ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2017 р. Справа № 911/3363/14

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/3363/14

за позовом публічного акціонерного товариства «Унверсал Банк», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена», м. Бориспіль

про стягнення 4139280,02 швейцарських франків та 190778,02

доларів США

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 186-ЮД1 від 28.12.2016;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена» (відповідач) про стягнення 4139280,02 швейцарських франків та 190778,02 доларів США.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Кредитного договору № 71/07 від 26.12.2007 та Кредитного договору № 295/10 від 28.04.2010, в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість:

- за Кредитним договором № 71/01 від 16.12.2007 у розмірі 4139280,02 швейцарських франків, з яких: 3337246,79 швейцарських франків - прострочена заборгованість по кредиту, 443563,57 швейцарських франків - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 339570,83 швейцарських франків - заборгованість по підвищеним відсоткам за користування кредитом, 18898,83 швейцарських франків, що еквівалентно 253567,32 грн. - заборгованість по комісії;

- за Кредитним договором № 295/10 від 28.04.2010 у розмірі 190778,02 доларів США, з яких: 167080,82 доларів США - заборгованість за кредитом, 23697,20 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.10.2014, залишеним без змін постаново Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена».

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2015 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 та рішення господарського суду Київської області від 30.10.2014, а справу № 911/3363/14 передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.11.2015 р. справу № 911/3363/14 прийнято до провадження суддею Христенко О.О. та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.11.2015 розгляд справи було відкладено, у звязку з неявкою в судове засідання повноважного представника відповідача.

18.11.2015 через канцелярію господарського суду позивачем подано заяву про вжиття на підставі ст. ст. 66, 67 ГПК України заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена», в межах суми заявлених позовних вимог.

04.12.2015 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про призначення судово-економічної, бухгалтерської експертизи, для встановлення дійсного розміру заборгованості відповідача за Кредитними договорами № 71/07 від 26.12.2007 та № 295/10 від 28.04.2010, укладених між банком та відповідачем та запропоновано суду винести на вирішення експерта питання, перелік яких міститься в клопотанні, оскільки останній не погоджується з нарахованими та заявленими позивачем до стягнення сумами. Також відповідач в поданому клопотанні пропонує установу, якій доручити її проведення та гарантує оплату проведення вказаної судової експертизи.

В судовому засіданні 09.12.2015 представник позивача підтримав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, подану через канцелярію суду 09.12.2015 та просив задовольнити її, вважаючи обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а також усно заперечував проти клопотання щодо призначення судової експертизи.

Представник відповідача заперечував проти заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з підстав того, що вона є необґрунтованою та не підтверджена належними і допустимими доказами, про що винесено ухвалу від 09.12.2015.

В судовому засіданні 09.12.2015 судом оголошено перерву до 14.12.2015, про що належним чином повідомлено представників сторін.

14.12.2015 через канцелярію суду позивачем подані заперечення на клопотання відповідача щодо призначення судово-економічної, бухгалтерської експертизи, підтримані представником в засіданні суду, в яких позивач заперечуючи проти задоволення зазначеного клопотання посилається на те, що експертиза повинна призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування та у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.12.2015 підтримав клопотання про призначення судово-економічної, бухгалтерської експертизи та просив суд задовольнити його.

Розглянувши в судовому засіданні 14.12.2015 клопотання про призначення у справі судової експертизи та матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засідання, суд враховуючи взаємну суперечливість наявних у справі доказів, дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Київському науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, а провадження у справі № 911/3363/14 зупинено.

Через канцелярію господарського суду Київської області Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України було повернуто матеріали справи №911/3363/14 та надано лист № 3109/16-45/1299/1300/17-45 від 25.01.2017 (вх. № 115/16 від 26.01.2017), в якому зазначено, що експертиза виконана, проте висновок № 3109/16-45/1299/1300/17-45 буде надісланий після повної оплати вартості експертизи зі сторони ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Лігена» згідно з рахунком, що направлявся раніше на адресу відповідача.

Ухвалою суду від 30.01.2017 поновлено провадження у справі № 911/3363/14 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судових засіданнях 22.02.2017 та 15.03.2017 судом оголошено перерву в розгляді справи.

15.03.2017 та 17.03.2017 через канцелярію суду від позивача надійшли заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 5612/17 від 15.03.2017) та уточнення до заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 5844/17 від 17.03.2017), в яких останній просить суд стягнути з відповідача 10000,00 грн. заборгованості по сумі кредиту за Кредитним договором № 295/10 від 28.04.2010.

Відповідно до ч. 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 17 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 № 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року», під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, судом розглядуються вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сумі кредиту у розмірі - 10000,00 грн. за Кредитним договором № 295/10 від 28.04.2010.

Представник відповідача в судове засідання 17.03.2017 не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши наявні у справі докази та надані додаткові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (банк, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена» (позичальник, відповідач у справі) було укладено кредитний договір № 295/10 (надалі договір-1).

Відповідно до пункту 1.1 договору, банк надає позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку строковий кредит в сумі що дорівнює 771752,40 доларів США у порядку і на умовах, визначених договором. Банк надає позичальнику кредит згідно умов цього договору шляхом видачі одного окремого траншу: або декількох окремих траншів на підставі укладеної між сторонами відповідної письмової додаткової угоди до цього договору щодо видачі позичальнику траншу, в якій зазначаються термін надання траншу, а також терміни та розміри повернення/погашення кредиту інших грошових зобов'язань позичальника за договором. Підставою для надання банком кредиту (у вигляді одного або декількох окремих траншів) Позичальнику є укладена між сторонами відповідна письмова додаткова угода до цього договору.

Починаючи з 01.04.2012 до 30.07.2012 сторонами встановлено новий розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у розмірі 3 mnth Libor плюс 11 % річних, а починаючи з 31.07.2012 - 3 ninth Libor плюс 20 % річних. (п.п. 1.3.2. договору, у редакції додаткової угоди № 4 від 31.07.2012 р.).

Згідно з пунктом 1.2.2 договору, у редакції додаткової угоди № 4 від 31.07.2012 строк користування кредитом, до 30.08.2013

Пунктом 4.1 договору передбачено, що позичальник зобовязаний використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на вказані банком рахунки в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на зазначений у цьому пункті рахунок банку.

Згідно з п. 11.1. договору, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у випадку прострочення сплати чергового місячного платежу та/або інших грошових зобовязань позичальника за договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати кредиту (його частин) та/або процентів за користування кредитом тощо) та направлення банком позичальнику відповідного повідомлення/вимоги вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобовязання (всіх грошових зобовязань) позичальника за цим договором з дня відправлення банком відповідного повідомлення/вимоги позичальнику.

Позивач належним чином та в повному обсязі виконав умови кредитного договору № 295/10 від 28.04.2010, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 771752,40 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 001WCL/48114 на суму 771752,40 доларів США.

Проте, користуючись грошовими коштами в межах кредиту, відповідач неналежним чином та не в повному обсязі виконував взяті на себе зобовязання згідно з умовами кредитного договору № 295/10 від 28.04.2010, у встановлений договором строк не здійснив повернення кредиту, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом в сумі 10000,00 грн.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки, відповідач в порушення умов кредитного договору № 295/10 від 28.04.2010, у встановлений договором строк, не здійснив повернення кредиту, доказів повернення кредиту в сумі 10000,00 грн. до суду не надав, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 10000,00 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Лігена» (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Горького, 53, ) на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ) 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості по кредиту та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 11.04.2017.

Суддя О.О. Христенко