ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 922/2027/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В. О., суддя Шевель О. В.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №522/07-78 від 12.01.2017),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №152-16 від 28.12.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну відповідача (вх. №392 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2017 у справі № 922/2027/16

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова,

до Державного підприємства "Завод ім. В. О. Малишева", м.Харків,

про стягнення коштів в сумі 1982333,12 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.01.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Лаврова Л.С., суддя Калантай М.В., суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Завод ім. В. О. Малишева на користь Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова заборгованість з відшкодування пільгових пенсій, призначених на підставі пунктів б-з статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (список №2) в сумі 1095122,39 грн.

Стягнуто з Державного підприємства Завод ім. В. О. Малишева на користь державного бюджету України 16426,84 грн судового збору.

В частині стягнення заборгованості з відшкодування пільгових пенсій по 152 пенсіонерам на суму 887210,73 грн позовну заяву залишено без розгляду.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга обґрунтована, зокрема, тим, що до зважаючи на внесення змін до ч.7 ст.12 та ч.9 ст.16 ГПК України та виключну підсудність майнових спорів до боржника, з 19.01.2013 за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються виключно судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (та саме в межах справи про банкрутство), незалежно від того за нормами закону про банкрутство у якій редакції (чинній до 19.01.2013 чи після зазначеної дати) здійснюється провадження судових процедур банкрутства та на якій стадії провадження перебуває боржник. Тому управлінню Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі потрібно було звертатися з вимогами про стягнення грошових коштів у справу про банкрутство №5023/10655/11.

Також посилається на інші обставини, викладені в апеляційній скарзі.

15.12.2017 до суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№1714), в яких позивач проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В червні 2016 року Управління Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про стягнення 1 982 333,12 грн заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

Позов обґрунтовано тим, що Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева" зареєстроване як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (реєстраційний номер 0102) та має заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в частині пенсій, призначених відповідно до п. "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (список №2) за період вересень-грудень 2015 року, перерахунок за 2015 рік та січень-травень 2016 року по 299 пенсіонерам на загальну суму 1 982 333,12 грн.

Відповідач у запереченні на позовну заяву (вх.№29291 від 07.09.2016) проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що раніше діючим законодавством (до 1992 року) не було передбачено відшкодування підприємством витрат на виплату та доставку пенсії за віком на пільгових умовах. Зазначена норма була введена в дію Законом України «Про збір на обовязкове пенсійне страхування». Оскільки відповідно до зазначеного Закону відшкодуванню Пенсійному фонду України підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсії, призначених відповідно до п."б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", то пенсії, призначені відповідно до ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відшкодуванню не підлягають. Крім того, позивачем не надано доказів перерахування (виплати) коштів особам, які зазначені в розрахунку ціни позову.

17.01.2017 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 по справі № 5023/10655/11 порушено провадження в справі про банкрутство Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" та введено процедуру розпорядження майном.

Станом на момент розгляду позовної заяви позивач перебував на стадії розпорядження майном, про що свідчить витяг є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до якого 02.02.2012 внесено запис про порушення справи про банкрутство №5023/10655/11, за судовим рішенням.

За приписами частини 2 статті 41 ГПК України справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

В силу п. 1-1 Прикінцевих положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство) в редакції Закону від 22.12.11 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.13, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, враховуючи, що провадження у справі порушено 27.12.2011, тобто до набрання чинності новою редакцією Закону про банкрутство, до спірних правовідносин мають бути застосовані положення Закону в редакції, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 7 ч.1 ст.12 ГПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Згідно з ч.9 ст.16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених п.7 ч.1 ст.12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Разом з цим ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI) визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У даному випадку предметом судового розгляду є спір про стягнення з боржника 1 982 333,12 грн заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період вересень-грудень 2015 року, перерахунок за 2015 рік та січень-травень 2016 року по 299 пенсіонерам.

Отже, даний спір стосується питань щодо формування ліквідаційної маси у справі про банкрутство, а тому безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що даний спір не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатися в межах справи про банкрутство на вимогу ч. 9 ст. 16 ГПК України.

Відповідна правова позиція викладена і у постанові Вищого господарського суду України від 22.02.2017 у справі №920/472/16.

Також при вирішенні даної справи колегія суддів апеляційного суду враховує правову позицію Верховного Суду України висловлену ним у постанові від 13.04.2016 у справі №908/4804/14 стосовно застосування положень ч.9 ст.16 ГПК України, які кореспондуються з положеннями п.7 ч.1 ст.12 цього Кодексу, щодо розгляду спорів з майновими вимогами до боржника в межах провадження у справі про банкрутство.

Вирішуючи даний спір по суті, місцевий господарський суд не врахував приписів названих вище норм чинного законодавства, та помилково порушив окреме позовне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір, який безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство ДП Завод ім.В.О.Малишева, підлягає розгляду в межах справи №5023/10655/11 про банкрутство останнього, а не в окремому позовному провадженні, у звязку з чим рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального права, а справа на виконання приписів ч. 1 ст. 17 ГПК України передачі до Господарського суду Харківської області для розгляду по суті в межах справи про банкрутство №5023/10655/11.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню частково, в звязку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2017 у справі № 922/2027/16 підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, а справа переданню до Господарського суду Харківської області для розгляду по суті в межах справи №5023/10655/11.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.2 статті 103, п.4 ч.1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод ім. В. О. Малишева" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.01.2017 у справі № 922/2027/16 скасувати.

Справу №922/2027/16 передати до Господарського суду Харківської області для розгляду по суті в межах справи №5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства "Завод ім. В. О. Малишева".

Повний текст постанови складено 10.04.2017

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.