду №1/2012 до договору №7-2012-ПП-502 на постачання природного газу за регульованим тарифом, згідно якої домовилися, що: 1) з 01 січня 2013 року викладено нумерацію договору №7-2012-ПП-502 на постачання природного газу за регульованим тарифом у такій редакції: Договір №П-ПР-7-2013-502 на постачання природного газу за регульованим тарифом; 2) З 01 січня 2013 року додатки до договору №П-ПР-7-2013-502 викладено в наступній редакції: - №1 "Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживчого обладнання" (додаються); - №2 "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік" (додаються) - "Розрахунок втрат природного газу в мережі (додаються); 3) Решта умов договору залишаються незмінними та сторони підтверджують по ним свої зобов'язання; 4) Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, і є невід'ємною частиною договору; 5) Дана додаткова угода поширює свою на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року (а.с. 13).

Додаткова угода підписана повноважними представниками сторін.

Матеріалами справи встановлено, що укладений 01.12.2011р. договір №П-ПР-7-2013-502 (з врахуванням додаткової угоди) після закінчення терміну його дії продовжувався щороку на аналогічний період (пункт 10.1 договору) виконувався сторонами та був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що на виконання пункту 10.1 договору сторони переоформляли додаток 2 щодо договірних обсягів постачання газу у якому визначили планові обсяги на продовжений термін та укладали договірні обсяги постачання природного газу на 2012, 2013, 2014, 2015 роки (а.с. 14-17).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №П-ПР-7-2013-502 від 01.12.2011р. протягом першого півріччя 2015 року ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" поставило ФОП ОСОБА_3 природний газ в об'ємі 3235 м3 на суму 24847,97грн., що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу, рішенням господарського суду Житомирської області від 24.05.2015р. по справі №906/533/15 та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 р. по справі №906/533/15 (а. с. 25-29).

Так, рішенням господарського суду Житомирської області від 24.06.2015р. у справі №906/533/15 відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 до ПАТ "Житомиргаз" про зобов'язання здійснити перерахунок спожитого природного газу за період 25.02.2015р. по 26.02.2015р. (а.с. 65-71).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015р. дане рішення господарського суду Житомирської області від 24.06.2015р. у справі №906/533/15 залишено без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - без задоволення (а.с. 72-78).

Наведені судові рішення в касаційному порядку до Вищого господарського суду України не оскаржувалися.

Вказаними рішеннями першої та апеляційної інстанції у справі №906/533/15 встановлено, що остання перевірка вузла обліку газу та режимів газопостачання ФОП ОСОБА_3 проводилась 15.07.2014 р., згідно акту перевірки технічного стану вузла обліку природного газу. ПАТ "Житомиргаз" враховуючи встановлений порядок Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, здійснив розрахунок починаючи з контрактної доби поточного календарного місяця, оскільки вузол обліку газу працював з лічильником газу, який був визнаний непридатним до застосування. Таким чином, проведений перерахунок об'єму протранспортованого за проектною номінальною потужністю неопломбованого газового обладнання (1,2+2,3+3,24) куб. м. за годину з урахуванням кількості годин роботи газового обладнання (364 години), починаючи з контрактної доби поточного календарного місяця - з 01.02.2015 року з 09:00 год. по 26.02.2015 року до 16:42 год. є правомірним та складає 2 890,2 м3.

В межах розгляду судової справи №906/533/15 було досліджено і з'ясовано, що у ФОП ОСОБА_3 було виявлено непридатність лічильника газу, відповідно, за позовом останнього до ПАТ "Житомиргаз" господарськими судами у справі №906/533/15 було перевірено законність, обґрунтованість та арифметичну вірність здійсненого ПАТ "Житомиргаз" перерахунку об'ємів природного газу. При дослідженні даних обставин (початок та кінець здійснення перерахунку, обставини, що обумовлюють визначення початку та кінця перерахунку, потужність газових приладів на які здійснено перерахунок тощо) прийнятими судовими рішеннями у даній справі суди дійшли висновку про правильність, обґрунтованість та законність даного перерахунку.

Отже, загальний об'єм донарахованого (необлікованого) природного газу за лютий 2015 року склав - 2890,00 м3.

Згідно абзацу 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Абзацами 1, 3 пункту 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", із змінами та доповненнями, визначено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб, тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, вказаними судовими рішеннями визнано перераховані об'єми природного газу за лютий місяць 2015 року, що складає 2 890,2м3 правильними, обґрунтованими, та такими що здійснені з дотриманням Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання №618.

Таким чином, Акти приймання - передачі природного газу за січень, березень, квітень, травень, червень та рішення суду у справі №906/533/15 є достатніми і належними доказами передачі газу ФОП ОСОБА_3 в об'ємі 3235 м3 за період з січня 2015 по червень 2015 рр. на загальну суму 24847,97грн.

Як встановлено матеріалами справи, ФОП ОСОБА_3 в порушення умов договору №П-ПР-7-2013-502 від 01.12.2011р. зі змінами, лише частково оплатив вартість газу і наданих послуг, сплативши на рахунок ПАТ "Житомиргаз" 3747,44 грн., внаслідок чого у підприємця виникла заборгованість по оплаті спожитого газу за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 рр., у сумі 21100,53грн.

За наведених обставин, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості в сумі 21100,53грн. за поставлений газ згідно договору. Товариством також заявлено до стягнення пеню в сумі 6221,00грн., 3 % річних в сумі 649,36грн. та інфляційні втрати в сумі 5483,50грн. (а.с. 2-5).

Згідно частини 1 пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю природою є правовідносинами за договором поставки.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, сума основного боргу відповідача перед позивачем за поставлений природний газ згідно договору №П-ПР-7-2013-502 від 01.12.2011р. зі змінами, що становить 21100,53 грн., доведена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в цій частині

Як уже зазначалося, крім основного боргу позивачем за прострочення та не своєчасне виконання зобов'язання заявлено до стягнення пеню в сумі 6221,00грн., 3 % річних в сумі 649,36 грн. та інфляційні втрати в сумі 5483,50 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 3% річних сумі 649,36 грн. та інфляційних втрат в сумі 5483,50 грн., колегія суддів апеляційного суду зазначає.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суд України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" із подальшими змінами та доповненнями, визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. № 62-97р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Пунктом 3.2. вищезгаданої постанови пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд апеляційної інстанції, враховуючи наведені вимоги чинного законодавства, рекомендації та порядок застосування індексу інфляції, перевіривши розрахунки позивача інфляційних втрат в сумі 5483,50грн. та 3% річних 649,36грн. зазначає, що вказані нарахування є правомірними, зокрема, розмір інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, згідно розрахунку апеляційного суду становить 6097,53грн., оскільки позивачем визначено та заявлено до стягнення інфляційні втрати на меншу суму - 5483,50грн., місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача заявлені інфляційних втрати в сумі 5483,50 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі є правомірним.

Щодо заявленої позивачем пені в сумі 6221,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 2, 3 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно частини 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як уже зазначалося, пунктом 6.2.2 договору №П-ПР-7-2013-502 від 01.12.2011р. зі змінами, передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені в сумі 6221,00грн. апеляційний суд зазначає, що даний розрахунок складений позивачем та перевірений місцевим господарським судом, є арифметично не вірним.

Позивачем при самостійному визначенні останнього періоду з 04.06.2015р. по 07.08.2015р., за який нараховувалася пеня не вірно було визначено кількість днів прострочення, відповідно здійснено неправильний розрахунок пені за вказаний період.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.01.2017р. у справі №906/248/16 суд апеляційної інстанції, зокрема, зобов'язував позивача надати письмові пояснення з приводу розбіжностей у кількості днів прострочення під час нарахування пені та 3% річних і визначення періоду таких нарахувань.

Однак, станом на момент прийняття судового рішення у даній справі 05.04.2017р. відповідних пояснень від позивача до суду апеляційної інстанції не надходило.

Так, позивачем у розрахунку (позовної заяви) зазначено за вказаний період з 04.06.2015р. по 07.08.2015р., кількість днів прострочення - 91 день, тоді як правильним є 65 днів прострочення.

Отже, сума пені за вказаний період з 04.06.2015р. по 07.08.2015р., з кількістю днів прострочення 65 днів на суму боргу 21100,53грн. становить 2254,58грн.

Також, позивачем не враховано, що відповідачем було здійснено часткову проплату суми боргу - 12.03.2015р. та 06.04.2015р. та включено вказані дні до періоду її нарахування, тоді як день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (пункт 1.9 постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р.).

Так, після сплати відповідачем суми боргу 12.03.2015р. та 06.04.2015р. наступний період нарахування пені позивачем необхідно було визначити з 13.03.2015р. та 07.04.2015р. відповідно.

Колегія суддів здійснивши розрахунок пені за вказані періоди без урахування фактичного дня часткової оплати боргу відповідачем, зазначає, що правомірним та обґрунтованим є розмір пені за період з 13.03.2015 - 05.04.2015 рр. на суму боргу 20595,11 грн. з кількістю днів прострочення 24, з подвійною обліковою ставкою НБУ - 60% в сумі 812,52 грн.; за період з 07.04.2015 - 03.05.2015 рр. на суму боргу 20198,13 грн. з кількістю днів прострочення 27, з подвійною обліковою ставкою НБУ 60% в сумі 896,46 грн. В решті визначених періодів, позивачем правомірно здійснено нарахування пені.

Наведені обставини, місцевим господарським судом при перевірці правильності нарахування пені не були дослідженні та враховані, що призвело до прийняття ним неправильного рішення, та стягнення з відповідача заявленої суми пені в розмірі 6221,00грн. у повному обсязі.

Отже, загальний розмір пені, які підлягає до стягнення становить 5255,13грн.

В частині стягнення 965,87грн. пені (6221-5255,13=965,87) позивачу слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в сумі 965,87грн. слід змінити.

Таким чином, подані позивачем та перевірені судом першої інстанції розрахунки в частині нарахування пені є не вірними.

Висновки суду першої інстанції про правомірність заявлення позивачем до стягнення пені у розмірі 6221,00грн. та про обґрунтованість розрахунків позивача в цілому є передчасними.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (пункт 4 частини 1 статті 104 ГПК України).

Отже, рішення господарського суду Житомирської області у даній справі підлягає зміні в частині стягнутої суми пені, в якій слід відмовити.

З урахуванням наведеного та з огляду на зазначені правові положення, встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Зокрема, доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач особисто не підписував додатки 2 до договору №7-2012-ПП-502 від 01.12.2011р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік, 2014рік, 2015 рік", та те, що дані документи містять підроблений підпис, колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на встановлені обставини даної справи та судові рішення у справі №906/533/15.

За наведених обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 21.11.2016 р. не підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 21.11.2016 р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2016р. у справі № 906/248/16 змінити в частині стягнутої суми пені, виклавши пункти 1, 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (10014, АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (10002, Житомирська область, м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, ) 21100,53 грн. боргу, 5255,13 грн. пені, 649,36 грн. 3 % річних, 5483,50 грн. інфляційних нарахувань, 1336,66 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 965,87 грн. відмовити".

Видачу наказів доручити господарському суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/248/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.