КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2017 р. Справа№ 910/29406/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Кушпіль Д.С. (довіреність № 01-22/7-53 від 03.01.2017);

від відповідача: представник Суденко Р.В. (довіреність № 09-32/637 від 26.10.2015),

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2016

у справі №910/29406/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

про стягнення 71 430,39 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі - ПАТ «АК ПІБ») про стягнення 71 430,39 грн заборгованості за несвоєчасне повернення грошових коштів, розміщених на депозитному рахунку за договором №02.2.2-24.77 Д-2 про відкриття депозитної лінії від 27.03.2007, з яких: 38 582,46 грн процентів за користування частиною депозитного вкладу, 3 086,88 грн 3% річних, 29 761,05 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з 01.01.2013 по 05.04.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі №910/29406/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 38 582,46 грн заборгованості, 3 086,88 грн 3% річних, 28 882,80 грн втрат від інфляції та 1 202,34 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі №910/29406/15 змінено, резолютивну частину викладено у наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 26 664,65 грн основної заборгованості, 2 164,14 грн 3% річних, 19 954,49 грн втрат від інфляції та 819,54 грн витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовити».

Постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2016 у справі №910/29406/15 скасовано рішення місцевого суду та постанову апеляційної інстанції. У постанові від 17.08.2016 суд касаційної інстанції зазначив, що наявні в матеріалах справи договори про внесення змін до депозитного договору містять посилання на договір про відкриття депозитної лінії №5-46/2007 від 27.03.2007, при цьому виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2012 у справі №18/208-09 фактично відбулося 07.03.2013, а тому вищенаведені висновки судів про неврахування здійсненого відповідачем платежу у розмірі 40 000,00 грн є передчасними. Відтак судам належало з'ясувати, чи укладалися між сторонами інші депозитні договори, визначити стан виконання судових рішень, згідно з якими з відповідача стягувалися кошти на виконання зобов'язань за депозитним договором і у зв'язку з цим визначити правові підстави перерахування коштів згідно з меморіальним ордером №293944 від 27.03.2014.

Також суд касаційної інстанції зауважив, що відхиляючи доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього процентів за користування депозитним вкладом у розмірі, передбаченому договором після 05.02.2009, суди виходили з того, що п. 5.4 договору про відкриття депозитної лінії №02.2.2-24.77Д-2 від 27.03.2007 погоджено, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постанові від 11.05.2016 у справі 6-338цс16, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. А тому, якщо договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним, згідно зі статтею 1070 ЦК України з банка підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Разом з тим, судами не надано оцінки п. 3.4.4 договору, згідно з яким вкладник має право продовжити дію договору шляхом укладення відповідного договору, і сторонами неодноразово вносилися зміни до договору в частині встановлення дати повернення коштів, у зв'язку з чим суди не визначились, чи припиняються відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку на тих умовах, які були визначені договором банківського вкладу (депозиту), із закінченням строку користування депозитом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі №910/29406/15 позов ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 3 086,88 грн 3% річних, 28 882,80 грн інфляційних, 1 203,02 грн судового збору. Припинено провадження у справі в частині стягнення 38 582,46 грн процентів за користування частиною депозитного вкладу. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», заявляючи клопотання про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі №910/29406/15 в частині припинення провадження у справі про стягнення 38 582,46 грн за користування частиною депозитного вкладу та прийняти нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 38 582,46 грн процентів за користування частиною депозитного вкладу.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач послався на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Зокрема, позивач вказав на безпідставне застосування судом статті 602 Цивільного кодексу України та помилковість висновку місцевого суду про відсутність обов'язку відповідача зі сплати процентів за період з 01.01.2013 по 05.04.2013 у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оскільки заява відповідача №09-8-7/1835 від 10.10.2016 про зарахування подана після спливу строку позовної давності.

ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» також звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі №910/29406/15 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Зокрема, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції невірно застосовано статтю 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та невірно нараховано суму процентів з 07.03.2013 по 04.04.2013, оскільки за цей період відповідач не користувався коштами позивача, оскільки вони знаходились на рахунку органу Державної виконавчої служби. Також, відповідач наголосив на тому, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2013 встановлено факт завдання шкоди позивачеві злочинними діями фізичних осіб, що, на думку відповідача, виключає застосування до нього положень статей 625 та 1061 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 у справі №910/29406/15 апеляційні скарги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» прийнято до провадження та спільного розгляду, розгляд справи призначено на 15.02.2017.

У судовому засіданні 15.02.2017 та 01.03.2016 в порядку статті 77 ГПК України оголошувались перерви до 01.03.2017 та 15.03.2016 відповідно. При цьому, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 продовжено строк розгляду справи №910/29406/15 на 15 днів.

У судовому засіданні 15.03.2017 оголошено перерву до 22.03.2017.

В судовому засіданні 22.03.2017 представник позивача подану ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» апеляційну скаргу підтримав повністю, просив її задовольнити, скасувати рішення першої інстанції в частині припинення провадження про стягнення 38 582,46 грн процентів за користування частиною депозитного вкладу та винести в цій частині нове рішення про стягнення з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» вказаної суми грошових коштів та стягнути судові витрати. Водночас, проти апеляційної скарги відповідача заперечив повністю, вважає, що заявлені відповідачем вимоги є безпідставними, у зв'язку з чим просив у задоволенні поданої банком апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» підтримав повністю, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити позивачеві у задоволенні позову повністю. Проти апеляційної скарги позивача заперечив, вказуючи на необгрунтованість наведених в ній доводів.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 27.03.2007 ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (вкладник) та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (банк) уклали договір №02.2.2-24.77Д-2 про відкриття «Депозитної лінії» (далі - договір), за умовами якого вкладник передає, а банк приймає від вкладника на депозитний рахунок №395 в філії «Відділення Промінвестбанку в м. Нікополь Дніпропетровської області» грошові кошти (депозит) в сумі 50 000 000,00 грн з правом поповнення суми депозиту та зменшення суми депозиту.

Водночас, судом встановлено, що починаючи з 17.09.2007 сторонами у справі вносились зміни до договору про відкриття «Депозитної лінії» за №5-46/2007 від 27.03.2007, у зв'язку з чим місцевим судом зроблено висновок, а сторонами не заперечується, що договір №02.2.2-24.77Д-2 від 27.03.2007 та договір №5-46/2007 від 27.03.2007 є одним і тим же договором. Сторони також підтвердили, що жодного іншого депозитного договору ними не укладалось.

Відповідно до п. 1.2. договору сума депозиту протягом дії договору не може становити менше 30 000 000,00 грн.

Розділами 2 - 4 договору сторони узгодили умови зберігання, оплати, повернення депозиту, відповідальність сторін тощо.

Відповідно до п. 5.4 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Згідно з п. 1.4 договору вкладник передає банку депозит шляхом його перерахування у безготівковій формі зі свого поточного рахунку на депозитний рахунок одночасно з підписанням (або протягом 3 банківських днів з дати підписання) цього договору.

Відповідно до п. п. 3.1.1, 3.1.3 договору банк зобов'язується прийняти депозит вкладника у відповідності з умовами договору та надати йому виписку з рахунку, яка є підтвердженням зарахування депозиту на депозитний рахунок на підставі доручення вкладника, у порядку передбаченому цим договором, забезпечити повернення депозиту або його частини шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника.

Матеріали справи свідчать, що позивачем перераховано грошові кошти в сумі 50 000 000,00 грн на депозитний рахунок №395 згідно платіжних доручень: від 02.04.2007 №1 на суму 5 000 000,00 грн, від 30.03.2007 №2 на суму 980 000,00 грн, від 28.03.2007 №338 на суму 9 700 000,00 грн, від 30.03.2007 №341 на суму 1 900 000,00 грн, від 02.04.2007 №342 на суму 2 000 000,00 грн, від 05.04.2007 №364 на суму 30 000 000,00 грн, від 28.03.2007 №1754 на суму 300 000,00 грн, від 28.03.2007 №1794 на суму 100 000,00 грн, від 02.04.2007 №1811 на суму 20 000,00 грн.

Згідно з п. 1.3 договору (з урахуванням договору про внесення змін від 21.07.2008) за користування депозитом, розміщеним вкладником на депозитному рахунку, банк виплачує проценти з розрахунку 15% річних. Базова кількість днів для нарахування процентів 365 (366) днів.

Датою повернення депозиту є 06.06.2007 (пункт 1.5 договору).

У п. 2.3 договору сторонами узгоджено, що проценти на суму депозиту з урахуванням додаткових внесків нараховуються з дня, наступного за днем зарахування коштів на депозитний рахунок, до дня, який передує поверненню коштів. Нарахування здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по передостанній робочий день поточного місяця, при цьому, в кінці календарного року проценти нараховуються включно по 31 грудня.

Згідно з п. 2.4 договору виплата процентів провадиться щомісячно в останній робочий день звітного місяця, шляхом перерахування їх в безготівковому порядку на поточний рахунок вкладника №301 в філії АБ «Південний» в м. Києві, МФО 320917.

Відповідно до п. 2.7. договору вкладник має право достроково отримати депозит або його частину, письмово попередивши про це банк не менше ніж за 3 (три) банківські дні до дня фактичного повернення або його частини. У випадку дострокового повернення за ініціативою вкладника всієї суми депозиту проценти за останній розрахунковий період (останній місяць) нараховуються в розмірі 5 % річних на суму депозиту до дня, який передує даті повернення депозиту.

Згідно п. 3.3. договору банк має право звертатись до вкладника з письмовими пропозиціями щодо зміни розміру процентної ставки в порядку, передбаченому п. 2.5 договору.

У відповідності до п. 3.4.1 договору вкладник має право збільшувати або зменшувати суму депозиту протягом дії договору, дотримуючись умов, передбачених в п. 1.2 договору з укладенням додаткових угод.

Так, додатковою угодою від 04.02.2008 сторони погодили дату повернення коштів - 05.02.2009.

Пунктом 2.2 договору встановлено порядок повернення депозитного вкладу, а саме: повернення депозиту з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача №301 в філії АБ «Південний» в м. Києві, МФО 320917 здійснюється на підставі листа, що надається вкладником банку в день повернення депозиту в операційний час відповідача.

Поряд з цим, як встановлено судом першої інстанції, одночасно з депозитним рахунком позивачеві було відкрито поточний рахунок №395.

Так, місцевим господарським судом встановлено, що 06.08.2010 депозитний рахунок №395 позивачеві було закрито у зв'язку з ліквідацією Нікопольської філії ПАТ «Промінвестбанк», а замість цього рахунку 07.08.2010 (не за ініціативою клієнта) було відкрито рахунок №129 у Дніпропетровській філії ПАТ «Промінвестбанк», про що повідомлено позивача листом №20-16/2033-1289.

08.03.2013 рахунок №129 (не за ініціативою клієнта) було закрито.

09.11.2012 у зв'язку з запровадженням нової банківської системи «Flexcube» було відкрито рахунок №5017 у Дніпропетровській філії ПАТ «Промінвестбанк», що підтверджується копією електронного повідомлення-відповіді щодо взяття на облік/закриття рахунка платника податків в органі Державної податкової служби.

30.01.2009 позивач звернувся до відповідача з листом №05.1-30-42 про повернення коштів в сумі 50 000 000,00 грн на його рахунок 05.02.2009, проте, відповідачем, в порушення п.п. 1.5, 2.2 договору, зобов'язання щодо повернення депозиту 05.02.2009 не виконав.

Також, всупереч приписів п.п. 2.3, 2.4 договору, з жовтня 2008 відповідач фактично припинив виплату позивачеві процентів по договору.

При цьому, матеріали справи свідчать, що позивач протягом 2009-2013 років звертався до відповідача з чотирма позовами, які були розглянуті судами по суті та по яких винесені рішення про стягнення з відповідача заборгованості.

Спір у даній справі виник у зв'язку несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язання щодо повернення частини депозитного вкладу в сумі 1 000 000,00 грн.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2009 у справі №31/83-09 було встановлено факт порушення ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» умов договору, задоволено частково позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та стягнуто з ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь позивача 49 000 000,00 грн боргу - частину неповернутого вкладу, 3 408 014,37 грн пені за прострочку повернення вкладу, 426 001,00 грн 3% річних та 4 116 000,00 грн втрат від інфляції за період з 10.10.2008 по 23.01.2009.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2010 у справі №18/208-09, зміненим постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2010, з відповідача на користь позивача стягнуто частину неповернутого депозитного вкладу в сумі 1 000 000,00 грн, 585 000,00 грн пені за невиконання обов'язку щодо повернення депозитного вкладу 05.02.2009, 6 606 604,62 грн інфляційних втрат від неповернення депозитного вкладу за період з лютого 2009 по травень 2010, 12 711 328,73 грн відсотків за користування депозитним вкладом за період з жовтня 2008 по червень 2010, 175 617,62 грн пені за невиконання зобов'язань із щомісячного перерахування відсотків по депозитному вкладу за період з жовтня 2008 року по червень 2010 року, 962 788,02 грн інфляційних за неповернення відсотків за період з жовтня 2008 року по травень 2010 року; у задоволенні вимоги про стягнення процентів за безпідставне збереження відсотків по депозиту, що підлягали щомісячному перерахуванню на поточний рахунок позивача в сумі 1 686 882,12 грн. Вказана постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2010 залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2011.

Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2012 у справі №32/5005/1300/2012, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.07.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2012, позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задоволені; стягнуто з відповідача на користь позивача 95 228,26 грн інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання щодо повернення частини депозитного вкладу в період з липня 2010 року по грудень 2011 року, 225 457,52 грн процентів за користування депозитним вкладом в період з липня 2010 року по грудень 2011 року, 1 216 648,51 грн інфляційних втрат з липня 2010 року по грудень 2011 року за прострочення виконання зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2011 року, 577 448,70 грн 3% річних за невиконання з липня 2010 року по грудень 2011 року зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2011 року, 14 033,61 грн пені за порушення зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору в період з липня 2010 року по грудень 2011 року, а також стягнуто 42 576,33 грн витрат на сплату судового збору.

Також рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2013 у справі №910/6849/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2013, частково задоволено позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь позивача 149 699,88 грн процентів за користування грошовими коштами за період з січня 2012 року по грудень 2012 року, 38,01 грн інфляційних втрат за період з січня 2012 року по грудень 2012 року за прострочення виконання зобов'язання із щомісячного нарахування відсотків, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2012 року, 423 455,86 грн 3% річних за невиконання за період з січня 2012 року по січень 2013 року зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2012 року, 8 767,73 грн пені за порушення зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору в період з січня 2012 року по січень 2013 року, а також 11 639,21 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Господарськими судами при прийнятті рішень у вказаних справах встановлено порушення відповідачем умов договору, зокрема, в частині строку повернення депозитного вкладу. Вказаний факт, відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України є преюдиційним і додаткового доказування не потребує.

Під час примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №18/208-09 від 31.08.2010 та постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 14.12.2010 у справі №18/208-09 в межах виконавчого провадження №23699649, відкритого постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.01.2011, на рахунок позивача №7500 в АТ «Укрсиббанк» 05.04.2013 від ДВС України було зараховано 22 060 316,91 грн коштів в якості «погашення боргу згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2010 у справі №18/208-09 про стягнення з ПАТ «Промінвестбанк». Дані кошти були списані Державною виконавчою службою з рахунку відповідача 07.03.2013.

У даній справі позивач просив суд стягнути з відповідача проценти за користування депозитним вкладом у розмірі 38 582,46 грн, виходячи з 15% ставки, визначеної сторонами в договорі, за період з січня 2013 року по квітень 2013 року, які не були предметом спору у попередніх судових справах, оскільки остаточне повернення відповідачем позивачеві депозитного вкладу здійснено лише 05.04.2013.

Суд в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованого та правильного висновку, що моментом виконання відповідачем свого зобов'язання по поверненню 1 000 000,00 грн є не момент списання органом примусового виконання коштів з рахунку відповідача, а момент їх зарахування на рахунок позивача.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 6 статті 1058 вищевказаного Кодексу за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до частини 6 статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини 5 статті 1061 цього ж Кодексу проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Отже, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня фактичного його повернення вкладникові.

Згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30).

Також, в п. 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Отже, колегія суддів поділяє правову позицію суду першої інстанції про те, що несвоєчасне перерахування з депозитного рахунку Державної виконавчої служби грошових коштів позивачеві не є тими обставинами, які є підставою для зміни визначених законом загальних умов виконання зобов'язання, адже належним виконанням зобов'язання є виконання, яке прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін, а тому, з огляду на встановлене, суд дійшов правильного висновку про припинення зобов'язань відповідача перед позивачем саме 04.04.2013, а не 07.03.2013, як на цьому наполягає відповідач.

Відтак, позивачем правомірно заявлено вимоги до відповідача про стягнення 38 582,46 грн процентів за користування частиною депозитного вкладу за січень 2013 року в розмірі 12 304,11 грн, за лютий 2013 року в розмірі 11 483,83 грн, за березень 2013 року в розмірі 11 917,81 грн та за квітень 2013 року в розмірі 2 876,71 грн.

При цьому, право вкладника на отримання процентів за ставкою, визначеною депозитним договором, до дня фактичного повернення вкладу наведено і у постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі №6-544цс16.

Аналогічну позицію щодо стягнення процентів за несвоєчасне повернення вкладу після закінчення строку дії договору, а саме після 05.02.2009 за ставкою, передбаченою договором, висловив 23.12.2013 Вищий господарський суд України, залишаючи без змін рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2013 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 у справі 910/6849/13 за позовом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення коштів (а.с.61-78 т.1).

Отже доводи апеляційної скарги відповідача про неправильне визначення судом першої інстанції процентів за користування депозитним вкладом, виходячи з розміру 15% річних, судова колегія відхиляє також з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів вимоги позивача про дострокове повернення депозиту, а в листі від 30.01.2009 №05.1-30-42 останнім висловлена вимога про повернення депозиту 05.02.2009, тобто в строк, визначений договором.

Окрім цього, під час розгляду даної справи судом, відповідач звернувся до позивача з заявою №09-8-7/1835 від 10.10.2016 про залік зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зараховуються вимоги позивача до банку про стягнення 38 582,46 грн процентів за користування частиною депозитного вкладу та вимоги банку до позивача про повернення 40 000,00 грн.

Судом встановлено, що 40 000,00 грн, які були отримані відповідачем за договором, 27.03.2014 були перераховані згідно меморіального ордеру №293944 на поточний рахунок №5017, належний позивачеві.

17.02.2015 вказані кошти були списані на рахунок Державної виконавчої служби України (платіжне доручення №396/14-2) та спрямовані на погашення боргу ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» перед ПАТ «Родовід Банк».

Отже, за рахунок даних коштів відбулось задоволення позивачем своїх зобов'язань перед третіми особами.

Варто зазначити, що ці кошти є складовою депозитного вкладу за договором, зобов'язання з повернення якого станом на 27.03.2014 вже було припинено, що встановлено вище.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що набуття позивачем вказаних коштів в сумі 40 000,00 грн є таким, що здійснено без достатньої правової підстави (стаття 1212 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, з вчиненням якого закон пов'язує припинення цивільних прав та обов'язків. Необхідними умовами зарахування є зустрічність та однорідність вимог.

Таким чином, обов'язок відповідача зі сплати 38 582,46 грн процентів за період з 01.01.2013 по 04.04.2013 відсутній у зв'язку з зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України, відтак процесуальні дії суду першої інстанції щодо припинення провадження в цій частині на підставі п. 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України є правильним та мотивованим.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про сплив строку позовної давності подання відповідачем заяви №09-8-7/1835 від 10.10.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 40 000,00 грн з посиланням на статтю 602 Цивільного кодексу України. Так, грошові кошти в сумі 40 000,00 грн перераховані позивачеві 27.03.2014, тобто право на повернення вказаних коштів у відповідача виникло не раніше 28.03.2014, а тому станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом загальний трирічний строк позовної давності не минув (ст. 257 ЦК України).

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про помилковість рішення суду першої інстанції в частині нарахування процентів, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на наявну в матеріалах справи копію вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2013 у справі № 1-296/2011 (провадження №1/0182/61/2013), яким встановлено факт завдання шкоди позивачеві не відповідачем, а злочинними діями фізичних осіб, що виключає застосування до нього положень статей 625 та 1061 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

За приписами статті 1059 Цивільного кодексу України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

З огляду на наведене, відповідач дійшов помилкового висновку про спричинення шкоди позивачеві, як вкладнику діями працівника банку, адже з моменту передачі грошових коштів за депозитом уповноваженій особі банку саме банк є їх власником.

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги про сплату процентів та інфляційних втрат у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 Цивільного кодексу України (п. 1.14. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 3 086,88 грн процентів річних за період з 01.02.2013 по 03.11.2015 та 29 761,05 грн інфляційних втрат за період з 01.02.2013 по 03.11.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання перед позивачем, а також положення наведених норм законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про правомірність стягнення судом з відповідача на користь позивача 28 882,80 грн інфляційних втрат та 3 086,88 грн 3% річних. При цьому, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, здійснені місцевим господарським судом та встановлено їх арифметичну правильність.

Доводи апеляційної скарги позивача про недотримання відповідачем Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, при зміні відкритих йому рахунків, що проявилось у неповідомленні його як вкладника про таку обставину, судова колегія відхиляє як необґрунтовані, а дії відповідача з відкриття рахунку «не за ініціативою клієнта» вважає правомірними, оскільки відповідач діяв у відповідності до 19.2 вищевказаної Інструкції, з підстави, зокрема, проведення реорганізації в межах одного банку.

За приписами п.19.4 цієї ж Інструкції «у разі зміни рахунків клієнтів нові справи з юридичного оформлення рахунків не формуються».

Отже, відкриття та закриття рахунків не за ініціативою позивача було викликано та виконано відповідачем у зв'язку з реорганізацією філії у м. Нікополь та передачі рахунків до м. Дніпропетровськ, а також на підставі Розпорядження №21/24-5 Директора з операційної та фінансової діяльності ПАТ «АК Промінвестбанк» від 07.09.2011 у зв'язку із запровадженням нової банківської системи «Flexcube» по Україні, у тому числі і в м. Дніпропетровськ.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати з мотивів, наведених в апеляційних скаргах ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» немає, у зв'язку з чим апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі №910/29406/15 - без змін.

Судові витрати, у відповідності до статті 49 ГПК України, мають бути покладені на скаржників.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі №910/29406/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 у справі №910/29406/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/29406/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська