РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017Справа №910/2770/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин»

до Київської міської ради

про скасування рішення № 2/1006 від 05.09.2016

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Фуряк А.В. - по дов. № 20/10 від 20.10.2016

Чернецька Г.М. - по дов. № б/н від 09.09.2016

від відповідача Безносик А.О. - по дов. № 225-КМР-20 від 10.01.2017

від ЖБК «Алмаз-2» Грицаєнко О. П. по дов № б/н від 18.08.2016

представники ЗМІ Біловол Н.О., Бурчак С. П., Стрєльцов В., Корда М.О., Дишкант Д.М.

за участю Бережного В. П., помічника-консультанта на громадських засадах народного депутата України Лозового А.С.

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» до Київської міської ради про скасування рішення № 2/1006 від 05.09.2016 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки № 75-6-00251 від 25.11.2005, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» на підставі рішення Київської міської ради № 831/2306 від 19.07.2005».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне рішення мотивовано тим, що підставою для розірвання договору оренди є невиконання позивачем п. 8.4 договору оренди, а саме не завершено забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше ніж три роки з моменту державної реєстрації договору. Питання щодо розірвання договору оренди було предметом спору у справі № 51/405, в якій встановлено про відсутність підстав для розірвання договору у відповідності до п. 8.4 договору в односторонньому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 порушено провадження у справі № 910/2770/17 та призначено її до розгляду на 14.03.2017.

Позивачем 13.03.2017 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення, в яких зазначає, що в оренду передано земельну ділянку на якій знаходились гаражі, які позивачу прийшлось зносити, шукати власників майна, що знаходилось в гаражах. Місцеві мешканці створювали перешкоди у провадженні господарської діяльності позивача. Київською міською радою при підготовці спірного рішення та голосуванні не було запропоновано альтернативної земельної ділянки позивачу. Однією з причин прийняття спірного рішення - неповна сплата відповідачем орендної плати. Зазначає, що Київський окружний адміністративний суд 24.10.2016 прийняв рішення яким скасовано податкові повідомлення-рішення відповідно до яких з позивача стягнуто орендну плату у підвищеному розмірі.

ОСОБА_4 13.03.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення її до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. На думку заявниці рішення може вплинути на її права та обов'язки, оскільки вона є власницею та проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці суміжній з ділянкою по АДРЕСА_2 кадастровий № НОМЕР_1, яка у 205 році була надана відповідачем в оренду позивачу.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (ч. 5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов'язки ОСОБА_4 щодо відповідача, тому відсутні підстави для залучення останньої до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідачем 13.03.2017 до відділу діловодства суду подано заяву, в якій повідомляє, що в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва є справа № 826/17664/16 між тими ж сторонами про той же предмет спору та з тих же підстав та не має рішення з цього спору.

Позивачем 13.03.2017 до відділу діловодства суду подано заяву, в якій повідомляє, що ним подано клопотання про зупинення провадження у справі № 826/17664/16 до вирішення Господарським судом міста Києва справи № 910/2770/17.

Позивачем 14.03.2017 до відділ діловодства суду подано клопотання по залучення до участі у справі у якості відповідачів виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Згідно з ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Питання про достатність підстав для вчинення відповідної процесуальної дії вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача з'ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обґрунтованого рішення. Необхідно також мати на увазі, що інший відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої в принципі можливо було б задовольнити позовні вимоги, - на відміну від третьої особи на стороні відповідача, за рахунок якої такі вимоги ніколи не задовольняються.

Суд дійшов висновку, що залучення виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не сприятиме з'ясування обставин у даній справі та за рахунок цих осіб в принципі не можливе задоволення позовних вимог.

Відповідачем в судовому засіданні 14.03.2017 подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/2770/17 до набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/17664/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» до Київської міської ради про скасування рішення № 2/1006 від 05.09.2016 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки № 75-6-00251 від 25.11.2005, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» на підставі рішення Київської міської ради № 831/2306 від 19.07.2005». Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом, на думку відповідача, полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, певної черговості розгляду вимог.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно п. 1.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Відповідно до п. 1.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» за змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Пунктом 1.3. Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають зокрема спори про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов'язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства.

Враховуючи матеріали справи, мотиви клопотання та положення ст.ст. 32-34, 79 Господарського процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав та доцільності для його задоволення, з огляду на те, що зупинення провадження до набрання рішенням законної сили у справі Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/1766/16 не є обставиною, яка свідчить про неможливість розгляду даної справи.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 14.03.2017 відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що спірне рішення прийнято у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 9 Земельного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ст. 188 Господарського кодексу України та ст. 416 Цивільного кодексу України, пунктів 8.4, 11.4 договору оренди земельної ділянки від № 75-6-00251 та тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» не виконано умови пункту 8.4 договору оренди, а саме: не завершено забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору, враховуючи громадський супротив. Нормами чинного законодавства передбачено можливість розірвання договору на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором. Право на односторонню відмову від договору є процедурою, яка не потребує погодження іншою стороною договору. Згідно з п. 11.4 договору однією з підставі для розірвання орендодавцем договору в односторонньому порядку є порушення орендарем строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених в п. 8.4 договору. Договір 25.02.2005 зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів за № 75-6-00251. Отже, за умовами п. 8.4 договору орендар мав завершити забудову земельної ділянки у строк до 25.02.2008. Позивачем не доведено належними засобами доказування неможливості виконати умови п. 8.4 договору в частині своєчасного завершення забудови. Позивач не звертався до відповідача з пропозицією продовжити строки здійснення забудови.

Позивачем в судовому засіданні 14.03.2017 заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу.

Позивач в судовому засіданні 14.03.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 14.03.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 14.03.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 23.03.2017.

Житлово-будівельним кооперативом «Алмаз-2» 22.03.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення його до участі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Клопотання мотивовано тим, що частина земельної ділянки, наданої відповідачем позивачу, є фактичною прибудинковою територією будинку АДРЕСА_2, яка була раніше виділена для будівництва ЖБК «Алмаз-2». Кооператив як балансоутримувач житлового будинку має переважне право на зазначену частину земельної ділянки. Позбавлення ЖБК «Алмаз-2» фактичної прибудинкової території порушує права кооперативу та його мешканців, а прийняття рішення у справі № 910/2770/17 безпосередньо вплине на права та обов'язки кооперативу щодо відповідача.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (ч. 5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов'язки Житлово-будівельного кооперативу «Алмаз-2» щодо відповідача, тому відсутні підстави для залучення останнього до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідачем 23.03.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва є справа № 826/17664/16 між тими ж сторонами про той же предмет спору та з тих же підстав та не має рішення з цього спору.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Пунктом 1.3. Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають зокрема спори про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов'язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Заявником не подано доказів в підтвердження того, що в провадженні господарського суду є справа з даного господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

В судовому засіданні 23.03.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.07.2005 Київською міською радою прийнято рішення № 831/3406 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_2» пунктами 1 та 2 якого:

- затверджено проект відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_2.

- передано Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин», за умови виконання пункту 3 цього рішення, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,41 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_2 за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

09.11.2005 між Київською міською радою (орендодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» (орендар, позивач) було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради № 831/3406 від 09.11.2005, за актом приймання-передачі передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору об'єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування - АДРЕСА_2;

- розмір - 4 095 кв. м.;

- цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями;

- кадастровий номер - НОМЕР_1.

Відповідно до п. 3.1. договору він укладений на 15 (п'ятнадцять) років.

Даний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М. та зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 25.11.205 за № 75-6-00251 у книзі записів держаної реєстрації договорів.

Відповідно до п. 8.4 договору відповідач зобов'язаний завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Згідно з п. 11.4 договору він може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця у разі порушення строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору.

Відповідно до п. 11.5 договору оренди він може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов'язків, визначених у п.п. 5,1, 8.4 договору.

Пунктом 12.2 договору оренди передбачено, що у разі невиконання орендарем умов цього договору та обов'язків, передбачених законодавством України, договір може бути достроково розірваний.

15.09.2016 Київською міською радою прийнято рішення № 2/1006 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки № 75-6-00251 від 25.11.2005, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» на підставі рішення Київської міської ради № 831/2306 від 19.07.2005» (далі - спірне рішення).

Відповідно до п. 1 спірного рішення розірвано договір оренди земельної ділянки від 25.11.2005 № 75-6-00251 (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 4 095 кв. м, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» на підставі рішення Київської міської ради № 831/3406 від 19.07.2005 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_2».

У спірному рішенні зазначено, що Київська міська рада при його прийнятті керувалась Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 9 Земельного кодексу України, статтею 31 Закону України «Про оренду землі», статтею 188 Господарського кодексу України та статтею 416 Цивільного кодексу України, пунктами 8.4, 11.4 договору оренди земельної ділянки № 75-6-00251 від 25.11.2005 та тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» не виконано умови пункту 8.4 договору оренди, а саме: не завершено забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору, враховуючи громадський супротив.

Посилаючись на встановлення судами різних інстанцій у справі № 51/406 відсутності підстав для розірвання договору відповідно до п. 8.4 договору в односторонньому порядку, позивач вважає, що Київською міською радою рішення № 2/1006 від 05.09.2016 прийнято з порушенням норм законодавства та підлягає скасуванню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно - правовими актами та договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Виходячи зі змісту статті 93 Земельного кодексу України, статей 762, 792 Цивільного кодексу України, статей 13 та 21 Закону України «Про оренду землі» правовідносини щодо оренди земельної ділянки передбачають передачу орендарю земельної ділянки у володіння та користування на певний строк для її використання відповідно до умов договору та положень земельного законодавства; в силу статей 177, 181, 373, 374 Цивільного кодексу України земельна ділянка (як індивідуалізований об'єкт, що має ознаки у вигляді кадастрового номеру, площі, меж) є об'єктом права власності територіальної громади, а правомочності щодо володіння та користування орендованою земельною ділянкою, як і правомочність розпорядження, є складовими права власності територіальної громади щодо земельної ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України територіальні громади є учасниками цивільних відносин, діючи у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, набуваючи та здійснюючи цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (статті 169 та 172 Цивільного кодексу України).

Цивільні права та обов'язки виникають (змінюються та припиняються) із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, із договорів та інших правочинів, що являють собою дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків; цивільні права та обов'язки можуть виникати (змінюватися, припинятися) безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Разом з цим, частиною 3 наведеної статті у разі односторонньої відмови від договору повністю або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, наведене вище правове регулювання не містить заборони для сторін договору оренди земельної ділянки передбачити випадки розірвання договору в односторонньому порядку шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, що оформляється прийняттям рішення у встановленому порядку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 10.11.2015 у справі № 910/27023/14.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено можливість розірвання договору на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором. З огляду на що, обрання правового способу врегулювання спору є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а право на односторонню відмову від договору є позасудовою процедурою, яка не потребує погодження іншою стороною договору.

Прийняття відповідачем оспорюваного рішення, за своєю правовою природою є волевиявленням колегіального органу в рамках укладеного між сторонами договору оренди, передбаченого нормами цивільного законодавства.

За умовами п. 11.4 договору оренди однією з підстав для розірвання орендодавцем договору в односторонньому порядку є порушення орендарем строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору.

Так, за змістом п. 8.4 договору орендар зобов'язаний, завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації.

Як встановлено судом, 25.02.2005 договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів за № 75-6-00251.

Таким чином, згідно умов п. 8.4 вказаного договору, позивач зобов'язався завершити забудову земельної ділянки на АДРЕСА_2 у строк до 25.02.2008.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 51/405 від 04.09.2013, на яке посилається позивач, встановлено відсутність підстав для розірвання договору, у зв'язку тим, що після укладення договору оренди позивачем здійснювались заходи, спрямовані на виконання умов договору в частині здійснення забудови.

Проте, суд зауважує, що станом на момент прийняття Київською міською радою спірного у даній справі рішення (15.09.2016), забудова спірного об'єкту нерухомого майна позивачем не здійснена, і належних доказів на підтвердження неможливості завершення таких робіт позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

В той же час суд відзначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України неможливості виконати умови п. 8.4 договору оренди в частині своєчасного завершення забудови.

При цьому, позивач був обізнаний з умовами договору оренди в частині існування у нього обов'язку закінчити забудову земельної ділянки не пізніше, ніж через 3 (три) роки після державної реєстрації договору оренди, і відповідні наслідки не закінчення такої забудови у вигляді можливості орендодавця в односторонньому порядку відмовитися від договору.

Наразі матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження того, що на земельній ділянці взагалі розпочато будівництво.

Слід зазначити, що на підставі положень п. 11.1 договору орендар не був позбавлений права в установленому порядку звернутися до відповідача як орендодавця з пропозицією продовжити строки здійснення забудови спірної земельної ділянки.

Доказів відповідного звернення позивача до відповідача суду не надано.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 2 роз'яснення Вищого Господарського суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Позивачем не доведено належними засобами доказування порушення його прав відповідачем шляхом прийняття спірного рішення.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встанов лює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 31.03.2017.

СуддяВ.В.Сівакова