ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 квітня 2017 р. Справа № 902/117/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ТОП ОНІОН ОСОБА_1 (TOP ONION SETS B.V.) (БЦ «Форум» 04050, м. Київ, вул. М. Пимоненка, буд. 13, корп. 1в, офіс 31)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ІМПОРТ» (21021, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 17)

про стягнення 88 282,13 Євро (2606059,34 грн.)

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін :

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 14.12.2016р.;

відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ІМПОРТ» на користь ТОП ОНІОН ОСОБА_1 (TOP ONION SETS B.V.) грошові кошти в розмірі 88 282,13 Євро, що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 2 606 059,34 грн., в тому числі: 69 577,50 Євро - заборгованість з оплати продукції, 17 233,87 Євро- відсотки за прострочення оплати, 1 471,76 Євро - збитки.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за Контрактом № VRM303/2457 від 29.11.2013 року в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 26.01.2017 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/117/17 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 22.02.2017 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

За результатами судового засідання 22.02.2017 року судом відкладено розгляд справи на 23.03.2017 року з підстав невиконання відповідачем вимог ухвали суду в частині надання пояснень та доказів.

Ухвалою суду від 23.03.2017 року, за клопотанням представника позивача, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 06.04.2017 року .

На визначену судом дату зявився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив. При цьому, про розгляд справи в суді останній повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення за вх. № 932 від 15.02.2017 року, № 1408 від 13.03.2017 року. Обізнаність відповідача про розгляд справи в суді підтверджується також клопотанням останнього (вх. номер канцелярії суду 06-52/2638/17 від 23.03.2017 року) про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

За змістом ч. 3 ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

За приписами п.1 Роз'яснення №04-5/608 від 31.05.2002р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

За змістом п.1 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно ст. 1 Конвенції Організації Обєднаних Націй від 11.04.1980р. про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (надалі Конвенція), яка набула чинності для України з 01.02.1991р. та для Нідерландів з 01.01.1992р. передбачено. що остання застосовується до договорів купівлі-продажу товарів між сторонами, комерційні підприємства яких знаходяться в різних державах, якщо ці держави являються державами, що домовляються, або якщо згідно норм міжнародного приватного права застосовується право держави, що домовляється.

Судом встановлено, що ТОП ОНІОН ОСОБА_1 (TOP ONION SETS B.V.) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ІМПОРТ» Контрактом VRM303/2457 від 29.11.2013 року передбачено, що всі правовідносини між Т.О.П. Оніон ОСОБА_1 та іншою стороною регулюються голландським законодавством.

З метою повного, всебічного з'ясування всіх обставин справи та прийняття по справі обґрунтованого та справедливого рішення судом ухвалою від 26.01.2017 року було зобов'язано сторін надати офіційний текст з перекладом на українську мову Цивільного кодексу Нідерландів (Civil Code of the Netherlands) та інших нормативно-правових документів Нідерландів (у разі наявності), положеннями яких регулюються взаємовідносини між особами за договором продажу і розповсюдження товару, їх офіційне тлумачення, практику застосування, а також доктрину.

З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.

Також господарський суд звернувся до Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України з проханням надати офіційний текст з перекладом на українську мову Цивільного кодексу Нідерландів (Civil Code of the Netherlands) та інших нормативно-правових документів Нідерландів (у разі наявності), положеннями яких регулюються взаємовідносини між особами за договором продажу і розповсюдження товару, їх офіційне тлумачення, практику застосування, а також доктрину.

Наразі, Міністерство юстиції України у листі №7917/2623-0-32-17/12.1 від 03.03.2017 року зазначило на неможливості виконання прохання господарського суду.

Міністерство закордонних справ України відповіді на запит суду не надало.

Позивачем представлено до матеріалів справи переклад витягу з Цивільного кодексу Нідерландів (книга 6 «Зобов'язальне право» та книга 7 «Окремі договори».)

Відповідачем всупереч приписів ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.4-5, 115 Господарського процесуального кодексу України відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України вимоги суду в частині надання відповідних правових актів виконано не було.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За приписами преамбули до Книги 6 Цивільного кодексу Нідерландів зобов'язання - це особливі правовідносини, за загальним правилом, між двома особами, кредитором з однієї сторони та боржником з іншої, які виникають або на підставі угоди (договору), або ж на підставі дії закону. Боржник має виконати щось на користь чи від імені кредитора. Ця частина зобов'язання називається боргом боржника. Кредитор у цьому зобов'язанні (тобто, у цих конкретних правовідносинах з його боржником) має право на це виконання та може, у разі необхідності, звернутись до суду, за допомогою, щоб отримати виконання від свого боржника чи, принаймні, отримати відповідну грошову компенсацію. Ця частина зобов'язання називається «боргова вимога», яка належить - як нематеріальний актив кредитору та складає частину його майна, як наприклад, його право власності на будинок.

Базовим принципом Цивільного кодексу Нідерландів є свобода договору. Це означає, що постачальники та дистриб'ютори несуть лише ті зобов'язання, щодо яких вони домовились між собою.

Відповідно до ст.7:2 Книги 7 Цивільного кодексу Нідерландів купівлею-продажем є угода, за якою одна зі сторін зобов'язується доставити річ, а інша сторона сплатити за неї суму грошей.

Як свідчать матеріали справи, 29 листопада 2013 року між Triumfus Onion Products ONION SETS B.V. (в подальшому перейменовано у TOP ONION SETS B.V ) (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ІМПОРТ» (відповідач) укладено Контракт № VRM303/2457 на поставку продукції.

Згідно з умовами Контракту предметом поставки була цибуля-саджанка різних сортів відповідно до замовлень відповідача на загальну суму 175 000,00 Євро.

Відповідно до Контракту поставка продукції здійснювалася на умовах Ех works (EXW).

З огляду на встановлений Цивільним кодексом Нідерландів принцип свободи правочину, суд приймає до уваги Контракт № VRM303/2457 на поставку продукції як належну підставу, у розумінні норм Книги 6 Цивільного кодексу Нідерландів, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.6:2 Цивільного кодексу Нідерландів кредитор та боржник мають поводитись по відношенню один щодо одного відповідно до стандартів розумності та справедливості. Діючи між кредитором та його боржником норми в силу закону, звичайної практики або юридичного акту не застосовуються, якщо це є неприйнятним, в даних обставинах, відповідно до стандартів розумності та справедливості.

Особа, яка має доставити (поставити) індивідуально-визначену річ, зобов'язана до моменту доставки доглядати за річчю тим способом, яким би це робив обачний боржник у відповідних обставинах. Якщо боргова річ визначена тільки її видом, в той час як для цього виду наявні різні показники якості, тоді як річ, яка має бути доставлена боржником, не може мати якості, нижчої за середню (ст.ст.6:27, 6:28 Цивільного кодексу Нідерландів).

За приписами ст.6:50 Цивільного кодексу Нідерландів коли однакові виконання зобов'язань мають бути здійснені одне за одним, письмові свідоцтва виконання зобов'язань (квитанції про перевід грошей) для двох послідовних виконань створюють правову презумпцію, що більш ранні виконання також були здійснені.

Згідно зі ст.7:9 Цивільного кодексу Нідерландів продавець зобов'язаний передати та поставити проданий об'єкт та його приналежності. Приналежності включають доступний документ, що підтверджує право власності, та іншу підтверджуючу документацію; якщо у продавця залишається інтерес щодо цих документів, він на запит покупця та за його рахунок може передати тільки дублікат чи витяг з них. Термін «поставка» розуміється як дія, якою продавець передає у володіння покупця проданий об'єкт. У випадку купівлі-продажу з утриманням права власності, термін «поставка» розуміється як дія, якою проданий об'єкт передається до контролю покупця.

З моменту, коли проданий об'єкт був поставлений покупцеві, він несе всі ризики, пов'язані з цим об'єктом, навіть коли право власності ще йому не передано. Отже, він все ще повинен сплатити ціну продажу, якщо проданий об'єкт був зруйнований чи пошкоджений з причини, що не залежить від продавця (ч.1 ст.7:10 Цивільного кодексу Нідерландів).

Частиною 1 ст.7:17 Цивільного кодексу Нідерландів передбачено, що поставлений об'єкт повинен відповідати договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 30, ч. с) ст. 31 Конвенції, продавець зобовязаний поставити товар, передати документи, що стосуються його, та передати право власності на товар відповідно до вимог договору та цієї Конвенції. Якщо продавець не зобовязаний поставити товар в будь-якому іншому визначеному місці, його зобовязання по поставці полягає у наданні товару в розпорядження покупця в місці, де в момент укладення договору знаходилось комерційне представництво продавця.

Як свідчать матеріали справи в лютому, березні 2014 року позивачем, на виконання умов Контракту, здійснено відвантаження продукції відповідачу на загальну суму 107 527,50 Євро, а саме:

- 10.02.2014р. на суму 18 875,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №VOR303.10812 від 10.02.2014р.;

- 21.02.2014р. на суму 19 075,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №VOR303.11076 від 21.02.2014р.;

- 07.03.2014р. на суму 19200,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №VOR303.11637 від 07.03.2014р. та експортною накладною № 14NL0623D02753F2C7 від 07.03.2014р.;

- 13.03.2014р. на суму 18 450,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №VOR303.11834 від 13.03.2014р. та експортною накладною № 14NL06ВОС12ВА10752 від 13.03.2014р.;

- 20.03.2014р. на суму 15 952,50 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №VOR303.12104 від 20.03.2014р. та експортною накладною № 14NL0752С52АЕ615DО від 20.03.2014р.;

- 24.03.2014р. на суму 15 975,00 Євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №VOR303.12195 від 24.03.2014р. та експортною накладною № 14NL07В01А23166380 від 24.03.2014р..

За умовами Контакту оплата за відвантажену продукцію мала бути здійснена на підставі та не пізніше дати виставлених позивачем інвойсів.

Так, інвойс VF303.13.0658 від 11.02.2014р. на суму 18 875,00 Євро мав бути сплачений не пізніше 11.02.2014р.;

інвойс VF303.13.0965 від 24.02.2014р. на суму 19 075,00 Євро мав бути сплачений не пізніше 24.02.2014р.;

інвойс VF303.13.1485 від 10.03.2014р. на суму 19 200,00 Євро мав бути сплачений не пізніше 10.03.2014р.;

інвойс VF303.13.1718 від 14.03.2014р. на суму 18 450,00 Євро мав бути сплачений не пізніше 14.03.2014р.;

інвойс VF303.13.2030 від 21.03.2014р. на суму 15 952,20 Євро мав бути сплачений не пізніше 21.03.2014р.;

інвойс VF303.13.2098 від 25.03.2014р. на суму 15 975,00 Євро мав бути сплачений не пізніше 25.03.2014р.;

Судом встановлено, що відповідачем сплачено наступні інвойси VF303.13.0658 від 11.02.2014р. на суму 18 875,00 Євро та VF303.13.0965 від 24.02.2014р. на суму 19 075,00 Євро., що загалом становить 37 950,00 Євро. Однак, станом на день розгляду справи, неоплаченими залишилась продукція на суму 69 577,50 Євро.

При цьому суд зважає, що в електронних листах відповідача, останній визнавав свою заборгованість перед позивачем, та зобовязувався її погасити.

Як вказувалось вище, відповідно до ст.6:2 Цивільного кодексу Нідерландів кредитор та боржник мають поводитись по відношенню один щодо одного відповідно до стандартів розумності та справедливості.

За приписами ст.6:29 Цивільного кодексу Нідерландів без погодження з кредитором, боржник не має права здійснювати боргові дії окремими частинами чи в розстрочку.

Статтею 7:26 Цивільного кодексу Нідерландів передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити ціну продажу. Ціна продажу має бути виплачена в момент та в час поставки проданого об'єкта. У випадку договору купівлі продажу споживчих товарів, покупець може бути зобов'язаний сплатити половину ціни продажу авансом.

Відповідно до ст. 53 Конвенції покупець зобовязаний сплатити вартість товару і прийняти поставку товару згідно з вимогами договору та цієї Конвенції.

Згідно ст. 59 Конвенції, покупець зобовязаний сплатити вартість у день, який встановлено чи може бути визначено згідно з договором та цією Конвенцією, без необхідності якогось запиту або виконання яких-небудь формальностей з боку продавця.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання за Контрактом в частині проведення розрахунків за поставлену продукцію, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення 69 577,50 Євро.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 17 233,87 Євро процентів за прострочення оплати ціни поставлених товарів за період з 10.03.2014р. по 18.01.2017р. та 1 470,76 Євро збитків.

Статтею 119 а Розділу 1 Книги 6 Цивільного кодексу Нідерландів встановлено зокрема наступне:

1) у випадку з комерційним договором, відшкодування, що підлягає сплаті за затримку сплати певної грошової суми, складає встановлений законом відсоток від такої суми, що нараховується за період із дня, що визначений як строк здійснення платежу, і до дня, коли боржник сплатив таку грошову суму. Під комерційним договором розуміють договір, що передбачає виплату винагороди, згідно з якою одна або декілька сторін зобовязуються передати будь-що або вчинити певну дію і яку було укладено між однією або кількома фізичними особами, що діяли в рамках професійної чи підприємницької діяльності, або юридичними особами;

2) у кінці кожного року сума, на яку нараховується встановлений законом відсоток, збільшується на суму несплачених протягом такого року відсотків;

3) вставлені законом відсотки підлягають сплаті, крім випадків, коли прострочення платежу має місце не з вини боржника;

4) для цілей цієї статті інші погоджені відсотки або встановлені відсотки прирівнюються до встановлених законом відсотків.

Відповідно до ст. 78 Конвенції, якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми, без шкоди для будь-якої вимоги про відшкодування збитків, які можуть бути стягнуті на підставі статті 74 .

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення збитків в розмірі 1 470,76 Євро, суд зважає на наступне.

Статтею 96 Розділу 1 Книги 6 Цивільного кодексу Нідерландів передбачає, зокрема, наступне:

1) матеріальна шкода включає як понесені витрати, так і упущену вигоду;

2) у рамках матеріальної шкоди відшкодуванню підлягають також:

- обґрунтовані витрати, понесені задля недопущення або обмеження шкоди, якої можна було б очікувати внаслідок настання обставини, що призводить до настання відповідальності;

- обґрунтовані витрати, понесені у звязку зі встановленням розміру шкоди та міри відповідальності;

- обґрунтовані витрати, понесені у звязку зі спробами задоволення вимог у позасудовому порядку.

3) у випадку з комерційним договором, зазначеним у частині 1 статті 119а або частині 1 статті 119b, відшкодування витрат, зазначених у пункті «с» частини 2 цієї статті, здійснюється в сумі не менше 40 Євро. Ця сума підлягає сплаті без будь-якого нагадування з дня, наступного за днем, коли спливає встановлений законом або договором строк здійснення платежу. Відступлення від цієї норми на збиток кредитору не допускається.

4) додаткові норми щодо відшкодування витрат, зазначених у пункті «с» частини 2 цієї статті, встановлюються урядовим Декретом.

Виходячи з положень статті 2 Декрету від 27.03.2012 року, сума коштів, що підлягають відшкодуванню відповідно до пункту (с) ч.2 ст. 96 Розділу 1 Книги 6 Цивільного кодексу Нідерландів складається з таких сум:

- 15% від перших 2 500,00 Євро суми основної вимоги;

- 10% від наступних 2 500,00 Євро суми основної вимоги;

- 5% від наступних 5 000,00 Євро суми основної вимоги;

- 1% від наступних 190 000,00 Євро суми основної вимоги;

- 0,5% від залишку суми основної вимоги до максимального розміру 6 775,00 Євро.

За розрахунком позивача, розмір збитків, що підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача складає 1 470,76 грн.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення відсотків за прострочення оплати ціни поставленої продукції та збитків є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору, міжнародному законодавству та чинному законодавству Нідерландів.

При перевірці заявлених до стягнення відсотків за прострочення оплати ціни поставленої продукції та збитків судом не виявлено помилок.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалами від 26.01.2017 року, від 22.02.2017 року та від 23.03.2017 року відповідача було зобов'язано надати докази повного чи часткового виконання грошових зобов'язань за Контрактом № VRM303/2457 від 29.11.2013 року.

Проте, всупереч приписів ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.4-5, 115 Господарського процесуального кодексу України відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ІМПОРТ» вимоги суду виконано не було, факт наявності заборгованості перед TOP ONION SETS B.V. у заявленому до стягнення розмірі не спростовано.

При цьому суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Отже, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги TOP ONION SETS B.V. до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ІМПОРТ» про стягнення 69 577,50 Євро заборгованості, 17 233,87 Євро відсотків за прострочення оплати ціни поставленої продукції та 1 470,76 Євро збитків, що загалом становить 88 282,13 Євро, і за курсом Національного банку України станом на 18.01.2017 року (дата звернення з позовом до суду) становить 2 606 059,34 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд наголошує, що в силу положень ст.ст. 307, 308, 310 Глави 11 Книги 3 Цивільного кодексу Нідерландів, позивач звернувся до суду з даним позовом з межах строку позовної давності.

Одночасно суд зазначає, що стягнення грошових коштів в іноземній валюті не суперечить нормам чинного законодавства. При цьому, законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях. Аналогічну позицію наведено в Інформаційному листі № 01-08/369 від 29.06.2010р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України».

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 78, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ІМПОРТ» (вул. 600-річчя, буд. 17, м. Вінниця, 21021, ) на користь ТОП ОНІОН ОСОБА_1 (TOP ONION SETS B.V.) (Реєстраційний номер: 22033585; місцезнаходження Баарландсезандвег 5, 4431 NJs-Гравенполдер, Нідерланди, (Baarlandsezandweg 5, 4431 NJs-Gravenpolder, the Netherlands), ABN AMRO Bank NV, Goes, рахунок 637678931, IBAN NL71ABNA, SWIFT ABNANL2A) грошові кошти в розмірі 88 282,13 Євро, з них: 69 577,20 Євро заборгованість з оплати продукції, поставленої за Контрактом № VRM303/2457 від 29.11.2013 року; 17 233,87 Євро відсотки за прострочення оплати ціни поставленої продукції; 1 470,76 Євро збитків та 39 090,89 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 11 квітня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21021, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 17)