КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа№ 910/22752/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

- позивача: Головка П.В., довіреність № 63 від 08.12.2016;

- відповідача: Лукянчук А.В., довіреність № 145 від 10.03.2017;

- третьої особи: Черняк А.А., довіреність № 14/20-72-17 від 27.03.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 у справі № 910/22752/16 (суддя Демидов В.О.)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агродім Велес», с. Гаврилівці, Камянець-Подільський р-н, Хмельницька обл.

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», м. Київ

про відшкодування шкоди у розмірі 256 768,09 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 товариство з обмеженою відповідальністю «Агродім Велес» (надалі- ТОВ «Агродім Велес»/позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (надалі- ПрАТ «СК «Альфа Страхування»/відповідач/апелянт) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- державне публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Укргагролізинг» (надалі- третя особа) про стягнення 623 704,46 грн., з яких 369 991, 29 грн. - розмір страхового відшкодування; 227 544,64 грн. - сума інфляційного збільшення; 22 223,89 грн. - 3% річних та 3 938,64 грн. - витрати на проведення експертних досліджень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач в порушення п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та укладеного між позивачем та відповідачем договору комплексного добровільного страхування сільськогосподарської техніки № 066.0648880.274 відмовив у виплаті страхового відшкодування при настанні страхового випадку - пожежі, що сталася 05.11.2014 на застрахованому за вказаним договором об'єкті (сільськогосподарській техніці) та згідно ст. 625 Цивільного кодексу України має сплатити йому суму інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22752/16 та призначено їх до розгляду.

10.02.2017 від позивача надійшла заява про зменшення про зменшення розміру позовних вимог, якій ТОВ «Агродім Велес» просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 230 650,00 грн., 3% річних у розмірі 22 179,45 грн. та витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 3 938,64 грн., а всього - 256 768,09 грн. ( а.с. 235-238).

Вказана заява прийнята до розгляду місцевим господарським судом.

Крім того, місцевим господарським судом було відмовлено ПрАТ «СК «Альфа Страхування» у задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2017 у справі № 910/22752/16 (суддя Демидов В.О.) позов задоволено частково; стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агродім Велес» інфляційні втрати у розмірі 230 650 (двісті тридцять тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 22 179 (двадцять дві тисячі сто сімдесят дев'ять) грн. 45 коп., а також судовий збір у розмірі 3 792 (три тисячі сімсот дев'яносто дві) грн. 44 коп., в іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходи з того, що хоча і відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 350 000,00 грн. на підставі укладеної між сторонами угоди про визначення розміру збитку та виплату страхового відшкодування за домовленістю сторін від 17.01.2016, проте така оплата була здійсненна відповідачем несвоєчасно, а, відтак, суд дійшов висновку про стягнення з останнього в порядку ст. 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційні втрати; в частині стягнення з відповідача витрат на проведення експертних досліджень судом відмовлено у зв'язку з тим, що така експертиза останнім у справі не призначалась.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушення місцевим господарським судом норм процесуально права, що виражено у неповному дослідженні доказів наданих позивачем; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, а також порушення норм матеріально права, зокрема, ст. ст. 604, 625, 1192 Цивільного кодексу України.

Крім того, як вказує апелянт, місцевим господарським судом не надано належної правової оцінки укладеною між сторонами у справі угоди про визначення розміру збитку та виплату страхового відшкодування за домовленістю сторін від 17.01.2016, а саме, п. 3 цієї угоди. Так, за твердженнями апелянта, вказаним п. 3 угоди сторони домовились, що після виплати страхового відшкодування, будь-які зобов'язання припиняються, в тому числі відповідальність відповідача за порушення строку виплати страхового відшкодування, а тому вважає безпідставним заявлені позивачем до відповідача позовні вимоги в частині стягнення з останнього трьох процентів річних та інфляційних втрат, які судом було визнано правомірними, як такі, що суперечать положенням п. 3 вказаної угоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 відновлено ПрАТ «СК «Альфа Страхування» пропущений процесуальний строк на звернення з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 у справі № 910/22752/16; скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.04.2017.

29.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу третьою особою ( ДПАТ «НАК «Украгролізинг») було подано пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких останнє просило суд залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

29.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу ТОВ «Агродім Велес» було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє просило суд залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у апеляційній скарзі підстав та просив задовольнити її повністю.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2014 між ПрАТ «СК «Альфа страхування», як страховиком та ТОВ «Ародім Велес», як страхувальником було укладено договір комплексного добровільного страхування сільськогосподарської техніки № 066.0648880.274 (надалі-договір страхування).

Предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеною договором сільськогосподарською технікою та додатковим обладнанням, встановленим на ньому під час переміщення цієї сільськогосподарської техніки власним ходом та/або експлуатації (виконання робіт) у місці дії договору ( п.1.1. договору страхування).

У п. 2.1 договору страхування визначено що, зокрема, застрахованими ризиками є ризик пошкодження та/або знищення чи втрата сільськогосподарської техніки внаслідок «ПВС» - пожежі, вибуху або самозаймання сільськогосподарської техніки.

Відповідно до п. п., 3, 6 договору страхування та додатком до нього, застрахованою сільськогосподарською технікою є зернозбиральний комбайн ДОН-ЛАН «Акрос» з двигуном «ЯМЗ», д.н.з. 58832 АА. Страхувальник використовує сільськогосподарську техніку на умовах договору лізингу №22-14-17 пл-стз/331 від 25.06.2014.

Відповідно до п. 8.1 договору страхування - місце дії договору страхування - Україна.

05.11.2014 в застрахованій за договором страхування сільськогосподарській техніці, що знаходилася в полі за межами с. Гаврилівці Кам'янець-Подільського району сталася пожежа, внаслідок якої (пожежі) було знищено заднє ліве колесо, кабіна, пульт керування з комп'ютером, приводні ремні, захисний щит з лівої сторони, шланги гідросистеми, та пошкоджено корпус комбайна, переднє крило, бункер, ви грузний шлях, що підтверджується актом про пожежу від 05.11.2014, складеним старшим інженером ГзОЗИСта ЗУЗ по Камянець- Подільському району Г ОПРЗ ГК ОСИС у Хмельницькій області - Ковалем Д.Є., відповідно до якого ймовірною причиною виникнення пожежі є коротке замикання електромережі (а.с. 32).

Крім того, відповідно до довідки від 06.11.2014 №1978, яка була видана 2 ДПР ГУ ДСНС України у Хмельницькій області, підтверджено, що 05.11.2014 сталася пожежа комбайна «ДОН ЛАН АКРОС», причиною якої стало коротке замикання електромережі комбайна.

Як вказує позивач та не заперечувалось відповідачем, 05.11.2014 ТОВ «Агродім Велес» звернулось до ПраТ «СК «Альфа страхування» із завою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (за договором КАСКО та ОСЦПВВНТЗ), відповідно до якої позивач повідомив відповідача про пожежу комбайну ДОН-ЛАН «Акрос» з двигуном «ЯМЗ», яка сталася 05.11.2014.

Відповідно до звіту від 05.11.2014 № 1206/7 визначення матеріального збитку, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ комбайн зернозбиральний Дон-Лан «Акрос», д.н.з. 58832АА, становить 835 083,00 грн.

ПрАТ «СК « Альфа страхування» листом №3416.206.14.01-0371.12 від 15.12.2014 відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Так, у вказаному листі ПрАТ «СК «Альфа страхування» зазначило, що за результатами дослідження зібраних матеріалів та висновку від 09.12.2014 №11/14/12-01, складеного аварійним комісаром Дзюбою В.В., причиною настання пожежі є самозаймання соломо-мастильних налиплих відкладень сухого технологічного продукту - сої, на лівій стороні комбайна в результаті механічного тертя при взаємному переміщенні з обертаючими деталями. Інтенсивному розвитку пожежі сприяло значне нашарування соломо-мастильних відкладень на вузлах та агрегатах комбайна. Вищезазначене є порушенням страхувальником вимог п. 7.9.1.14 НАПБ А.01.001-2004 Правил пожежної безпеки при експлуатації комбайну Дон-Лан "Акрос", д.н.з. 58832АА.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 22.09.2015 №2253 рішення ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про відмову у виплаті страхового відшкодування за договором визнано необґрунтованим та зобов'язано його усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 13.10.2015.

Також відповідно до висновку державного науково- дослідного інституту експертно -криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 22.04.2015 №2-10 складеного судовим експертом Гуралюк І.В., зокрема, визначено, що на 3 з 9 наданих на дослідження фрагментах електричних провідників виявлено оплавленя, які відповідають таким, що утворилися внаслідок дії токів короткого замикання.

До того ж, згідно з висновком експертного дослідження від 19.05.2015 №2 (ПТ) осередок пожежі знаходився з лівої сторони комбайну у просторі поблизу розташування решітного стану. Причина пожежі - коротке замкнення електромережі.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідно до вказаних висновків випадок пожежі застрахованої сільськогосподарської техніки відноситься до страхового випадку відповідно до п. 2.1 договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 17.01.2017 між ТОВ «Агродім Велес», як страхувальником, ПрАТ «СК «Альфа Страхування», як страховиком, та державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», як вигодонабувачем було укладено угоду про визначення розміру збитку та виплату страхового відшкодування за домовленістю сторін, відповідно до умов якої сторони домовилися, що за страховим випадком, який стався з комбайном зернозбиральним «ДОН-ЛАН» «Акрос», д.н.з. 58832АА, 05.11.2014 на полі, біля села Гаврилівці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, який застрахований за договором, розмір страхового відшкодування становить 350 000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №1494 від 20.01.2017 відповідач перерахував на рахунок позивача 350 000,00 грн.

Таким чином відповідач визнав вказаний випадок страховим та виплатив страхове відшкодування позивачу у розмірі 350 000,00 грн. лише 20.01.2017.

Разом з тим, враховуючи несвоєчасну виплату страхового відшкодування, позивач (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 230 650,00 грн., 3% річних у розмірі 22 179,45 грн. та витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 3 938,64 грн.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, погодився із доводами позивача, покладеними в основу підстав позову та заяви про зменшення позовних вимог.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як вже зазначалось вище, на виконання п. 1. 2. угоди про визначення розміру збитку та виплату страхового відшкодування за домовленістю сторін від 17.01.2017, відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування лише 20.01.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 1494, копія якого наявна в матеріалах справи.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14).

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Апеляційна інстанція зазначає, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти (ст. 11 ЦК України).

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, а в силу ст. 111-28 ГПК України, такий висновок є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач має право вимагати сплату боргу з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних, що є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, колегія суддів зазначає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, що дає підстави для застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції було визначено та встановлено, що відповідачем несвоєчасно здійснено виплату страхового відшкодування, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога про стягнення 3% річних в розмірі 22 179 грн., та інфляційних втрат в розмірі 230 650,00 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем також було заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача витрат на проведення експертних досліджень у розмірі 3 938,64 грн.

Відмовляючи у цій частині позовних вимог, місцевий господарський суд правомірно виходив з того, що оскільки судом першої інстанції у справі не призначалась судова експертиза, відтак, враховуючи приписи ч.1 ст. 41 ГПК України, відсутні правові підстави для задоволення такої позовної вимоги.

Посилання ж апелянта в апеляційній скарзі на п. 3 угоди про визначення розміру збитку та виплату страхового відшкодування за домовленістю сторін від 17.01.2017, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

У пункті 3 угоди сторони домовились, що після отримання страхового відшкодування, в розмірі визначеному в п. 1 та п. 2 цієї угоди, будь-яких претензій/матеріальних вимог до страховика по страховому випадку, що мав місце 05.11.2014 з комбайном зернозбиральним «ДОН-ЛАН-Акрос» н.з. 58832АА, страхувальник та вигодо набувач мати не буде.

З вказаного пункту вбачається, що вказана угода стосується того, що сторони дійшли згоди відносно розміру страхового відшкодування, а не за наслідки неналежного виконання (виплати) такого страхового відшкодування, а відтак є безпідставними посилання апелянта на порушення вимог ст. 625 ЦК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку траховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги інші твердження відповідача, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2017 у справі № 910/22752/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

Б.В. Отрюх