ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 квітня 2017 р. Справа №903/237/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком"

до відповідача: Управління соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації у Волинській області

про стягнення 8069,30 грн.

Суддя Шум М.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №928 від 12.12.2016р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було.

В судовому засіданні згідно ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком" звернулося з позовом до Управління соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації у Волинській області про стягнення 64532,95 грн. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії населення, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

31.03.2017р. від відповідача надійшов відзив, в якому просять у задоволені позову відмовити, з наступних підстав:

- на відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам у 2016 році не передбачено;

- договір про відшкодування витрат за встановлення та користування телефоном громадянам, які користуються пільгами, Управлінням з позивачем не укладався.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з врахуванням поданих зменшень (вх.№01-65/69/17 від 04.04.2017р.) підтримала, позов просила задоволити в розмірі 8069,30 грн..

Суд розглядає справу з нової ціни позову в розмірі 8069,30 грн..

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку сторін не було визнано обовязковою, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами, заслухавши пояснення представника позивача,

встановив:

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг(затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11.04.2012р. №295), установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У період з січня по грудень 2016р. позивачем надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню Ковельського району Волинської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія відповідних положень Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства" на загальну суму 174509,48 грн..

Однак, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг в період з січня по грудень 2016р., відповідачем відшкодовані частково в сумі 166440,18 грн., в результаті чого на час розгляду справи існує заборгованість в розмірі 8069,30 грн..

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частини 1-2 ст.193 Господарського кодексу України(далі ГК України) встановлюють, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.525, 526 ЦК України).

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно п.9 ст.87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

Відповідно до підп. б п.4 ч.1 ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету(далі - Порядок), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України.

Згідно п.20-4 ст.91Бюджетного кодексу України, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки зокрема на пільги з послуг звязку.

Згідно п.3 Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Ковельського району Волинської області є Управління соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації у Волинській області, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню Ковельського району Волинської області послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Заперечення відповідача судом відхиляються виходячи з наступного.

Чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Частина 2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Також, Європейським судом з прав людини в рішенні у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку, що вимог позивача підставні та підлягають до задоволення в повному обсязі(8069,30 грн.).

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У звязку з тим, що спір до розгляду судом доведено з вини відповідача, відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України на нього слід покласти судові витрати по справі.

Посилання відповідача на п.19 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого структурні підрозділи місцевих державних адміністрації, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення(яким є відповідач) звільнені від сплати судового збору, відхиляються судом, оскільки дана норма встановлює пільги при зверненні до суду, а не при стягненні з такої особи, відповідача(в даному випадку Управління) судового збору за розгляд справи в суді.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Ковельської районної державної адміністрації у Волинській області (45000, Волинська обл., м. Ковель, вул. Івасюка, буд. 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"(01601, м. Київ, бульвар Т.Шевченка, 18, ) в особі Волинської філії(43025, м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 28, ) 8069,30 грн. та 1600 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено

10.04.2017

Суддя М. С. Шум