ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2017 р. Справа № 917/108/17

за позовом Заступника керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, вул. Касьяна, 37,м. Кобеляки, Полтавська область,39200, вул. Полтавський шлях, 52-а, м. Карлівка, Полтавська область, 39500

до 1)ОСОБА_1 міської ради, вул. Полтавський шлях, 54, м. Карлівка, Полтавська область,39500

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", вул. Великотирнівська, 51, м. Карлівка, Полтавська область, 39500

про визнання недійсним рішення сесії та визнання недійсною додаткової угоди до договору на створення та розвиток інженерно- транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки.

Суддя В.А. Ціленко

Представники:

від прокуратури:ОСОБА_2, посвідчення № 035936 від 05.10.2015;

від відповідач 1:не з'явився

від відповідача 2: ОСОБА_3, довреність №172/1 від 17.08.2016;

ОСОБА_4, довіренсть №13 від 18.02.2017.

Суть спору: Розглядається заява заступника прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області про скасування рішення ОСОБА_1 міської ради від 26.12.2013 року Про внесення змін до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури та укладеної з Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» додаткової угоди від 10.01.2013 року, в частині зміни пайового внеску.

Відповідач 1 відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи, що останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, проте не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 2 у відзиві на позов проти задоволення позову заперечує, посилаючись на пропуск строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника прокуратури та відповідача 2, суд, встановив:

На виконання ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 12.06.2013 року ОСОБА_1 міською радою укладено договір на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м.Карлівка з Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» та затверджено договір пайової участі рішенням тридцять четвертої позачергової сесії шостого скликання ОСОБА_1 міської ради від 27.06.2013 року.

Відповідно до п.2.1 Договору предметом є пайова участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту м. Карлівки Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна», яке здійснило будівництво обєкта містобудування: будівництво санітарно-забійного пункту на території господарського двору Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» по вул. Великотирнівській, 121 у м. Карлівка Полтавської області на загальну кошторисну вартість 2 199 721,00грн.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що розмір пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту м. Карлівки складає 5% від 2 199 721,00 грн. загальної кошторисної вартості обєкта містобудування, що становить 109 986,05 грн.

Відповідно до п.4.1 та п.5.1 Договору пайовий внесок сплачується у грошовій формі рівними частинами протягом шести місяців на бюджетний рахунок цільового спеціального фонду міського бюджету м. Карлівки рівними частинами щомісячно до 12 числа згідно графіку сплати пайового внеску від 12.06.2013 року. Так, розмір сплати за перший місяць визначено в сумі - 18 331,05 грн., за пять місяців по 18 331,00 грн., дата останньої сплати 12.12.2013 року. Водночас, відповідно до розрахунку заборгованості за Договором, проведеним ОСОБА_1 міською радою, станом на 24.11.2016 року заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» становить 109 986,05грн.

10.01.2014 року між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» укладено Додаткову угоду до Договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м.Карлівка.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди пункт 4.1 Договору викладено в такій редакції:

пайовий внесок сплачується у формі створення соціально-важливої інфраструктури міста власними силами Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» з ремонту доріг по провулку Садовий, вулиці Симоненка, вулиці Гагаріна орієнтованою вартістю 110 000,00грн.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди Договір доповнено п.п. 4.3 та 4.4, відповідно до яких розмір пайового внеску при створенні необхідної інфраструктури власними силами Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» орієнтовано визначається в обсязі, що є еквівалентними грошовій формі, визначеної пунктом 3.1 Договору; у разі створення інфраструктури на суму меншу за визначену пунктом 3.1 Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» має право сплатити решту суми пайового внеску в грошовій формі на бюджетний рахунок цільового спеціального фонду міського бюджету м. Карлівки або додатково виконати роботи по створенню інфраструктури на решту суми пайового внеску за погодженням ОСОБА_1 міської ради та відповідними змінами до договору.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Відповідно до п.7 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва обєктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною пятою статті 30 цього Закону.

Відповідно до п.3.5. Порядку пайової участі (внеску) замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної структури населених пунктів ОСОБА_1 міської ради, затвердженого рішенням восьмої сесії шостого скликання ОСОБА_1 міської ради від 14.07.2011 року, забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва обєктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої чинним законодавством.

Стаття 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Отже, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо належними та допустимими доказами.

Відповідачем 2 заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 розділ 4 п. 4.1 початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Статтею 36 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що про спірне рішення прокурору стало відомо лише 25.02.2014 року, про що свідчить книга обліку вхідної кореспонденції.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що прокурором при зверненні до суду з позовом - строків позовної давності порушено не було.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 43,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення сорок першої позачергової сесії шостого скликання ОСОБА_1 міської ради від 26.12.2013 року "Про внесення змін до договору на створення та розвиток інженерно - транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013 року".

3. Визнати недійсною Додаткову угоду до договору на створення та розвиток інжинерно - транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013 року, укладену 10.01.2014 року між ОСОБА_1 міською радою ( вул. Полтавський шлях,54, м. Карлівка, Полтавська область, 39500, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" ( вул. Великоирнівська,51, м. Карлівка, Полтавська область, 39500, ).

4. Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "України" на користь прокуратури Полтавської області ( вул. 1100 річчя Полтавси,7, ОСОБА_5, р/р 6160 банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЗКПО 02910060, код кваліфікації бюджету - 2800) судовий збір у сумі 2756,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення видано: 13.03.2017

Суддя В.А. Ціленко