донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

04.04.2017 справа №908/2410/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №2017/2 від 09.01.17р. ОСОБА_5 за довіреністю б/н від 10.10.16р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від23 січня 2017 р. (повний текст складено та підписано 26.01.2017р.)
у справі№ 908/2410/16 (головуючий суддя Колодій Н.А., судді Зінченко Н.Г., Корсун В.Л.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю АТ Каргілл, м.Київ
доФермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область
простягнення 734 921,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.01.2017р. у справі №908/2410/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АТ Каргілл, м.Київ до Фермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область про стягнення заборгованості у розмірі 449 293,16грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.11.2016р.) з яких: 437 592,51грн. сума основного боргу та 11 700грн. 3% річних задоволені у повному обсязі.

Фермерським господарством Гранозан, село Надеждине, Запорізька область подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 34 888,72грн. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки сторонами при укладенні договору погоджено одноразове коригування ціни товару, яке позивач здійснив при виставленні рахунку від 09.10.2014р., повторне коригування вартості товару умовами договору не передбачене, у звязку з чим заборгованість, за твердженням відповідача, складає 34 888,72грн., однак суд першої інстанції не прийняв означені доводи відповідача до уваги, що призвело до прийняття неправомірного рішення у справі.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 34 888,72грн.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю АТ Каргілл, м.Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Фермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область про стягнення заборгованості 734 921 грн. 81 коп., яка складається з 437592грн. 51 коп. основного боргу, 61 232 грн. 55 коп. суми пені, 224 396грн. 10 коп. суми штрафу, 11700грн. 65 коп. суми 3% річних.

23 листопада 2016р., згідно зі ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою вих. № 4064 від 16.11.2016р. зменшив розмір позовних вимог у зв'язку з проведенням обґрунтованого розрахунку предявлених до стягнення сум та остаточно просив суд стягнути з відповідача 437 592грн. 51 коп. основного боргу та 11 700грн. 65 коп. 3% річних.

Судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги з урахуванням вказаної заяви.

Позовні вимоги до Фермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № СVS 59626 від 13.01.2014р. Як зазначає позивач, за наведеним договором останній поставив відповідачу продукцію на загальну суму 479404,80 грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи специфікацією, видатковою накладною, рахунком фактурою. При цьому, умовами договору та специфікацією передбачено коригування ціни товару на курс долара США, однак відповідач оплатив вартість товару без урахування змін, спричинених зростанням курсу валют. Таким чином, зобов'язання відповідача на загальну суму 437 592,51 грн., за твердженням позивача, є невиконаним. На вказану заборгованість позивачем нараховано 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Так, 13.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (Постачальник) та Фермерським господарством Гранозан (Покупець) укладено договір поставки № СVS 59626 (далі - Договір), відповідно до умов якого у порядку і на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива згідно Специфікацій до цього договору (далі - Товар) (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1, 3.4 Договору, загальна кількість Товару, ціна, порядок розрахунків за окремий товар, а також необхідність забезпечення виконання зобов'язання покупця визначаються в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. Ціна товару підлягає коригуванню у відповідності з п. 3.4. договору.

Пунктом 3.4.3.3. договору передбачено, що базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації.

Згідно п.3.6 договору сторони передбачили, що при коригуванні ціни і загальної вартості товару постачальник надає покупцеві розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної на відповідну суму (якщо такий документ вимагається чинним законодавством). При оплаті товару частинами, коригування до видаткової накладної надається постачальником після остаточної та повної сплати покупцем за товар.

Як встановлено господарським судом, 13.01.2014р. сторонами договору підписано специфікацію №1/59626, відповідно до умов якої: загальна вартість товару з ПДВ 479404,80 грн.; строк поставки товару - до 16.02.2014р.; термін сплати повної вартості товару - до 10.10.2014р.; а також умови оплати визначені згідно п. 3.4.3 Договору, а саме: відповідач взяв на себе зобов'язання оплатити 100% від загальної вартості товару.

У специфікації також визначені додаткові умови: у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком - коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент повної оплати за товар згідно виставленого рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 479 404,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № 31004/459003 від 12.02.2014р.

Актом 1 від 12.02.2014р. приймання передачі мінеральних добрив за договором поставки № СVS 59626 від 13.01.2014р. підтверджується прийняття поставленого товару відповідачем.

За твердженням позивача, відповідач обов'язок з оплати товару виконав частково без урахування коригування базової ціни товару з врахуванням курсу доллара США, передбачену пунктом 3.4.3.3 Договору та умовами специфікації.

У зв'язку з цим позивачем скориговано залишок вартості несплаченого товару за курсом долару США станом на дату позовної заяви 05.09.2016р. та визначено суму основного боргу у розмірі 437 592,51грн., що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з Фермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область основного боргу у розмірі 437 592,51грн., та 3% річних, які за підрахунком позивача складають 11 700,65 грн.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне:

Відповідно до ст.32 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно зі ст.129 Конституції України, ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст. 1-3 Господарського кодексу України регламентуються, насамперед, його положеннями, Цивільним кодексом України та умовами договору купівлі продажу.

Згідяно зі ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як зазначено в ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена особа, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до видаткової накладної № 31004/459003 від 12.02.2014р. та специфікації №1/59626 від 13.01.2014р. до договору, вартість базової ціни товару складає 479 404,80 грн.

Як зазначено вище, п. 3.1. Договору передбачено, що ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до п.3.4. Договору.

В матеріалах справи наявний рахунок фактура №59626/11213 від 09.10.2014р. відповідно до якого відповідач повинен сплатити кориговану вартість товару, яка станом на 09.10.2014р. становила 747 987,01грн. Вказаний рахунок фактура дійсний до сплати до 10.10.2014р.

Доказів оплати означеного рахунку відповідачем у строк до 10.10.2014р. матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 3.4.3.3 Договору поставки та специфікацією № 1/59626 від 13.01.2014 р. передбачено, що у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент повної оплати за товар.

Пунктом 3.4.3.4.4. договору передбачено, що у випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування Остаточної ціни здійснюється за наступною формулою:

Остаточна ціна товару = К1* ((базова ціна товару/ К2- ОЧ1/К3/К-тьОЧ2/К4/К-ть...-ОЧn/Kn/К-ть) ОЧ1/К3/К-ть *Зм*М-ОЧ2/К4/К-ть*Зм*М...-ОЧn/Kn/К-ть*Зм*М)+ОЧ1/К-ть+ОЧ2/К-ть+... ОЧn /К-ть, де:

Базова ціна товару, вказана у специфікації;

К1-курс долару США на дату виставлення рахунку фактури для здійснення остаточного розрахунку;

К2- курс долару США на дату підписання Специфікації;

К3, К4... Kn- курс банку долару США на дату фактичного зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника;

Зм коефіціент для розрахунку розміру знижки за кожний повний місяць дострокової оплати, як зазначено у відповідній Специфікації;

М кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у специфікації;

ОЧ1, ОЧ2... ОЧn- часткова оплата суми Специфікації;

К-ть кількість товару, вказана у Специфікації.

Тобто, виходячи з наведеної формули сума коригування за рахунком фактурою №59626/11213 від 09.10.2014р. складає 747 987,01грн.

Однак, враховуючи підтвердження матеріалами справи сплату відповідачем суми заборгованості за рахунком фактурою №59626/11213 від 09.10.2014р. у загальному розмірі 713 098,29грн. відповідно до банківських виписок, а саме: від 19.11.2014р. на суму 479404,80грн., 24.09.2015р. на суму 33693,49грн., 27.11.2015р. на суму 20000,00грн., 15.12.2015р. на суму 15987,74грн. та 64 012,26грн., 28.12.2015р. на суму 100 000,00грн., розмір заборгованості за вказаним вище рахунком фактурою від 09.10.2014р. складає 34 888,72 грн. ( 747 987,01грн. 713 098,29грн. = 34 888,72грн.).

В свою чергу, позивачем складено рахунок фактуру №59626/839 від 05.09.2016р., відповідно до якого заборгованість відповідача за поставлений товар складає 437 592,51грн. (коригування здійснене на залишок неоплаченого товару за курсом долару США станом на 05.09.2016р. складав 26,78200)

Як зазначалось вище, відповідно до п. 3.4.3.3 Договору поставки та специфікацією № 1/59626 від 13.01.2014 р. передбачено, що у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент повної оплати за товар, тому коригування ціни товару на момент подання позову не передбачено ні самим договором, ні формулами, за допомогою яких могла розраховуватися скоригована вартість товару, і є односторонньою зміною умов договору, що суперечить ст. 188 ГК України.

При цьому, у даному випадку, йдеться не про вимогу оплати вже встановленої сторонами суми, а про вимогу оплати скоригованої суми, яку, за змістом Договору, визначає саме позивач, і тільки після цього відповідач здійснює її оплату на підставі виставлених рахунків.

Крім того, саме на дату повної оплати товару відповідачем за кожною специфікацією (у зв'язку з оплатою з простроченням) підлягає здійсненню одноразово коригування остаточної ціни у відповідності до умов Договору та специфікацій до нього.

Тобто, позивач мав право провести остаточне коригування ціни товару станом на дату повної оплати відповідачем базової ціни товару, однак, як зазначено вище, позивач скористався правом на таке коригування, виставляючи рахунок фактуру від 09.10.2014р.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції що розмір заборгованості відповідача складає 437 592,51грн. (згідно рахунку фактури №59626/839 від 05.09.2016р. дата складання позову), оскільки здійснення коригування ціни товару на момент подання позовної заяви умовами спірного Договору не передбачено та у формулах, за допомогою яких розраховується скоригована ціна, відсутній такий показник, як курс банку долара США на дату звернення з позовною заявою чи на дату складання позову.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 402 703,79грн. слід відмовити, оскільки (з урахуванням часткових оплат, проведених відповідачем) стягненню підлягає сума заборгованості у розмірі 34888,72грн.

Також, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача 3% річних, розрахованих за період з 11.10.2014р. по 05.09.2014р., які за розрахунком позивача складають 11 700,65грн. (нарахування здійснене позивачем з урахуванням часткових оплат відповідача).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 11 700,65грн., апеляційна інстанція вважає, що розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що не суперечить діючому законодавству.

З огляду на те, що станом на 10.10.2014р. відповідачем не було сплачено навіть базової ціни товару, що порушило права позивача на її вчасне отримання, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення 3 % річних, а відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у заявленому позивачем розмірі, у звязку з чим апеляційна інстанція вважає правомірним висновок господарського суду щодо задоволення позовних вимог у цій частині.

Клопотання відповідача про призначення лінгвістичної експертизи щодо тлумачення пункту 3.4.2.2. договору поставки СVS 59626 від 13.01.2014р., яке надано до суду разом з апеляційною скаргою, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Наразі, відповідність пунктів договору нормам діючого законодавства та тлумачення їх змісту входить до компетенції суду та не потребує спеціальних знань.

З викладених вище підстав, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 23.01.2017р. у справі №908/2410/16 підлягає частковому скасуванню в частині стягненняі суми основної заборгованості у розмірі 402 703,79грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають пропорційному розподілу між сторонами згідно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23 січня 2017 р. у справі № 908/2410/16 скасувати в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 402 703,79грн.

Викласти перший та другий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АТ Каргілл, м.Київ до Фермерського господарства Гранозан, село Надеждине, Запорізька область задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства Гранозан (72441, Запорізька область, Приазовський район, село Надеждине, вул. Гагаріна, буд. 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АТ Каргілл (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, ) 34 888,72грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 11 700,65грн. та 698,84грн. суми судового збору.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 23 січня 2017 р. у справі № 908/2410/16 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АТ Каргілл (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, ) на користь Фермерського господарства Гранозан (72441, Запорізька область, Приазовський район, село Надеждине, вул. Гагаріна, буд. 46, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 6 644,61грн.

Господарському суду Запорізької області видати накази у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України Про виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3