ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.04.2017 Справа № 904/4984/16

За позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО", м. Дніпро

про стягнення 393142,15 грн.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: адвокат ОСОБА_1, довіреність № 24д від 17.02.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" (далі - відповідач) та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.08.2016 заявило вимоги про стягнення 237860,59 грн, з яких: 194434,35 грн - збитки, 43426,24 грн - неустойка.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в межах договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 року та додаткової угоди до договору №1 від 22.04.2013 ним було перераховано відповідачеві 50% передоплати у сумі 100008,00 грн за виконання інформаційно-консультаційних послуг, а саме перевірки податкового обліку підприємства позивача. У свою чергу відповідач у встановлений договором строк послуг не надав, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" про закупівлю аналогічних послуг, внаслідок чого поніс збитки у сумі 194434,35 грн.

Рішенням суду від 23.08.2016, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.10.2016, позов задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача 100008,00 грн збитків.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 судові акти попередніх інстанцій скасовано та справу №904/4984/16 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

За результатами розподілу автоматизованого системного документообігу суду у відповідності до вимог ст. 21 Господарського процесуального кодексу України(далі ГПК України) дана справа передана на розгляд судді Воронько В.Д.

Ухвалою суду від 13.02.2017 справу №904/4984/16 призначено до розгляду.

Відповідач 23.02.2017 подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що з боку позивача мала місце одностороння відмова від виконання договору, та про порушення останнім строку позовної давності на звернення до суду, через що просив суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач 16.03.2017 надав суду письмові пояснення щодо обставин, викладених у позові. Також позивач навів у письмових поясненнях розрахунок заявленої ним до стягнення пені.

У судовому засіданні 16.03.2017 сторони підтримали свої вимоги та заперечення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 у даній справі, зауважив на суперечливості та передчасності висновки судів попередніх інстанцій з огляду на неповне дослідженням ними доказів та з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі. В обґрунтування прийнятого рішення, колегією суддів касаційної інстанції у постанові від 31.01.2017 зазначено наступне:

- для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника; за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає;

- з оскаржуваних рішень господарських судів не вбачається наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків;

- стягуючи з відповідача 100008,00 грн. збитків, суди попередніх інстанцій послалися лише на порушення зі сторони відповідача строку виконання договірних зобов`язань; натомість, суди не дослідили причин такого порушення та не надали оцінку тому факту, що зобов`язання відповідачем виконувалось, зокрема із встановлених судами обставин вбачається, що відповідачем надсилався проект звіту позивачу для обговорення;

- також судами не досліджено умов договору, якими встановлено відповідальність виконавця за порушення строків надання послуг.

Тож, Вищим господарським судом України в постанові від 31.01.2017 по справі №904/4884/16 в порядку статей 111-11, 111-12 ГПК України надано вказівки стосовно здійснення нового розгляду даної справи, зокрема, зобовязано суди дослідити правову природу спірних правовідносин, умови укладеного між сторонами договору, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановити наявність/відсутність складу цивільного правопорушення в діях відповідача та в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами процесуального права та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також - перевірити посилання скаржника на норми ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Як вбачаться з матеріалів справи, 22.04.2013 між Українським державним підприємством "Укрхімтрансаміак" (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БДО" (далі - виконавець, відповідач) був укладений договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов'язується надавати замовнику інформаційно-консультаційні послуги (далі - послуги), а замовник зобов'язується приймати і оплачувати надані послуги.

Згідно п. 1.2 договору види, перелік послуг, обсяг, форма надання, терміни надання, вартість, порядок оплати та інші умови надання послуг встановлюються сторонами в додатковій угоді, яка після підписання є невід'ємною частиною договору.

За умовами підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору виконавець зобов'язаний надавати послуги, передбачені договором, якісно та на високому професійному рівні і в установлені строки.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що терміни надання послуг встановлюються додатковими угодами до цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договору у випадку, якщо замовник на підставі письмового запиту виконавця і в узгоджений сторонами строк не забезпечить виконавця усією необхідною інформацією та/або документами, строк виконання відповідних послуг і передачі звітних документів автоматично збільшується на період такої прострочки замовника. При цьому виконавець зобов'язується передати замовнику письмове повідомлення про продовження строку надання послуг у зв'язку з несвоєчасним або неповним наданням інформації та/або документів. Зазначене повідомлення виконавець надсилає замовнику поштою, кур'єром або передає нарочно не пізніше робочого дня, наступного за останнім днем узгодженого сторонами строку надання інформації та/або документації, з додатковою відправкою у той же час факсом або сканованого варіанту на електронну пошту.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що по закінченню надання послуг, передбачених кожною окремою додатковою угодою до договору, виконавець направляє замовнику акт приймання-здачі наданих послуг (виконаних робіт) (далі - акт). Датою складання акту є дата його двостороннього підписання сторонами договору.

Пунктом 5.1 договору обмовлено, що вартість послуг та порядок оплати встановлюються сторонами в додаткових угодах до договору.

Розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Замовник самостійно несе витрати, пов'язані зі списанням грошових коштів зі свого рахунку, а виконавець самостійно несе витрати, пов'язані із зарахуванням зазначених коштів на свій поточний рахунок (п. 5.4 договору).

У пункті 8.1 договору сторони дійшли згоди стосовно того, що надані виконавцем послуги будуть ґрунтуватися на інформації, документації замовника і виконавець не несе відповідальності за ненадання або неналежне надання послуг, якщо воно спричинене ненаданням замовником необхідної інформації, документації, її неповнотою або неправдивістю.

Згідно пункту 3.1 договору цей договір набуває чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013 року, а в частині зобов'язань, що виникли протягом терміну дії договору, - до їх повного виконання.

В рамках виконання договору 22.04.2013 сторони уклали додаткову угоду №1 до цього договору (далі - додаткова угод), пунктом 1.1 якої визначено, що під інформаційно-консультаційними послугами розуміється перевірка податкового обліку УДП "Укрхімтрансаміак" за такими податками і звітами:

- податок на прибуток - квартальні декларації за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року;

- ПДВ - місячні декларації за період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року,

- рентна плата за транспортування аміаку територією України - місячні декларації за період з 01.04.2011 по 31.12.2013.

У пункті 4 додаткової угоди сторони узгодили, що в якості результатів послуг виконавець надасть свої висновки з податкової перевірки у вигляді письмового Звіту про податковий аудит (далі - звіт) російською мовою, в якому будуть викладені виявлені виконавцем помилки податкового обліку замовника і зазначені короткі рекомендації по виявленим помилкам. Виконавець надає остаточний звіт протягом пяти робочих днів після обговорення проекту звіту з замовником та усунення вказаних замовником зауважень.

У відповідності до п. 5 додаткової угоди термін початку податкової перевірки - 25.04.2013, передача проекту звіту замовнику - 31.05.2013.

Згідно з п. 6 додаткової угоди замовник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після отримання від виконавця проекту звіту затвердити проект або надіслати виконавцеві у письмовій формі чи електронною поштою зауваження стосовно його змісту і строків на їх виконання.

За умовами п. 7 додаткової угоди після усунення виконавцем усіх зауважень замовника до проекту звіту виконавець передає замовнику остаточний звіт разом з актом приймання-здачі наданих послуг (виконаних робіт).

Відповідно до п. 8 додаткової угоди вартість послуг становить 200016,00 грн, у т.ч. ПДВ 33336,00 грн.

Пунктом 9 додаткової угоди передбачено, що оплата послуг здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в наступному порядку:

- передоплата в розмірі 50% вартості послуг - після підписання договору;

- решта 50% вартості послуг - протягом трьох робочих днів з моменту підписання акту приймання-здачі послуг (виконаних робіт) або з моменту, коли послуги вважаються виконаними належним чином відповідно до пункту 4.2 договору (залежно від дати, що настала раніше).

Ця додаткова угода складена російською мовою у двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Дана додаткова угода є невід'ємною частиною договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 року і набуває чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін (п. 10 додаткової угоди).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 ГПК України).

Таким чином, факт укладення спірного договору та додаткової угоди №1 до нього у спрощений спосіб, підтверджений постановою Вищого господарського суду України від 04.04.2016 року у справі №904/10393/14 за позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" про стягнення 121 190,46 грн (т. 1, а.с. 14 19), не потребує додаткового доведення при розгляді даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, на виконання умов договору та додаткової угоди до нього, виставив позивачеві рахунок (інвойс) №144/13 від 25.04.2013 на оплату 50% попередньої оплати за додатковою угодою №1 від 22.04.2013р. до договору №60/02А від 22.04.2013р. на суму 100008,00 грн (т. 1, а.с. 34).

Позивач платіжним дорученням №662 від 30.04.2013 сплатив відповідачеві за вказаним рахунком грошові кошти у сумі 100008,00 грн (т. 1, а.с. 35).

Позивач зазначає, що, у звязку з невиконанням відповідачем послуг у встановлений договором строк, він був змушений звернутись до ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" та укласти з ним договір №1019-Суп від 27.06.2013 про надання аудиторських послуг (т. 1, а.с. 47 52).

Відповідно до п. 1.1 договору №1019-Суп від 27.06.2013 в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець надає аудиторські послуги (далі - послуги), а замовник приймає та оплачує належно надані виконавцем послуги. Аудиторські послуги за цим договором надаються шляхом:

- перевірки податкового обліку замовника з податку на прибуток за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012.

- перевірки податкового обліку замовника з податку на додану вартість за період з 01.04.2011 по 31.03.2013, а саме перевірки податкових накладних, перевірки порядку реєстрації податкових накладних та правильності розподілу податкового кредиту і віднесення розподіленого ПДВ до складу витрат;

- перевірки касових операцій, заробітної плати та авансових звітів замовника за період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року;

- перевірки земельного податку за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року.

Пунктом 2.1 договору №1019-Суп від 27.06.2013 визначено, що вартість послуг виконавця за цим договором становить 346000,00 грн, у т.ч. ПДВ 57666,67 грн.

Згідно з п. 3.1 договору №1019-Суп від 27.06.2013 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

На виконання договору про надання аудиторських послуг №1019-Суп від 27.06.2013 позивач здійснив оплату у сумі 346 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1059 від 16.07.2013 на суму 173000,40 грн та №1848 від 05.12.2013 на суму 172999,60 грн (т. 1, а.с. 82-83).

У підтвердження отримання від ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" оплачених послуг за договором про надання аудиторських послуг №1019-Суп від 27.06.2013 позивачем надано суду витяг зі Звіту про фактичні результати перевірки податкового обліку з окремих видів податків та зборів Українського Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» (т. 1, а.с. 88 - 93).

У зв'язку з викладеним позивач стверджує, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №60/02А про надання інформаційно-консультаційних послуг від 22.04.2013 спонукало його звернутись до іншого виконавця послуг та понести додаткові витрати через оплату аналогічних послуг за більш високою ціною, внаслідок чого він зазнав збитків у сумі 194434,35 грн.

Позивач проти позову заперечує та зазначає про відсутність з його боку прострочення у наданні послуг за договором, посилаючись на прострочення з боку позивача та односторонню відмову ним від виконання договору, а також порушення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Наведене і є причиною виникнення спору.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 629 ЦК України встановлено обовязковість договору для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У той же час частиною 1 статті 837 цього Кодексу передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. При цьому, договір підряду може укладатись на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

З огляду на вищенаведені положення ЦК України головною відмінністю цих договорів є те, що результат роботи за договором про надання послуг не має речового (матеріального) відтворення, як у договорі підряду, а спрямований на задоволення потреби замовника у будь-чому і споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Таким чином, аналіз умов укладеного між сторонами договору та додаткової угоди до нього не дає можливості кваліфікувати правовідносини сторін як такі, що виникли за договором про надання послуг.

Передбачене умовами договору оформлення результатів надання послуг у вигляді письмового звіту про податковий аудит, а також процедура розгляду цього звіту замовником та підготовка виконавцем остаточного звіту після усунення зауважень замовника свідчать про те, що даний договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 цього Кодексу, зокрема, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до пункту 5 додаткової угоди до договору відповідач повинен був надати позивачеві обумовлені договором послуги у строк до 31.05.2013 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України на сторони покладено обов'язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав своїх договірних зобовязань, чим порушив умови договору та вимоги чинного законодавства.

Відповідач у відзиві на позов стверджує про передачу ним позивачеві у строк до 31.05.2013 проекту звіту для обговорення (т. 1, 137-153), складання якого є результатом послуг за договором і підтверджує їх фактичне надання.

Також відповідачем на підтвердження виконання передбачених договором послуг надано документи, які свідчать про відрядження його працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до позивача у період з 13.05.2013 по 24.05.2013, а саме: копії наказів про призначення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на роботу; копії наказів ТОВ «БДО» про відрядження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 копії залізничних квитків на потяг «Дніпропетровськ-Київ», «Київ-Дніпропетровськ» на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, копії квитанцій до прибуткових касових ордерів ТОВ «Амас» (т. 1, а.с. 190-204).

Відсутність у матеріалах справи доказів направлення або вручення позивачеві проекту звіту про податковий аудит у строк до 31.05.2013 не дає суду можливості встановити своєчасність передання відповідачем результатів надання інформаційно-консультаційних послуг за договором, проте наявні у матеріалах справи докази підтверджують факт надання цих послуг за документами позивача, що були наявними у відповідача.

Положеннями статті 849 ЦК України визначені права замовника під час виконання роботи, зокрема: - якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; - якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Позивачем не надано і матеріали справи не містять доказів звернення УДП «Укрхімтрансаміак» до відповідача з вимогою щодо передачі йому результатів наданих за договором послуг (виконання обовязку в натурі) або доказів повідомлення відповідача про відмову від договору у межах терміну його дії у звязку із порушенням відповідачем строків надання цих послуг (виконання робіт).

У пункті 3.1 договору визначено, що він діє до 31.12.2013, а в частині зобовязань, які виникли протягом терміну дії цього договору до їх повного виконання.

Приписами статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено можливості односторонньої відмови від зобовязань, визначених його змістом, або односторонньої зміни умов цього договору.

Згідно статей 598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що 27.06.2013, тобто у межах терміну дії договору №60/02А про надання інформаційно-консультаційних послуг від 22.04.2013, позивачем було укладено договір №1019-Суп про надання аналогічних послуг з іншим виконавцем ТОВ Аудиторська фірма "Капітал Груп". Таким чином, фактично позивач в односторонньому порядку відмовився від укладеного ним із відповідачем договору до закінчення терміну його дії, не повідомивши відповідача про таку відмову. Зазначені дії свідчать про порушення ним взятих на себе зобовязань за договором, у тому числі щодо прийняття наданих послуг (виконаних робіт) та проведення кінцевих розрахунків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд також виходив із наступного.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з угод або в наслідок заподіяння шкоди, що передбачено ст. 11 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, у відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних винних дій відповідача у завданні збитків (шкоди), та причинного зв'язку між збитками позивача та діями відповідача.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, від 04.07.2011 у справі № 51/250.

З аналізу наведеного слідує, що вимога про відшкодування збитків може пред'являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобовязань, заявив до стягнення з нього збитки у сумі 194434,35 грн, з яких: 100008,00 грн - витрати у вигляді попередньої оплати за договором з відповідачем та 94 426,35 грн - додаткові витрати позивача у вигляді різниці у вартості послуг з аудиту податку на прибуток та додану вартість за договорами з відповідачем і ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп".

В обґрунтування заявлених вимог про відшкодування збитків позивач, зокрема, посилається на статтю 621 ЦК України, згідно якої у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Проте умовами укладеного між сторонами договору не передбачено можливості доручення позивачем виконання третій особі невиконаної відповідачем роботи з наступною вимогою до нього про відшкодування збитків, так само, як і не передбачено можливості односторонньої відмови від договору.

Матеріалами справи підтверджений факт виконання відповідачем обумовлених договором послуг (робіт), тому позивач безпідставно зверненувся за отриманням цих послуг до іншого виконавця - ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп" на підставі укладеного з ним договору № 1019-Суп від 27.06.2013 та відмовився від укладеного договору з відповідачем.

У звязку з чим сплачена позивачем попередня оплата у сумі 100008,00 грн не може вважатися його збитками, оскільки є оплатою за фактично виконані послуги (роботи).

Обґрунтовуючи розрахунок 94426,35 грн збитків, що є частиною збитків у загальній сумі 194434,35 грн, позивач зазначив її як від'ємне значення між сумою договору, укладеного з відповідачем (200016,00 грн) та вартістю послуг з аудиту податку на прибуток та податку на додану вартість у сумі 294278,35 грн за договором, укладеним із ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп".

Вартість послуг з аудиту податку на прибуток та податку на додану вартість у сумі 294278,35 грн позивач підтверджує копією витягу з робочих документів ТОВ "АФ "Капітал Груп" щодо перевірки позивача згідно з укладеним між ними договором №1019-Суп від 27.06.2013 (т. 1, а.с. 221).

Проте, ця сума є меншою і фактично складає 94262,35 грн (200 016 - 294278,35 = 94262,35).

Однак навіть ця сума не є різницею у вартості послуг з аудиту податку на прибуток та додану вартість, яку позивач вважає збитками, оскільки вона визначена ним шляхом порівняння фактичних його витрат на ці послуги, сплачені на користь ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп" із загальною сумою договору - 200016,00 грн, до складу якої окрім вартості послуг з аудиту цих двох обов'язкових платежів входить також вартість послуг з аудиту рентної плати за транспортування аміаку територією України.

Тому співставлення цих двох величин не є співрозмірним. До того ж, позивачем не надано доказів економічної обґрунтованості та доцільності понесення витрат саме в такому розмірі.

Отже, як встановлено судом, позивач, заявляючи вимоги про відшкодування збитків, не довів протиправності поведінки відповідача та його вини, причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та завданими збитками і не надав суду обґрунтування зроблених ним витрат, тобто не довів повного складу цивільного правопорушення у діях відповідача, необхідного для застосування такої міри відповідальності.

Позовні вимоги про стягнення 49579,74 грн неустойки не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 199 ГК України встановлено, що виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами пункту 6.1 договору у випадку порушення строків надання послуг з вини виконавця, він сплачує замовнику неустойку за кожний день прострочення надання послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє протягом прострочки від вартості послуг відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач за порушення відповідачем умов договору щодо строків надання послуг заявив до стягнення з нього неустойку в сумі 49579,74 грн за період з 04.11.2015 по 02.06.2016.

Однак, виходячи умов договору та вимог ст. 232 ГК України, нарахування неустойки можливе лише протягом шести місяців від початку прострочки відповідачем виконання договірного зобов'язання, а саме за період з 01.06.2013 по 01.12.2013.

Отже, позивач здійснив розрахунок пені поза межами шестимісячного строку, встановленого приписами ст. 232 ГК України.

Оскільки визначення розміру позовних вимог є процесуальним правом позивача, передбаченим ст. 22 ГПК України, а чинним господарським процесуальним законодавством не передбачено повноважень суду щодо виходу за межі позовних вимог, у тому числі шляхом самостійної зміни періоду нарахування штрафних санкцій, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 49579,74 грн задоволенню не підлягають.

Тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно частини 2 статті 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Заперечення відповідача стосовно відсутності прострочки з його боку з підстав притримання ним передачі проекту звіту через оспорювання позивачем укладення спірного договору, а також відсутності прострочки з його боку у зв'язку з прострочкою позивача у наданні необхідних документів не підтверджуються належними і допустимими доказами у справі, і у звязку з чим не можуть бути прийняті судом до уваги.

Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності (в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів розяснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Враховуючи викладене, заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає за відсутністю підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви, з урахуванням часткового повернення судового збору у зв'язку зі зменшення розміру позовних вимог, витрати за подачу апеляційної скарги, що в загальній сумі складають 7492,61 грн, покладаються на позивача.

Згідно з п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Сума судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги складає 3924,70 грн, касаційної скарги 4281,49 грн, а всього 8206,19 грн, які згідно ст. 49 ПК України покладаються на позивача зі стягненням на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати в сумі 7492,61 грн покласти на позивача.

3. Стягнути з Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" (49000, м. Дніпро, вул. Сєрова, 4; ) 8206,19 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В судовому засідання відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11.04.2017.

Суддя В.Д. Воронько