ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р.Справа № 922/702/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши справу

за позовом Департаменту економіки та комунального майна (м. Харків)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Ленд" (м. Харків)
про стягнення 647649,20 грн.,
за участю представників:

позивача - гол. спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи відділу з економічних, бюджетних та майнових питань Юридичного департаменту ОСОБА_1 (довіреність №1/0/45-17 від 03.01.2017 р.),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить стягнути з відповідача до бюджету міста Харкова суму основного боргу у розмірі 518119,36 грн. та суму штрафу у розмірі 129529,84 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем щодо сплати коштів пайової участі за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Позивач у письмовому правовому обґрунтуванні позову, вказує, що рішенням господарського суду Харківської області від 03.03.2016 р. у справі №922/6451/15 позовні вимоги Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Ленд" про спонукання до укладення договору були задоволені повністю. Судом вирішено спонукати відповідача укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, текст якого наведено у резолютивній частині цього рішення. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 185 ГК України день набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Вказане рішення набрало законної сили 22.03.2016 р. та підлягає виконанню.

20.03.2017 р. розгляд справи був відкладений на 03.04.2017 р. о 11:00 год.

Позивач не надав витребувані судом документи.

Представник позивача надав письмове пояснення, в якому вказав, що оскільки рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2016 р. набрало законної сили 22.03.2016 р. та підлягає виконанню, додаткового підписання (укладення) договору немає необхідності, у зв'язку з чим, позивач виконав усі умови ухвали суду від 03.03.2017 р.

Відповідач відзив на позов та витребувані документи суду не надав.

Представник відповідача у призначене судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач згідно зі ст.ст. 64, 87 ГПК України та п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка підприємства зв'язку з відміткою про повернення поштового відправлення за закінченням строку його зберігання.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

03.03.2016 р. господарським судом Харківської області по справі №922/6451/15 за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (м. Харків), 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківська міська рада (м. Харків) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН ЛЕНД" (м. Харків) про спонукання до укладення договору, було прийнято рішення, яким позов задоволено частково. Судом вирішено спонукати Товариство з обмеженою відповідальністю ГРІН ЛЕНД (адреса: 61023, м. Харків, вул. Сумська, 81; ) укласти договір з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в редакції, викладеній у резолютивній частині рішення. В решті позову відмовлено.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.03.2016 р. у справі №922/6451/15 встановлено, що відповідач є особою, щодо якої законом встановлено обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту.

Управлінням соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Харківської області був здійснений розрахунок штрафу та загальної заборгованості ТОВ "Грін Ленд", який є додатком до листа.

16.01.2017 р. Управлінням соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Харківської області був надісланий відповідачу лист №58/0/124-17 від 16.01.2017 р. з додатком (розрахунком суми штрафу), з вимогою сплатити до бюджету м. Харкова на підставі п. 3.1 договору, в редакції рішення суду, штраф у розмірі 25% від суми не перерахованих коштів у визначений термін, та пайовий внесок.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач не перерахував пайовий внесок у визначений договором строк, що підтверджується інформацією Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради №8-07/11 від 23.01.2017 р., у зв'язку з чим, по даному договору виникла заборгованість щодо несплати коштів пайової участі в сумі 518119,36 грн. та штраф у розмірі 129529,84 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Статтею 179 ГК України визначені загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 7 ст. 179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно з ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Також, в цій частині визначені істотні умови зазначеного договору.

Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 11 ЦК України, ст. 174 ГК України.

За умовами ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 ЦК України встановлює обовязковість договору для виконання сторонами.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем зобов'язань щодо сплати коштів пайової участі за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, текст якого наведено у резолютивній частині рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2016 р. у справі №922/6451/15, та згідно з ч. 2 ст. 185 ГК України день набрання чинності рішення суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Вказане рішення набрало законної сили 22.03.2016 р. та підлягає виконанню.

Суд зазначає, що відповідно до п. 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського кодексу України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" у рішенні про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині. Якщо ж умови (пункти) поданого позивачем проекту договору судом прийнято лише в певній частині, то решта умов (пунктів), до яких вносяться зміни порівняно з проектом, викладається в резолютивній частині судового рішення.

Визначення редакції позовної вимоги з урахуванням вказаного повністю узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо ефективного засобу правового захисту, не забороненого законом.

Згідно з ч. 3 ст. 84 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

У рішенні господарського суду Харківської області від 03.03.2016 р. у справі №922/6451/15, враховуючи те, що позивачем (Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради) заявлено позов саме про спонукання укласти договір, а не про визнання його укладеним, та те, що правові наслідки з зазначених вимог є різними, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача щодо зазначення в резолютивній частині рішення про те, що спірний договір є укладеним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" зазначені підстави закінчення виконавчого провадження.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 03.03.2017 р. та 20.03.2017 р. позивача було зобов'язано надати господарському суду докази виконання відповідачем рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2016 р. по справі №922/6451/15 та копію укладеного сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Позивач не надав господарському суду докази виконання відповідачем рішення господарського суду Харківської області від 03.03.2016 р. по справі №922/6451/15.

Також, позивач не надав суду копію укладеного сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав доказів в обґрунтування позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Ленд" необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір належить покласти на позивача.

Керуючись ч. 5 і ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст. 1, 39 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 173, 174, 179, 187, 193 ГК України, ст.ст. 11, 14, 526, 629 ЦК України, ст.ст. 33-35, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_2