КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа№ 910/23964/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Руденко М.А.

Буравльова С.І.

за участю представників:

позивача: Рибець В.М., довіреність № 5669 від 28.12.2016,

відповідача: Верба О.С., довіреність № 220/517/д від 28.12.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017

у справі №910/23964/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон"

до Міністерства оборони України

про стягнення 38 524,91 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/23964/16 позовні вимоги Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" задоволено повністю.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" інфляційні у розмірі 38 524 (тридцять вісім тисяч п'ятсот двадцять чотири) грн 91 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/23964/16 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2017, для розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/23964/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 апеляційну скаргу Міністерства оборони України прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 04.04.2017.

У зв'язку з відрядженням судді Шапрана В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) для роботи до Вищої ради правосуддя, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.04.2017 у справі №910/23964/16 для розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Андрієнко В.В., судді Руденко М.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 прийнято апеляційну скаргу Міністерства оборони України до провадження у визначеному складі суддів.

В судове засідання, яке відбулось 04.04.2017 з'явились представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2014 між Підприємством (виконавець) та Міністерством (замовник) було укладено договір про закупівлю за бюджетні кошти послуг з дообладнання вертольотів типу Мі-8, Мі-24 №294/14/107/454-14 (надалі - "Договір"), за змістом умов якого виконавець зобов'язується надати послуги у терміни відповідно до специфікації надання послуг (додаток 1), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги (пункту 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.11 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником виконаних та прийнятих послуг протягом 30 банківських днів після отримання замовником документів на оплату згідно пункту 4.2 Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем за надані послуги шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця через відповідні реєстраційні рахунки замовника, що визначені у пункті 13.1 Договору.

В подальшому сторонами було укладено додаткову угоду від 19.12.2014 № 1 до Договору, за умовами якої: змінено місце надання послуг, внесено відповідні зміни до специфікації; зменшено ціну Договору до 3 962 568,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №910/20580/15 стягнуто з Міноборони на користь Підприємства заборгованість у розмірі 3 367 768,08 грн та судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором. Отже, позивачем заявлено вимогу про інфляційних у розмірі 38 524,91 грн, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 17.06.2015 по 09.12.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, як встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 06.10.2015 у справі №910/20580/15, яке набрало законної сили, наявність грошового зобов'язання відповідача по сплаті позивачу грошових коштів у розмірі 3 367 768,08 грн за вказаним Договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Пункт 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" визначає, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, в силу приписів ст. 35 ГПК України, обставина, встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №910/20580/15, зокрема, щодо наявність грошового зобов'язання відповідача по сплаті позивачу грошових коштів у розмірі 3 367 768,08 грн за вказаним Договором.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Отже, за розрахунком позивача, розмір втрат від інфляції які нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 17.06.2015 по 09.12.2015 складає 38 524,91 грн. Розрахунок відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначена вимога підлягає задоволенню.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 06.02.2017 у справі №910/23964/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.02.2017 у справі №910/23964/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/23964/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді М.А. Руденко

С.І. Буравльов