КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа№ 910/12281/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Агрикової О.В.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представників:

від боржника - арбітражного керуючого Степанова О.Ю. (ліквідатор),

від ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" - Ткаченка В.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2016

у справі № 910/12281/13 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"

до Публічного акціонерного товариства "ДОК-3"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі №910/12281/13 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" кредитором Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" на суму 40 000 000,00 грн. - вимоги шостої черги задоволення, відмовлено ліквідатору у задоволенні клопотання про продовження строку ліквідаційної процедури, зобов'язано ліквідатора надати на затвердження звіт та ліквідаційний баланс банкрута, інше.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити ухвалу суду першої інстанції від 06.12.2016, визнавши Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" кредитором Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" на суму 40 000 000,00 грн. - вимоги першої черги задоволення.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників боржника та кредитора, що брали участь в судових засіданнях суду апеляційної інстанції, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 р. № 2343-XII (Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою підготовчого засідання Господарського суду міста Києва від 16.07.2013 порушено провадження по справі № 910/12281/13 про банкрутство ПАТ "ДОК-3".

Постановою Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 у справі № 910/12281/13 визнано ПАТ "ДОК-3" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Степанова О.Ю.

14 жовтня 2014 року ліквідатор ПАТ "ДОК-3" арбітражний керуючий Степанов О.Ю. звернувся до господарського суду у межах справи про банкрутство ПАТ "ДОК-3" з заявою до ТОВ Промислово-інвестиційний союз" про визнання недійсним правочину - договору про відступлення права вимоги від 27.11.2009, що укладений між ВАТ "ДОК-3" та ТОВ "Промислово-інвестиційний союз".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 (залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016) заяву ліквідатора Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" задоволено, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 27.11.2009, укладений між ВАТ "ДОК-3" та ТОВ "Промислово-інвестиційний союз".

Як вбачається із матеріалів справи, 27.11.2009 між ВАТ "ДОК-3" (первісний кредитор) та ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор на умовах цього договору передає (відступає), а новий кредитор набуває право вимоги до боржника (КП "Київський метрополітен"), що належало первісному кредиторові за зобов'язанням боржника, відповідно до п.1.1 цього договору.

Згідно п.1.1. договору зобов'язанням боржника є грошове зобов'язання КП "Київський метрополітен" перед первісним кредитором, що виникло на підставі п. 2.7., п.3.1 Договору №158 -ДБМ щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій ВАТ "ДОК-3", пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві, укладеного 29.12.2008 між Первісним кредитором та боржником, з усіма додатками, змінами та доповненнями.

Пунктом 2.3 договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що розмір зобов'язання КП "Київський метрополітен" перед первісним кредитором, на момент підписання цього договору становить 40 022 913,95 грн.

Відповідно до п.3.1. оспорюваного договору, сторони узгодили, що первісний кредитор протягом 3-х календарних днів з дня укладання цього договору передає новому кредитору правовстановлюючі документи, пов'язані з відступленням права вимоги, а новий кредитор зобов'язаний сплатити первісному кредитору кошти - 40 022 913,95 грн. протягом 5 (п'яти) років з дня підписання цього договору.

Згідно з п. 4.1 договору, право вимоги до боржника (КП «Київський метрополітен») за зобов'язанням останнього, визначеним у пункті 1.1 ст. 1 договору, переходить до нового кредитора (ТОВ "Промислово-інвестиційний союз") з моменту підписання цього договору.

У пункті 6.1 договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє по повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання оспорюваного договору новий кредитор (ТОВ "Промислово-інвестиційний союз") протягом 21.01.2010-10.02.2010 перерахував на розрахунковий рахунок боржника (ВАТ "ДОК-3") у АТ «КБ «Експобанк» грошові кошти в сумі 40 000 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень.

Вказані вище обставини встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у даній справі та в силу ст. 35 ГПК України звільненні від доказування сторонами.

Статтею 1 Закону про банкрутство визначено, що

кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя);

грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

У зв'язку з задоволенням заяви ліквідатора про визнання недійсним договору від 27.11.2009, ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" звернувся до суду із заявою про погашення боргу в розмірі 40 000 000,00 грн. та визнання кредитором першої черги задоволення.

Задовольняючи заяву ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", місцевий господарський суд визнав його вимоги в сумі 40 000 000,00 грн. як вимоги, що підлягають задоволенню в шосту чергу в ліквідаційній процедурі, у зв'язку з пропуском кредитором встановленого абз. 8 ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство двомісячного строку.

На думку, колегії суддів, вказаний висновок суду першої інстанції про віднесення вимог ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" до шостої черги задоволення вимог кредиторів не відповідає нормам матеріального права.

Так, відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов'язання боржником у натурі після припинення провадження у справі про банкрутство.

Тобто, вказаними нормами законодавства вимоги кредитора за недійсним правочином віднесені до спеціальної категорії вимог, що мають бути погашені в першу чергу в процедурі банкрутства або виконані у натурі після припинення провадження у справі про банкрутство. При цьому, такі вимоги можуть заявлятись кредитором в будь-який час після визнання правочину недійсним в межах справи про банкрутство, на відміну від конкурсних або поточних, для заявлення яких встановлено присічні строки.

Враховуючи, що вимоги ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", які виникли у зв'язку з визнанням недійсним договору боржника, а право на їх заявлення кредитором не обмежується спеціальними строками (за виключенням загального строку позовної давності), колегія суддів дійшла висновку про визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" до боржника в сумі 40 000 000,00 грн. як вимог першої черги задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Статтю 104 ГПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права при прийнятті судового рішення за результатами розгляду заяви ТОВ "Промислово-інвестиційний союз", колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні в частині визнання кредиторських вимог шостої черги задоволення, а саме до визнання підлягають вимоги ТОВ "Промислово-інвестиційний союз" в сумі 40 000 000,00 грн. як вимоги І черги задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі № 910/12281/13 змінити в частині визнання вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" до боржника (пункт 4 резолютивної частини ухвали).

3. Викласти пункт 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 у справі № 910/12281/13 в наступній редакції: "Визнати Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" (ідентифікаційний код 36423784) кредитором Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" (ідентифікаційний код 04012106) на суму 40 000 000,00 грн. - вимоги першої черги задоволення".

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.В. Агрикова

Б.В. Отрюх