ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа № 914/1080/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

Розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 учасника ТОВ ОСОБА_3 Завод бурового обладнання, м.Буча, Київська область

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.05.16 про скасування заходів забезпечення позову

у справі № 914/1080/15

за позовом ОСОБА_2, м.Київ

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 завод бурового обладнання, м.Стрий Львівської області

за участі у справі: третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 бурове обладнання (Україна), м.Стрий Львівської області

третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Індустріал Сервісес Лімітед (Discovery Industrial Services Limited), місто Лондон Сполучене Королівство

третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 Дріллінг Еквіпмент (Еуропе) Лімітед (Discovery Drilling Equipment (Europe) Limited), Нікосія, Кіпр

про визнання недійсним рішення загальних зборів ТзОВ ОСОБА_3 Завод бурового обладнання від 28.01.2015р.

За участю представників сторін та третіх осіб:

від відповідача ОСОБА_5 - представник;

від позивача, третьої особи-1, 2, 3 не зявилися;

Автоматизованою системою документообігу суду, справу № 914/1080/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.16 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 02.06.16.

27 травня 2016 року до суду апеляційної інстанції надійшла касаційна скарга на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.16 у даній справі про відмову у поновленні пропущеного строку апеляційного оскарження.

На виконання ст.109 ГПК України апеляційним господарським судом надіслано матеріали справи до ВГС України та ухвалою від 02.06.16 зупинено провадження у справі до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.16 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду на 08.09.16.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду №675 від 13.10.16 у звязку з відставкою судді члена колегії, у справі призначено повторну автоматизовану заміну судді члена колегії Мельник Г.І.

Згідно протоколу автоматизованої заміни складу колегії суддів, до складу судової колегії замість судді Мельник Г.І. введено суддю Малех І.Б.

Судом апеляційної інстанції вжито заходів щодо повідомлення третіх осіб нерезидентів про розгляд справи відповідно до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (ОСОБА_6, 1965).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.10.16 розгляд справи відкладено на 20.12.16 для забезпечення повідомлення третіх осіб нерезидентів про розгляд справи.

14 листопада 2016 року до суду апеляційної інстанції від уповноваженого органу в Сполученому Королівстві Великої Британії на вручення судових документів надійшов лист про зміну адреси третьої особи нерезидента ОСОБА_3 Індустріал Сервісес Лімітед (Discovery Industrial Services Limited).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.12.16 скаржника зобовязано подати переклад зазначеного листа та відкладено розгляд справи на 12.01.17.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.17 провадження у справі зупинено до отримання судом апеляційної інстанції доказів повідомлення третіх осіб нерезидентів про розгляд справи та повторно, з врахуванням відомостей про зміну адреси третьої особи, викладених в отриманому листі, надіслано звернення до уповноваженого органу Сполученого Королівства Великої Британії про вручення судових документів ОСОБА_3 Індустріал Сервісес Лімітед (Discovery Industrial Services Limited).

Разом з цим, судом апеляційної інстанції надіслано судові документи безпосередньо поштою на адресу сторін з повідомленням про вручення.

Станом на 10.03.17 в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення надіслані судом апеляційної інстанції на адресу нерезидентів.

З огляду на те, що з моменту направлення судового доручення про повідомлення нерезидентів про розгляд справи, а саме з 13.10.16 пройшло 6 місяців, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність поновлення провадження у справі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.03.17 провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду на 20.03.17.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду№153 від 20.03.17 у справі призначено проведення автоматизованої заміни складу судової колегії у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді члена колегії Гриців В.М.

Згідно протоколу автоматизованої заміни колегії суддів до складу судової колегії замість судді Гриців В.М. введено суддю Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.17 розгляд справи відкладено на 10.04.17.

29 березня 2017 року до суду апеляційної інстанції від уповноваженого органу на вручення судових документів Республіки Кіпр надійшов лист про невручення судових документів третій особі нерезиденту у звязку з необхідність сплати податку за вручення судових документів в розмірі 21 євро.

3 квітня 2017 року до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь від уповноваженого органу Сполученого Королівства Великобританії про невручення надісланих судом апеляційної інстанції документів третій особі нерезиденту.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.16 у даній справі скасовано заходи до забезпечення позову вжитих ухвалою господарського суду Львівської області від 03.05.2015р. у справі №914/1080/15.

При цьому місцевий господарський суд виходив з того, що у задоволенні позову у даній справі відмовлено, а відповідно потреба у забезпеченні позову відпала, проте вжиті судом заходи забезпечення позову зняті не були, суд дійшов висновку про необхідність зняття заходів забезпечення позову, оскільки забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.05.16 у даній справі скасувати.

При цьому, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що при прийнятті оскарженої ухвали судом порушено процедуру повідомлення сторін про розгляду справи.

Також, на думку скаржника суд не дослідив обставини того, чи на момент прийняття оскарженої ухвали дійсно відпала потреба для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, скаржник зазначає про те, що скасування забезпечення позову не може відбуватися за заявою сторони, прокурора чи інших осіб, разом з цим у даному випадку підставою для скасування заходів забезпечення позову стала заява ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс».

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Позивач участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи нерезиденти участі своїх уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про вжиття всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення зазначених осіб про розгляд справи з огляду на таке:

Повідомлення нерезидента здійснюється у порядку, визначеному Конвенцією про вручення судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р. (далі Конвенція).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Конвенції, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном; можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Таким чином, Конвенція встановлює, що у разі відсутності заперечень з боку запитуваної держави (відсутності зроблених запитуваною Державою застережень до пунктів ч. 1 ст. 10 Конвенції), вручення судових документів нерезиденту за кордоном може відбуватись шляхом надсилання таких документів безпосередньо поштою або через судових працівників, службовців чи інших компетентних осіб запитуваної Держави, без застосування процедури, передбаченої ст. 3, 5 та 6 Конвенції.

Таким чином, звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги є правом, а не безумовним обовязком господарського суду при розгляді справи за участю іноземних субєктів господарювання, яким суд користується залежно від конкретних обставин, керуючись законом.

Отже, враховуючи відсутність застережень Кіпру та Великобританії до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції, суд при розгляді справи не обмежений у можливості надсилати судові документи в порядку, визначеному п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції, а саме надсилати судові документи безпосередньо поштою на адресу сторін, а не до Центральних органів Кіпру та Великобританії.

У п. 5 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» Україна зробила застереження про те, що вона не використовуватиме на своїй території способів передачі судових документів, передбачених ст. 10 Конвенції (поштою, через працівників суду). Проте вказане застереження не впливає на можливість надсилати нерезиденту документи поштою, оскільки воно застосовується лише у разі вручення документів на території України на виконання доручення іноземного суду.

У разі, коли Україна виступає запитуючою державою, тобто документи з території України вручаються особам, що перебувають за кордоном, питання щодо можливості направлення документів поштою повинно вирішуватися з урахуванням застережень до Конвенції, зроблених запитуваною державою (на території якої буде здійснюватися повідомлення).

Тобто, незважаючи на те, що Україна зробила застереження при ратифікації Конвенції та не використовує способів, передбачених ст. 10 Конвенції, на своїй території, це жодним чином не обмежує можливість застосування цих способів для вручення судових документів юридичним особам за кордоном (поза територією України) (ухвала ВГС України від 28.10.2015 р. у справі №916/5125/14 ).

Згідно з п. «b» ч. 2 ст. 15 Конвенції, суддя може прийняти рішення лише після закінчення визначеного терміну з дати направлення документа, який становить щонайменше 6 місяців.

При цьому колегія суддів зазначає, що Україна приєдналась до Конвенції із застереженнями. Зокрема, у разі, коли виконано всі умови, зазначені у ч. 2 ст. 15 Конвенції, суддя, незалежно від положень ч. 1 ст. 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів (п. 6 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах»).

В матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштових відправлення, якими суд апеляційної інстанції здійснював надсилання судових документів безпосередньо третім особам нерезидентам засобами поштового звязку, а відтак, судова колегія вважає належним чином повідомленими третіх осіб про розгляд справи.

Крім цього, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод встановлює, що кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому, обовязок швидкого здійснення судочинства, насамперед, покладається на відповідні державні судові органи, а нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на наведені обставин, а також враховуючи те, що з дати винесення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення справи до розгляду пройшло понад 10 місяців, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представників третіх осіб з огляду на вимоги чинного законодавства України , яким визначено, що справи повинна бути розглянута в межах розумного строку, а сторони зобовязані добросовісно користуватися наданими їм процесуальними правами, не порушуючи при цьому прав інших учасників судового процесу та підтвердження вручення документів третім особам нерезидентам. Така ж позиція викладена в постанові ВГС України від 29.10.2014 р. у справі №48/448-13/364.

Представник відповідача навів свої доводи та міркування з приводу поданої апеляційної скарги.

Суд, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Львівської області від 03.04.2015р. у справі №914/1080/15 було порушено провадження у справі, і окрім цього керуючись статтями 65, 66, 67 ГПК України, судом вжито заходів до забезпечення позову у даній справі, а саме: заборонено відповідачу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальність ОСОБА_3 завод бурового обладнання,вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна, яке належить відповідачу та складається з нежилих (нежитлових) будівель та споруд, і знаходиться за адресою: 82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Яворницького, буд.41., а також заборонити будь-яким іншим особам, в тому числі посадовим особам Державної реєстраційної служби України її структурним підрозділам, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, що можуть мати наслідком зміну правового статусу нерухомого майна відповідача, яке знаходиться за адресою: м.Стрий, вул.Яворницького Д., буд.41 та складається з нежилих (нежитлових) будівель та споруд, зокрема, передачу його у власність чи надання в користування іншим особам, передання в іпотеку чи відчуження або обтяження правами третіх осіб будь-яким іншим способом, реєстрацію права власності, реєстрацію обтяжень, заборон, тощо.

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.12.2015р. у 914/1080/15 у задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 01.01.2016р.

При, цьому, як вбачається з резолютивної частини рішення, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 03.04.16 судом знято не було.

З огляду на це, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фактор Плюс звернулося до місцевого господарського суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову в якій зазначено, що відмовивши в задоволенні позову судом не вирішено питання про скасування забезпечення позову. При цьому, ТОВ «Фактор Плюс» не входило складу учасників судового процесу у даній справі. У звязку з чим, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні поданої заяви, проте, з огляду на відмову у задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про скасування забезпечення позову.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ст. 68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Вирішуючи питання про скасування забезпечення позову, слід виходити з того, що заходи забезпечення спрямовані на реальне виконання рішення суду щодо відновлення порушених прав позивача.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення (п. 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Відтак, вирішуючи питання про скасування забезпечення позову, слід виходити з того, що заходи забезпечення спрямовані на реальне виконання рішення суду щодо відновлення порушених прав позивача.

Оскільки рішенням господарського суду Львівської області від 14.12.15 у справі №914/1080/15 ОСОБА_2, і за заявою якої вжито заходів до забезпечення позову, у позові відмовлено і необхідність у забезпеченні позову відпала, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування заходів до забезпечення позову в даній справі.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що господарський суд порушив норми процесуального права, оскільки прийняв ухвалу про скасування заходів забезпечення позову за відсутності представників сторін, а тому позивач був позбавлений можливості на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом надати докази того, що потреба у забезпеченні позову на даний час не відпала.

Дослідивши вище зазначені доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що питання про скасування заходів до забезпечення позову може бути розглянуто господарським судом без виклику сторін та інших учасників судового процесу. Такої ж думки дотримується Вищий господарський суд України, що знайшло відображення в абз.2 п.10 Постанови Пленуму №16 від 26.12.2011 р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову". При цьому, як зазначено вище, судом відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, відтак встановлено відсутність потреби у відновленні прав позивача у звязку з чим були вжиті заходи забезпечення позову.

Покликання апелянта на те, що скасування забезпечення позову не може відбуватися за заявою сторони, прокурора чи інших осіб, разом з цим у даному випадку підставою для скасування заходів забезпечення позову стала заява ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» спростовується судом апеляційної інстанції, оскільки, як вбачається із змісту оскарженої ухвали, судом відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Фактор Плюс» про скасування заходів забезпечення позову та скасовано такі заходи за ініціативою суду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, зважаючи на те, що обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, при цьому висновок місцевого господарського суду про скасування заходів забезпечення позову відповідає матеріалам справи та наведеним вимогам чинного процесуального законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 17.05.16 у справі №914/1080/15.

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в резолютивній частині оскарженої ухвали місцевим господарським судом допущено описку в даті прийняття ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, а саме замість дати прийняття ухвали про забезпечення позову « 03.04.15» зазначено « 03.05.15». Обставини щодо допущення описки у вказаній даті підтверджуються також мотивувальною частиною оскарженої ухвали та наявністю в матеріалах справи лише однієї ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, а саме від 03.04.15.

Відповідно до ч.1 ст.89 ГПК України суддя за заявою сторони чи державного виконавця, приватного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

При цьому, наведена обставина не вплинула на правильність висновку про скасування заходів забезпечення позову, а місцевий господарський суд не обмежений в можливості самостійно виправити допущену в ухвалі описку.

Судові витрати за перегляд ухвали в апеляційному порядку належить покласти на скаржника, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.05.16 у справі № 914/1080/15 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в прядку і строки встановлені ст.ст.109, 110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.04.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Малех І.Б.