КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа№ 910/6279/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: Самокиша В.Ю. (дов. № 02-36/3391 від 12.12.2016);

від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГАПОЛІС": Карпенко І.М. (дов. № 21/16 від 31.10.2016);

інші представники сторін: не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК"

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.07.2016

у справі № 910/6279/15-г (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГАПОЛІС"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТЕХПРОМ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача: Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "КОНСТАР"

про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/6279/15-г у позові Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "МЕГАПОЛІС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОТЕХПРОМ" - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 20.07.2016, ПАТ "УКРСОЦБАНК" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2016 по справі № 910/6279/15-г скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ "УКРСОЦБАНК" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2017, у зв'язку задоволенням заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді:Доманська М.Л., суддів: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" прийнято до свого провадження у новому складі суду та призначено до розгляду на 22.03.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 відкладено розгляд апеляційної скарги на 05.04.2017.

24.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення по справі.

У судове засідання 05.04.2017 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" не з'явився. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи приписи ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача-2, що не з'явився у судове засідання, за наявними у справі матеріалами, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони.

Представник відповідача-1 заперечила проти апеляційної скарги та просила суд залишити оскаржуване рішення без змін. Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (надалі також - "Позивач") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-поліс" (надалі також - "Відповідач-1") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (надалі також - "Відповідач-2") про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (Кредитор) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега - поліс" (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №0108, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор зобов'язується відступити (передати) Новому кредитору за цим Договором право вимоги до Боржника, а Новий кредитор зобов'язується сплатити Кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, яка визначена в п. 3.9. цього Договору, та набути означене право вимоги за Договором оренди нежитлового приміщення. Як зазначає Позивач, вказаний договір є недійсним, оскільки Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега - поліс" є страховою компанію, Закон України "Про страхування" не допускає вчинення страховими компаніями таких правочинів як факторинг, тобто вказаний правочин вчинений без дотримання ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Позивач не є стороною оспорюваного правочину, проте є зацікавленою особою, оскільки 12.08.2014 року відносно Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" порушено справу про банкрутство, а вимоги Позивача і Відповідача - 2 включені до реєстру вимог кредиторів. Зазначає, що права вимоги за договором були передані підприємству, яке є підконтрольним голові наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", й такі дії направлені на створення підконтрольного боржнику комітету кредиторів, усунення реальних кредиторів від процесу прийняття відповідних рішень. За таких підстав, позивач просив суд визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги від 01.08.2014 №0108, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега - поліс".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.12.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 та рішення господарського суду м. Києва від 12.05.2015 у справі №910/6279/15-г залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 25.05.2016 заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задоволено частково. Постанову Вищого господарського суду України від 02.12.2015, постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015, рішення господарського суду м. Києва від 12.05.2015 у справі №910/6279/15-г скасовано, справу №910/6279/15-г передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В своїй постанові суд зазначив, що Відповідач-1 хоча і здійснює фінансово-господарську діяльність із надання певних послуг, однак під час вирішення справи судами залишилася не дослідженою та обставина, чи є Відповідач-1 фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу. З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили положень оспорюваного договору, не з'ясували правової природи цього правочину та відповідності його умов вимогам чинного законодавства, а відтак дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив про те, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір про відступлення прав вимоги від 01.08.2014 № 0108 суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився, звернувшись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2014 між ТОВ "Енерготехпром" (кредитор) і ПрАТ "СК "Мега-Поліс" (новий кредитор) укладено договір № 0108 (далі - Договір), відповідно до якого ТОВ "Енерготехпром" передало ПрАТ "СК "Мега-Поліс" право вимоги за договором оренди нежитлового приміщення від 14.05.2013 № 6-128/90, згідно з яким ТОВ "Енерготехпром" передало у тимчасове платне користування нежитлове приміщення ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар". Одночасно новий кредитор зобов'язався сплатити кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, встановленій у пункті 3.9 цього договору.

Згідно з ст. 1 Договору боржник - Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "КОНСТАР", ідентифікаційний код юридичної особи 32309445, місцезнаходження якого: 50045, Україна, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 127;

договір оренди - договір оренди нежитлового приміщення від 14.05.2013 №6-128/90, укладений між первісним кредитором (орендодавець за договором оренди нежитлового приміщення) та боржником (орендар за договором оренди нежитлового приміщення), згідно якого орендодавець зобов'язався передати в тимчасове платне користування без права передачі в суборенду нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, провулок Рильський, 6, розташоване на четвертому поверсі будівлі, загальною площею 37,5 кв.м. орендарю, а орендар зобов'язався прийняти та щомісячно оплатити орендну плату згідно виставлених рахунків та актів про надання послуг по оренді приміщення.

Відповідно до п. 2.2. Договору загальний розмір заборгованості Боржника, Право вимоги якої відступається згідно даного Договору становить 51 408,00 грн.

Згідно з п. 3.2 Договору сторони домовились, що право вимоги за Договором оренди нежитлового приміщення вважається відступленим кредитором новому кредитору в момент підписання сторонами акту відступлення права вимоги.

Ціна договору складає суму грошових коштів в національній валюті України та визначається сторонами окремо (п.3.9 Договору).

У пункті 5.1 Договору визначено, що новий кредитор гарантує, що він є юридичною особою, яка належним чином створена та існує за законодавством України і має необхідну правоздатність для укладення та виконання положень цього договору; має право укладати цей договір і виконувати свої зобов'язання по ньому та має усі необхідні для цього повноваження від співвласників (учасників, акціонерів) у разі необхідності їх надання, будь-яких інших третіх осіб і відсутні будь-які інші законодавчі, договірні обставини, що обмежують його право укласти і виконати цей договір та те, що він ознайомлений зі всіма пунктами цього договору, повністю з ними згоден та підтверджує те, що вони відповідають його волевиявленню.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.3 ст.1079 Цивільного кодексу України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст.1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором, фактор зобов'язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги, в тому числі: послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; факторинг.

Згідно з ст.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Судами встановлено, що 01.08.2014 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 був укладений договір відступлення права вимоги №0108, за умовами якого Відповідач 2 зобов'язався відступити (передати) Відповідачу-1 право вимоги до боржника -Третьої особи, а Відповідач-1 зобов'язався сплатити Відповідачу-2 грошові кошти та набути зазначене право вимоги за рамковим договором оренди нежитлового приміщення №6-128/90, укладеним 14.05.2013 між Відповідачем-2 та Третьою особою. Відповідно до розділу 1 договору відступлення права вимоги під рамковим договором оренди нежитлового приміщення слід розуміти договір оренди нежитлового приміщення №6-128/90 від 14.05.2013, укладений між Відповідачем-2 (виконавець за рамковим договором оренди нежитлового приміщення) та Третьою особою (замовник за рамковим договором оренди нежитлового приміщення), згідно якого Відповідач-2 передає, а Третя особа приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення та щомісячно сплачувати за нього орендну плату. Загальний розмір заборгованості Третьої особи, право вимоги якої відступається становив 51 408,00 грн.

Як було зазначено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у даній справі, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 ЦК).

Аналогічні положення наведено і в пунктах 3.2 і 3.7 договору № 0108, відповідно до яких сторони погодили, що після переходу до нового кредитора права вимоги у останнього виникає право на грошові кошти, які він отримає від боржника у погашення заборгованості за виконання зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення. Кредитор (ТОВ "Енерготехпром") не відповідає перед новим кредитором (ПрАТ "СК "Мега-Поліс") у випадку, якщо одержані новим кредитором від боржника суми будуть меншими від суми, сплаченої новим кредитором за цим договором.

Як встановлено вище, сторони в п. 3.9 погодили, що ціна договору складає суму грошових коштів в національній валюті України та визначається сторонами окремо.

Врахувавши твердження Верховного Суду України щодо залишення поза увагою при попередньому розгляді справи розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 25.06.2015 № 1546, яким зобов'язано ПрАТ "СК "Мега-Поліс" вжити заходів для недопущення у подальшому порушення законодавства про фінансові послуги, судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2015 у справі № 826/16652/15 визнано нечинним та скасовано вказане Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг "Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" від 25.06.2015 №1546. Вказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду. При цьому підставою визнання нечинним та скасовання вказаного Розпорядження адміністративний суд зазначив, що відповідні обставини (відносно того, що відповідний договір відступлення права вимоги не є фінансовою послугою, не містить ознак кредитної діяльності, здійснення якої заборонено положеннями статті 31 Закону України "Про страхування"), встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Адміністративний суд посилається на судові рішення господарських судів першої та апеляційної інстанції в рамках відповідних господарських справ щодо інших договорів відступлення права вимоги, а також на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 у даній справі № 910/6279/15-г, що скасовано вищевказаною постановою Постановою Верховного Суду України від 25.05.2016 у даній справі № 910/6279/15-г.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься акт про правопорушення законодавства, вчинені ПАТ "Страхова компанія "Мега-Поліс" від 09.06.2015 № 355/13-15/13/7, в якому зазначено, що Договір відступлення прав вимоги віднесено до факторингу, який, в свою чергу, є фінансовою послугою згідно з абз.1 та 3 п.1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за № 342/25119. Вказане розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.02.2014 №352 досліджено судовою колегією (http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/z0342-14). Чинність цього розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.02.2014 №352 в суді не спростовано. Таким чином договір відступлення права вимоги від 01.08.2014 № 0108 є договором факторингу, за яким було сплачено грошові кошти у розмірі 51 408,00 грн.

Спірний договір за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки операції з відступлення клієнтом права саме грошової вимоги за зобов'язаннями боржника, які передбачають передачу фактором за плату в розпорядження клієнта грошових коштів, мають здійснюватися на підставі договору факторингу.

Для з'ясування питання наявності або відсутності у суб'єкта господарювання права, необхідного для укладення відповідного правочину, слід враховувати, що правосуб'єктність будь-якої юридичної особи є спеціальною, оскільки визначається встановленими цілями її діяльності відповідно до закону та/або установчих документів даної юридичної особи.

Так, відповідно до п.2.2 статуту Відповідача-1, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів Відповідача 1 та оформленого протоколом від 20.04.2010 № 20, предметом діяльності цієї компанії є страхування, перестрахування та фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

На виконання вказівок Верховного Суду України, апеляційним судом встановлено, що ПрАТ "СК "Мега-Поліс", хоча і здійснює фінансово-господарську діяльність із надання певних послуг, однак не являється фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу, оскільки дане товариство не включено до Переліку фінансових установ, внесених до Державного реєстру фінансових установ.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, оспорюваний договір укладено з боку Відповідача-1 з порушенням вищевказаних вимог Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та Закону України "Про страхування", а тому, вимоги про визнання договору відступлення права вимоги від 01.08.2014 № 0108 недійсним є законними та обґрунтованими.

Щодо заперечень відповідачів про відсутність порушеного права саме позивача, який не являється стороною оспорюваного правочину, суд, з урахуванням висновків Верховного Суду України, встановив наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

18.12.2014 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5722/14 про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар", затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого внесено, зокрема, вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» на суму основного боргу у розмірі 48 316 829,63 грн., віднесено до 4 черги задоволення, пеню у сумі 10 365 963,65 грн. - до 6 черги задоволення, інфляційні витрати у сумі 2 177 763,14 грн. - до 4 черги задоволення, судовий збір у сумі 1 218,00 грн. - до 1 черги задоволення вимог кредиторів, і вимоги, забезпечені заставою, у сумі 29 379 707,86 грн. - позачергово.

Положенням ч. ч. 1, 2, 9 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею; вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом; погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, та кратну одній тисячі гривень. Під час визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу не враховуються суми неустойки (штрафу, пені), інші фінансові санкції, моральна шкода, судовий збір у справі про банкрутство, заявлені або сплачені кредиторами в провадженні у справі про банкрутство. До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника в процедурі розпорядження майном; інші питання, передбачені цим Законом. На час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, що має двадцять п'ять і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

Позивач не є стороною вказаного договору відступлення права вимоги, однак, є зацікавленою особою, оскільки наявність цього договору відступлення права вимоги в даному випадку впливає на його права кредитора у справі про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" .

Так, включення господарським судом до реєстру вимог кредиторів штучно створених вимог на підставі договору, який не відповідає вимогам закону, прямо порушує цивільні права та майнові інтереси інших кредиторів у справі про банкрутство на задоволення їх вимог за результатами проведення судових процедур банкрутства боржника, у зв'язку з чим кредитором може бути заявлено позовну вимогу про визнання такого правочину недійсним.

Верховний Суд України у зазначеній вище постанові у даній справі зазначив, що Позивача визнано кредитором у справі про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар", тому участь у зборах кредиторів та прийняття відповідних рішень за участю тих кредиторів, вимоги яких визнано на підставі договору, який не відповідає вимогам закону, прямо порушує майнові інтереси Позивача.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» має право на звернення з позовом у цій справі, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав кредитора не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а оспорюваний договір суперечить вимогам чинного законодавства України та підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір, сплачений позивачем за розгляд даної справи у всіх судових інстанціях, покладається на відповідачів у рівних частинах.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 20.07.2016 у даній справі прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим наявними є підстави для його скасування, із прийняттям нового судового рішення: «1. Позовні вимоги задовольнити. 2. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 01.08.2014 № 0108, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (ідентифікаційний ) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега-Поліс" (ідентифікаційний ). 3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопром» (01010, м. Київ, вул. Січневого повстання (Івана Мазепи), 28, ідентифікаційний код 32309445) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви, 1 062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційних скарг, 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України та 791 (сімсот дев'яносто одна) грн. 70 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Верховного Суду України). 4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" (03110, м. Київ, вул. Івана Клименка, буд. 23, ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви, 1 062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційних скарг, 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України та 791 (сімсот дев'яносто одна) грн. 70 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Верховного Суду України)».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" задовольнити.

2. Рішення господарського суду м. Києва від 20.07.2016 у справі № 910/6279/15-г скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення:

«1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 01.08.2014 № 0108, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (ідентифікаційний ) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Мега-Поліс" (ідентифікаційний ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопром» (01010, м. Київ, вул. Січневого повстання (Івана Мазепи), 28, ідентифікаційний код 32309445) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви, 1 062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційних скарг, 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України та 791 (сімсот дев'яносто одна) грн. 70 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Верховного Суду України).

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" (03110, м. Київ, вул. Івана Клименка, буд. 23, ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви, 1 062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційних скарг, 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України та 791 (сімсот дев'яносто одна) грн. 70 коп. судового збору за подання касаційної скарги до Верховного Суду України)».

4. Доручити господарському суду м. Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи № 910/6279/15-г повернути до господарського суду м. Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 10.04.2017.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко