ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.2017 Справа № 904/881/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради, м. Марганець, Дніпропетровська область

про стягнення

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт за дов. № б/н від 25.10.2016

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Марганецької міської ради про стягнення 439890, 29 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян № Пр/ДН-2-15216/НЮдч від 10.02.2015 в частині повної та своєчасної оплати за здійснене пільгове перевезення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 13.02.2017.

08.12.2017 представник відповідача подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що останній є суб'єктом владних повноважень, отже спірний договір - є адміністративним договором, тому Господарський суд Дніпропетровської області немає права розглядати позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Регіональна філія "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". З позовної заяви вбачається, що в період з січня 2015 по грудень 2015 ДП "Придніпровська залізниця" перевезла пільгових категорій громадян на 439890, 29 грн проте, відповідачу не було повідомлено своєчасно та інших документів не надано. Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 13.02.2017, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 20.03.2017. Після перерви розгляд справи було продовжено.

09.03.2017 представник відповідача подав до канцелярії суду заперечення на позовну заяву, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.

Згідно кошторису на 2015 рік на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті було передбачено 326900 грн. Уточнення кошторисних призначень на кінець 2015 склали 287473, 24 грн згідно довідок про зміну до кошторису. Фактичні нарахування за січень - травень 2015 склали 174569, 28 грн, що підтверджено актом звіряння розрахунків від 01.01.2016. Виплачено всього 174857, 08 грн, з - них: кредиторська заборгованість за 2014 в сумі 112903, 96 грн; нарахування за січень - лютий 2015 в сумі 61953, 12 грн.

Кредиторська заборгованість станом на 01.01.2016 за даними управління праці та соціального захисту населення складає 112616, 16 грн, яка підтверджена актом звіряння розрахунків та звітом про заборгованість за бюджетними коштами (форма № 7д, № 7м).

За даними Державним підприємством "Придніпровська залізниця" кредиторська заборгованість складає 439890, 29 грн. Розбіжність між даними управління праці та соціального захисту населення та Державним підприємством "Придніпровська залізниця" складає 327274, 13 грн.

Для взяття на облік відповідної суми розбіжності необхідно кошторисні призначення на загальну суму 327274, 13 грн. Кошторис на 2016 рік на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті відсутній, тому прийняти рахунки за червень - грудень 2015 року на суму 327274, 13 грн, управління праці та соціального захисту населення не має законних підстав.

20.03.2017 позивач надав письмові пояснення на відзив, в яких зазначив, що залізницею було перевезено більшу кількість громадян ніж було заплановано та відшкодовано відповідачем за договором. Проте, ці кошти не були сплачені позивачу, у зв'язку з чим, сума позову складається з розрахунку нарахованої суми по обліковим карткам за 2015 та коштів, які були компенсовані відповідачем у 2015 з урахуванням цієї суми.

Як вбачається з відзиву відповідача, останньому не було повідомлено вчасно про те, що Державним підприємством "Придніпровська залізниця" у період з січня 2015 по грудень 2015 перевезла пільгових категорій громадян на загальну суму 439890, 29 грн. Але, твердження відповідача не відповідає дійсності та спростовується обліковими формами, які позивач долучив до позовної заяви.

20.03.2017 через канцелярію суду від відповідача повторно надійшли заперечення на позовну заяву.

20.03.2017 представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 20.03.2017 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів. Розгляд справи відкладено на 04.04.2017.

22.03.2017 від відповідача надійшов лист, в якому він просив суд розглядати справу (розгляд якої було призначено на 20.03.2017 о 10:30 год.) без участі його представника та винести рішення на розсуд суду.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 04.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.02.2015 між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" в особі начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці (далі позивач, перевізник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Марганецької міської ради (далі відповідач, платник) був укладений договір на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян № ПР/ДН-2-15216/НЮдч (далі договір).

В подальшому, додатковою угодою №1 від 11.12.2015 до договору були внесені зміни до назви перевізника, у звязку з його реорганізацією з Державного підприємства Придніпровська залізниця Структурний підрозділ Криворізька дирекція залізничних перевезень на Публічне акціонерне товариство Українська залізниця Регіональна філія Придніпровська залізниця Структурний підрозділ Криворізька дирекція залізничних перевезень (арк. с. 15).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що предметом цього договору є відносини сторін щодо компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян залізничним транспортом у приміському сполученні.

Згідно з пунктом 1.2 договору, перевізник за власний рахунок здійснює перевезення окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги у залізничному транспорті, а платник здійснює компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян здійснюється на підставі Постанови КМУ від 16.12.2009 № 1359 "Про затвердження розрахунків обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян".

У пункті 1.3 договору встановлено, що загальна сума цього договору на 2015 рік складає 213900 грн.

Додатковою угодою № 2 ПР/ДН-2-15216/НЮдчДУ2 до договору, сторони погодили, що загальна сума цього договору складає 174569, 28 грн (арк. с. 14).

Сторонами узгоджено в пункті 7.1 договору, що даний договір набирає чинності з 01.01.2015 в частині надання пільг населенню пільгової категорії по їх пільговому перевезенню до 31.05.2015, в частині проведення розрахунків за надані пільги - до їх повного виконання.

Додатковою угодою № 4 ПР/ДН-2-15216/НЮдчДУ4 продовжено термін дії договору до 31.12.2016 (арк. с. 16).

Відповідно до пункту 2.1 договору перевізник зобовязувався - надавати безкоштовний проїзд у залізничному транспорті населенню, яке має пільги, передбачені чинними Законами України; щомісяця до 15 числа місяця наступного за звітним надавати платнику рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікову форму (згідно Постанови КМУ від 16.12.2009 № 1359) за підписами керівників організацій перевізника та акти звіряння із платником щодо виплати компенсації за пільговий проїзд на минулий місяць. Акти звіряння розрахунків між перевізником та платником проводиться до 15 числа місяця наступного за звітним.

В свою чергу, пунктом 2.2 договору на платника були покладені наступні обовязки передбачити при формуванні бюджету обсяг коштів, які будуть спрямовані на компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян; здійснювати перерахування коштів, передбачених на виплату компенсації за пільговий проїзд окремих категорій населення згідно до затвердженого кошторису в межах затверджених асигнувань на 2015 рік на підставі наданих розрахунків в 5-денний термін з моменту надходження відповідної субвенції з державного бюджету місцевому бюджету в межах виділених асигнувань.

Позивачем додано до матеріалів справи облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за січень 2015 грудень 2015 на загальну суму 501843, 41 грн. А саме, за січень 2015 32744, 62 грн, за лютий 2015 34520, 25 грн, за березень 2015 33964, 97 грн, за квітень 2015 34994, 90 грн, за травень 2015 38344, 54 грн, за червень 2015 46596, 51 грн, за липень 2015 58054, 12 грн, за серпень 2015 59291,12 грн, за вересень 2015 46742, 17 грн, за жовтень 2015 45620, 70 грн, за листопад 2015 42326, 75 грн, за грудень 2015 28642, 76 грн (арк. с. 24-35).

Відповідачем витрати на перевезення пільгових категорій громадян у 2015 році було компенсовано лише у розмірі 61953,12 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (арк. с. 93-94).

Отже, позивач вважає непогашеною суму витрат на перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян протягом 2015 року у розмірі 439890, 29 грн (501843, 41 грн - 61953, 12 грн), яка й заявлена ним до стягнення в якості збитків.

Сума витрат позивача в розмірі 327274, 13 грн., яка складається з частини витрат на 2015 рік, відповідачем не визнана через перевищення обсягів державної субвенції місцевому бюджету Марганецького району на покриття витрат на пільгове перевезення окремих громадян залізничним транспортом.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі визначає Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 (далі Порядок № 1359)

Згідно пунктів 3, 7, 9-11 Порядку № 1359, облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Як вбачається з лімітної довідки про бюджетні асигнування та кредитування на 2015 рік, виданох Фінансовим Управлінням Марганецької міської ради Мрганецькому міському управлінню праці та соціального захисту населення, для здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2015 був передбачений трансферт з державного бюджету в розмірі 326900 грн (арк. с. 92). Уточнення кошторисних призначень на кінець 2015 року склали 287473, 24 грн, згідно довідок про зміну кошторису (арк. с. 125-129).

Частиною 5 статті 9 Закону України Про залізничний транспорт №273/96-ВР від 04.07.1996 (із змінами та доповненнями) передбачено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно абзацу 5 підпункту б пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, відповідно до віднесено до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів.

Частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 2, 3, 5, 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (із змінами та доповненнями) (далі Порядок № 256) фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі головні розпорядники коштів).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 256 фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Згідно пункту 4 Порядку № 256 перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

При цьому за вимогами пп. (б) п. 2.9 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012, органи Казначейства не реєструють фінансові зобов'язання у разі, зокрема, відсутності у розпорядника бюджетних коштів фактичних надходжень спеціального фонду; відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного фінансового зобов'язання.

Бюджетне зобов'язання визначене у п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України як будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Зокрема, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобовязання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобовязання та не утворюється бюджетна заборгованість.

З огляду на викладені положення законодавства перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою лише в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів, які можуть бути зареєстровані виключно за умови наявності документів, що підтверджують факт їх узяття в передбаченому бюджетним законодавством порядку, зокрема, у відносинах між органами місцевого самоврядування з підприємствами некомунальної форми власності - на підставі відповідного договору. При цьому обов'язковою також є наявність у розпорядника бюджетних коштів фактичних надходжень спеціального фонду.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13.09.2016 у справі № 21-5853а15.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 224 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною

Відповідно до статті 226 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір субвенції для здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті на 2015 рік в розмірі 174569, 28 грн. був доведений відповідачем до відома позивача, шляхом підписання додаткової угоди № 2 ПР/ДН-2-15216/НЮдчДУ2 (арк. с. 14).

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи сплату відповідачем компенсаційних витрат за 2015 рік у розмірі 61953, 12 грн, ним не були виконані зобовязання з компенсування вартості витрат позивача на перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян в 2015 році в розмірі 112616, 16 грн, доказів припинення відповідних зобовязань в цій частині перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано. А тому, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Решта витрат позивача в розмірі 327274, 13 грн відповідачем не визнана через перевищення обсягів державної субвенції місцевому бюджету Марганецького району на покриття витрат на пільгове перевезення окремих громадян залізничним транспортом. Докази реєстрації бюджетного зобовязання в цій частині також відсутні.

Отже, позивачем не доведено факту порушення відповідачем господарського зобовязання перед позивачем, не надано доказів протиправності дій та вини відповідача у нездійсненні компенсаційних виплат за надані позивачем у 2015 році послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом у розмірі 327274, 13 грн.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів частково в розмірі 112616, 16 грн. В задоволенні вимог про стягнення суми збитків в розмірі 327274, 13 грн слід відмовити.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 1689, 24 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Марганецької міської ради (53407, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, буд. 66; ідентифікаційний код 03192193) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровської залізниці" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108; ідентифікаційний код 40081237) суму збитків за пільгове перевезення пасажирів в розмірі 112616, 16 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1689, 24 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності судовим рішенням.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.04.2017

Суддя ОСОБА_2