УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

07.04.2017Справа № 910/5584/17

Суддя Маринченко Я.В., розглянувши матеріали позовної заяви Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними дій державного виконавця щодо виконання виконавчого документа ВП №50656722 від 22.03.2017,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними дій державного виконавця щодо виконання виконавчого документа ВП №50656722 від 22.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2017 старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козар Ольгою Петрівною винесено Постанову про арешт коштів ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у зведеному виконавчому провадженні ВП№50656722 на загальну суму 1094039,60 грн.

Однак на думку позивача зазначена постанова винесена з численними порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Так, позивач зазначає, що зведене виконавче провадження, постанова про відкриття якого позивачеві не надходила, містить 81 виконавче провадження на загальну суму 1842971,67 грн. В той же час, 18 виконавчих проваджень із цього переліку на загальну суму 1219674,37 грн. підлягають закінченню з причин скасування рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий документ.

Крім того, зазначене зведене виконавче провадження також містить виконавчі документи по яким позивачеві судом було надано відстрочку у виконанні рішення, про що останнім було повідомлено виконавчу службу.

Також позивач зазначає, що інформація по багатьом виконавчим провадженням що входять до зведеного виконавчого провадження ВП№50656722 йму взагалі не була відома, крім того, позивачем було частково погашено заборгованість по деяким виконавчим провадженням.

Додатково позивач зазначає, що постанова про арешт коштів боржника від 22.03.2017 ВП№50656722 містить вимогу про арешт коштів в два рази більший, ніж сума фактичного боргу останнього.

На підставі викладеного позивач вважає зазначену постанову незаконною та просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Козар Ольги Петрівни щодо виконання судових рішень шляхом винесення 22.03.2017 постанови про арешт коштів позивача у виконавчому провадженні ВП№50656722 на загальну суму 1094039,60 грн. та скасувати постанову про арешт коштів ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» ВП№50656722 від 22.03.2017.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до вимог статей 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України справи в порядку позовного провадження розглядаються господарським судом, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 №10 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 №10 визначено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання.

Суд зазначає, що з наведених позивачем у позовній заяві обставин вбачається відсутність між позивачем та відповідачем господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин.

При цьому, суд зазначає, що положеннями п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, у порядку окремого позовного провадження про оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби учасники виконавчого провадження можуть звернутися за захистом свої порушених прав до адміністративних судів, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у господарському процесі право на оскарження рішень, дії чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби передбачено ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 №10 розгляд господарськими судами скарг у порядку статті 121-2 ГПК є однією з форм судового контролю щодо виконання рішень, ухвал, постанов, а виконання рішення, ухвали постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу. Отже, зазначені скарги щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим господарським судом, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу). Розгляд таких скарг здійснюється господарськими судами за правилами ГПК.

У п.9.1 постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9 зазначено, що за змістом статті 121-2 ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Згідно з п.9.3 постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9 виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. У зв'язку з цим відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором.

Відповідно до п.9.8 постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9 за змістом частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» і частини першої статті 121-2 ГПК розгляду господарським судом підлягають ті скарги на рішення, дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби, які подано прокурором або сторонами виконавчого провадження (стягувачем чи боржником), відкритого на підставі виданого господарським судом виконавчого документа; скарги ж, подані іншими, крім зазначених, особами розгляду в господарських судах не підлягають.

Таким чином, оскільки Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є боржником у господарських справах та у зведеному виконавчому провадженні з виконання наказів господарських судів (ВП№50656722), та його вимоги, по суті, зводяться до оскарження дій державного виконавця, вчинених у зведеному виконавчому провадженні з примусового виконання наказів господарських судів (ВП№50656722), суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги (скасування постанови про арешт коштів боржника) повинні розглядатися в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, та не є окремими позовними вимогами у господарському процесі.

Частиною 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовноїзаяви Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними дій державного виконавця щодо виконання виконавчого документа ВП №50656722 від 22.03.2017, на підставі п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи викладене та керуючись п.1 ч.1 ст.62, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Дочірньому підприємству «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у прийнятті позовної заяви.

Позовні матеріали повернути позивачеві.

Суддя Я.В. Маринченко