РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017Справа №910/2025/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання недійсним третейського застереження, за участю представників позивача - Сорокіної І.В., довіреність №б/н від 03.02.2017 року, відповідача - Ягодка О.О., довіреність №б/н від 24.06.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене у п. 9.5. договору застави, який укладено між позивачем та відповідачем, що укладене шляхом підписання договору про внесення змін №6 від 03.12.2013 року до договору застави від 06.03.2012 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 01.03.2017 року.

28.02.2017 року через канцелярію суду представник відповідача надав суду письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких зокрема - просив в задоволенні позову відмовити.

01.03.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 05.04.2017 року.

05.04.2015 року в судовому засіданні представник позивача надав заперечення на письмові пояснення відповідача.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги позивача про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене у п. 9.5. договору застави, який укладено між позивачем та відповідачем, що укладене шляхом підписання договору про внесення змін №6 від 03.12.2013 року до договору застави від 06.03.2012 року, а саме, « 9.5. Усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання неукладеним. а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142. м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013 р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовились, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними та обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору».

Позов мотивований тим, що під час укладання третейського застереження в договорі про внесення змін №6 до договору застави від 06.03.2012р., директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", який фактично виступив представником позивача, вийшов за межі наданих йому повноважень і порушив положення ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зокрема, директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (та будь-які інші особи) був обмежений в праві на укладення третейських угод рішенням Загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом від 30.01.2012 року. Таким чином, зміни до договору в частині передачі спорів, що виникають або можуть виникнути між учасниками правочину, на вирішення третейському суду (третейське застереження) укладені із порушенням прав позивача, без наявності окремого погодження Загальних зборів учасників Товариства, всупереч рішенню Загальних зборів учасників від 30.01.2012 року.

За приписами статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 06.03.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" (в подальшому перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") (далі - заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (далі - заставодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" (далі - боржник) укладено договір застави, згідно умов якого (п. 1.1. договору) у відповідності до цього договору в забезпечення виконання зобов'язань боржника, які випливають із Договору про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮO/KL, укладеного між боржником та заставодержателем 06 березня .2012 року з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії цього договору (Основний договір 1), із договору про відкриття кредитної лінії №27-Н/12/24/ЮО/КТ, укладеного між боржником та заставодержателем 06 березня 2012 року з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії цього договору (Основний договір2). які (зобов'язання) перелічені в статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним Основним договором 1, Основним договором 2, заставодавець передає Заставодержателю в заставу майно, зазначене в п.3.1 цього договору (предмет застави).

Згідно п.3.1 договору застави предметом застави є основні засоби, а саме: обладнання, меблі, інвентар та інше, які належать Заставодавцю на праві власності, що підтверджується балансовою довідкою б/н від 06 березня 2012 року. Предмет застави, що передається в момент підписання цього договору в заставу заставодержателю, перелічений в додатку 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

03.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Дочірній Банк Сбербанку Росії" (в подальшому перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") (далі - заставодержатель), Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (далі - заставодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай" (далі - боржник) укладений договір про внесення змін №6 до договору застави від 06.03.2012р., яким, в тому числі, викладений пункт 9.5 договору застави в новій редакції, а саме: «усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання неукладеним. а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовились, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними та обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.»

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, особою, уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори значиться керівник - ОСОБА_4 та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи відсутні.

Відповідно до статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто, якщо від імені юридичної особи діяла посадова особа діє презумпція наявності повноважень у такої особи, за виключенням випадків, коли особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. При цьому, третя особа визнається такою, що знала про такі обмеження, якщо вони встановлені безпосередньо законом або якщо відомості про такі обмеження внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 у справі № 2/261.

Таким чином, позивачем не доведено того, що керівник ОСОБА_4 був обмежений в праві, зокрема, укладення оспорюваного договору про внесення змін №6 від 03.12.2013 року до договору застави від 06.03.2012 року та не доведено, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про наявність обмежень повноважень керівника позивача.

Окрім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди», для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (ст. 2 Закону України «Про третейські суди»).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15 червня 1976 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

В ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус судів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Крім того, п. 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 роз'яснено, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Отже, з урахуванням наведеного, право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для визнання недійсним третейського застереження, яке викладене у п. 9.5. договору застави, який укладено між позивачем та відповідачем, що укладене шляхом підписання договору про внесення змін №6 від 03.12.2013 року до договору застави від 06.03.2012 року відсутні, тому в позові слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.04.2017 р.

Суддя С.О. Чебикіна