ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 квітня 2017 року Справа № 910/19009/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на ухвалу відКиївського апеляційного господарського суду 11.01.2017
у справі Господарського суду за заявою про№ 910/19009/16 міста Києва Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 1159/15
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Аркона"
простягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.03.2017 у справі № 910/19009/16 не прийнято до розгляду та повернуто Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі № 910/19009/16 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" повторно звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі № 910/19009/16.

Одночасно скаржник звернувся з клопотанням про відновлення строку для подання касаційної скарги на оскаржуване судове рішення, оскільки встановлений законодавством двадцятиденний строк на його оскарження був ним пропущений з поважних причин.

За результатами розгляду клопотання Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 4 ст. 1312 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Разом з тим, згідно з підпунктом 11 пункту 161 Перехідних положень Конституції України, представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 та ст. 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" № 1401-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон), цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім частини шостої статті 124 Конституції України в редакції цього Закону, яка набирає чинності через три роки з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Офіційне опублікування Закону відбулося 29.06.2016 (Голос України, 2016, 06, 29.06.2016 № 118), тобто даний Закон набрав чинності 30.09.2016.

Як вбачається з матеріалів справи № 910/19009/16, провадження у справі було порушено Господарським судом міста Києва 20.10.2016, тобто після набрання чинності Законом, а тому, при оскарженні судових рішень у даній справі в касаційному порядку, сторони повинні були врахувати вказані приписи Конституції щодо представництва у Верховному Суді та судах касаційної інстанції виключно прокурорами або адвокатами.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI від 05.07.2012 особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 110 ГПК України встановлено, що касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Оскаржувана ухвала була прийнята 11.01.2017, двадцятиденний строк на її оскарження закінчився 31.01.2017, в той час, як скаржник повторно звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою 13.03.2017 (що вбачається з відмітки вхідного штампу Київського апеляційного господарського суду на першому аркуші касаційної скарги та на першому аркуші заяви про поновлення строку на касаційне оскарження), тобто скаржник звернувся з касаційною скаргою з пропуском двадцятиденного строку для її подання, чим порушив вищенаведені норми ГПК України.

Вищим господарським судом України встановлено, що клопотання про відновлення строку для подання касаційної скарги від імені Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" подано та підписано представником ОСОБА_5 на підставі довіреності № 02-36/3075 від 24.10.2014, при цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 здійснює адвокатську діяльність та представляє інтереси скаржника як адвокат до клопотання не додано (належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та/або посвідчення адвоката України, оригінал чи належним чином засвідчена копія договору про надання правової допомоги тощо).

Отже, враховуючи викладене, клопотання скаржника про відновлення процесуального строку на оскарження ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі № 910/19009/16 колегією суддів не розглядається. Водночас, відсутність у касаційній скарзі причин пропуску строку касаційного оскарження унеможливлює відновлення пропущеного строку й за ініціативою суду.

Згідно із п. 5 частини першої ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі № 910/19009/16 підлягає поверненню скаржнику на підставі п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Не приймати до розгляду та повернути Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі № 910/19009/16.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО
СуддіТ.Л. БАРИЦЬКА
В.І. КАРТЕРЕ