ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Справа № 920/1135/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників сторін:

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 28.11.2016 р. № 14/00-021959;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №560 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 18.01.2017 р. у справі № 920/1135/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Еквівес, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства Глухівський завод Електропанель, м. Глухів, Сумська область

про стягнення 40802,64 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Еквівес звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача-Публічного акціонерного товариства Глухівський завод Електропанель 40802,64 грн., в тому числі: 25088,00 грн. боргу за договором поставки № 952-2016 від 11.02.2016 р., 11386,75 грн. пені та 864,96 грн. 3% річних, а також 3462,93 грн. збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного Договору.

Рішенням господарського суду Сумської області від 18.01.2017 р. у справі № 920/1135/16 (суддя Резніченко О.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Глухівський завод Електропанель на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Еквівес 25088,00 грн. боргу, 10391,46 грн. пені, 797,07 грн. 3% річних та 1225,14 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зокрема посилається на те, що ним на дату подання позову повністю сплачено вартість товару, поставленого йому за договором поставки № 952-2016 від 11.02.2016 р.

Крім того, відповідач посилається на суперечливий висновок про здійснення позивачем поставки товару на суму 35468 грн. за Специфікацією № 10 та видатковою накладною Е-1912 від 15.09.2016 р., оскільки в рішенні суд одночасно зазначив про ненадання позивачем зазначеної видаткової накладної та неможливість встановлення, у звязку з цим, дати отримання товару та розрахувати період прострочення для нарахування 3% річних, пені, і т. ін.

Сторони, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не скористалися своїм правом на участь в ньому, ухвалу суду від 13.08.2017 р., якою їх зобовязано надати докази оплати продукції за спірним Договором, звірити розрахунки за Договором й надати суду акт звірки, не виконано, у звязку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку, передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, встановлено наступне.

11.02.2016 р. між сторонами укладено договір поставки № 952-2016 (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору позивач на умовах, в порядку та строки, передбачені Договором, зобовязується поставляти і передавати у власність відповідача майно, а відповідач зобовязується приймати та оплачувати майно, перелік і кількість якого визначається специфікаціями, які є невідємними частинами Договору.

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що зобовязання позивача по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару в розпорядження відповідача у вищезазначеному пункті поставки за умови точної відповідності поставленого товару Договору та відповідній специфікації по строкам, номенклатурі і обсягу, після надання позивачем супроводжувальних документів, зазначених в п. 3.3 Договору.

Відповідно до пункту 3.3. Договору у момент передачі товару постачальник зобовязаний надати покупцеві наступні товаросупровідні документи:

-рахунок-фактуру;

-видаткову накладну;

-товарнотранспортну (залізничну) накладну;

-сертифікат якості та/ або сертифікат відповідності;

-технічний паспорт;

-технічну і експлуатаційну документацію.

Сторонами до Договору підписано кілька Специфікацій і відповідно до кожної з них здійснено поставки на загальну суму 475095 грн., а саме:

- за Специфікацією № 1 від 17.02.2016 р. на суму 59517 грн. 60 коп., поставка здійснена згідно з видатковою накладною № Е 198 від 17.02.2016 р.;

- за Специфікацією № 2 від 01.03.2016 р. на суму 197808 грн., поставка здійснена згідно з видатковою накладною № Е -278 від 25.03.2016 р.;

- за Специфікацією № 3 від 19.03.2016 р. на суму 7500 грн. 24 коп., поставка здійснена згідно з видатковою накладною № Е-454 від 29.03.2016 р.;

- за Специфікацією № 4 від 06.04.2016 р. на суму 169800 грн., поставка здійснена згідно з видатковими накладними: №№ Е-521 від 25.04.2016 р., Е-521/1 від 27.04.2016 р., Е-521/2 від 13.05.2016 р., Е-521/3 від 18.05.2016 р.;

- за Специфікацією № 5 від 25.07.2016 р. на суму 5001 грн. 16 коп., поставка здійснена згідно з видатковою накладною № Е-641 від 27.04.2016 р.;

- за Специфікацією № 10 від 11.02.2016 на загальну суму 35468 грн., поставка здійснена згідно з видатковою накладною № Е-1912 від 15.09.2016 р.

Позивачем надані копії вищенаведених видаткових накладних до Специфікацій №№ 1,2,3,4,5 на загальну суму 439626,76 грн.

Накладної № Е-1912 від 15.09.2016 р. до Специфікації № 10 позивачем до матеріалів справи не надано, проте представник відповідача в судовому засіданні не заперечує отримання відповідачем товару на суму, зазначену в позовній заяві за всіма наведеними Специфікаціями №№ 1,2,3,4,5,10, але заперечує факт оформлення поставки за Специфікацією № 10 видатковою накладною Е-1912 від 15.09.2016 р. та стверджує про оплату цього товару в повному обсязі.

У зазначених Специфікаціях передбачено, що строк оплати становить 21 календарний день.

Позивач зазначає, що відповідач допустив прострочення оплати товару, поставленого за Специфікаціями №№ 1,2,3,4,5,10, а по деяких Специфікаціях товар оплачено частково або взагалі не оплачено, а саме:

- за Специфікацією № 1 від 17.02.2016 р. зобовязання з оплати поставленого товару на суму 59517 грн. 60 коп. (остання дата оплати згідно з умовами Специфікації позивачем визначена - 11.03.2016 р.) виконано наступним чином: сплачено 28.03.2016 р. -на суму 45000 грн. (прострочення платежу на 16 днів) та 08.04.2016 р. - на суму 14517,60 грн. (прострочення платежу на 27 днів);

- за Специфікацією № 2 від 01.03.2016 р. зобовязання з оплати поставленого товару на суму 197808 грн.(остання дата оплати згідно з умовами Специфікації позивачем визначена-16.04.2016 р.),виконано наступним чином: 21.04.2016 р. на суму 30000 грн.(прострочення платежу на 5 днів), 26.04.2016 р.- на суму 45000 грн.(прострочення платежу на 10 днів),12.05.2016 р. на суму 30 000 грн.(прострочення платежу на 26 днів), 06.06.2016 р. на суму 15000 грн.(прострочення платежу на 50 днів), 08.06.2016 р. на суму 10 000 грн. (прострочення платежу на 51 день), 22.06.2016 р. на суму 5000 грн.(прострочення платежу на 65 днів). Заборгованість за цією Специфікацією станом на 01.07.2016 р. складає 62808 грн. із простроченням платежу на 75 днів;

- за Специфікацією № 3 від 19.03.2016 р. зобовязання з оплати поставленого товару на суму на суму 7500 грн. 24 коп.(остання дата оплати згідно з умовами Специфікації позивачем визначена -18.04.2016 р.) не виконано, прострочення цього платежу станом на 01.07.2016 р. складає 79 днів.;

- за Специфікацією № 4 від 06.04.2016 р.зобовязання з оплати поставленого товару на суму 169800 грн. не виконано, а прострочення платежу становить: за накладною № Е-521 від 25.04.2016 р.- 44 дні;за накладною Е-521/1 від 27.04.2016 р.-46 днів; за накладною Е-521/2 від 13.05.2016 р.-26 днів;за накладною Е-521/3 від 18.05.2016 р.-21 день;

- за Специфікацією № 5 від 25.07.2016 р. зобовязання з оплати поставленого товару на суму 5001 грн. 16 коп.(остання дата оплати згідно з умовами Специфікації позивачем визначено-20.05.2016 р.) не виконано, прострочення цього платежу станом на 01.07.2016 р. складає 46;

- за Специфікацією № 10 від 11.02.2016 р. зобовязання з оплати поставленого товару на загальну суму 35468 грн. (остання дата оплати згідно з умовами Специфікації позивачем визначено -08.10.2016 р.) не виконано, прострочення цього платежу станом на 09.11.2016 р. складає 33 дні.

Будь яких платіжних документів про здійснення відповідачем оплат за Договором сторонами до матеріалів справи не надано та акт звірки сторонами на вимогу суду не складено.

Натомість відповідач в апеляційній скарзі зазначає про проведення ним оплат за Договором на загальну суму 376 543 грн.,які він вважає здійсненням оплати товару за наведеними Специфікаціями в повному обсязі, не надаючи доказів для підтвердження таких оплат, а саме зазначає про здійснення ним наступних платежів за Договором: 28.03.2016 р.- на суму 45000 грн.; 08.04.2016 р. -на суму 14517,60 грн.; 21.04.2016 р. на суму 30000 грн.; 26.04.2016 р. на суму 45 000 грн.; 12.05.2016 р. на суму 30 000 грн.; 06.06.2016 р. - на суму 15000 грн.; 08.06.2016 р. -на суму 10000 грн.; 22.06.2016 р.- на суму 5000 грн.; 06.07.2016 р.- на суму 5000 грн.; 08.07.2016 р. - на суму 5000 грн.; 12.07.2016 р. -на суму 15000 грн.; 20.07.2016 р. на суму 19000 грн.;29.07.2016 р.-на суму 19 000 грн.; 02.08.2016 р.-на суму 22000 грн.; 10.08.2016 р. на суму 97026 грн.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Як зазначено вище, наявними у матеріалах справи видатковими накладними підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за Договором згідно зі Специфікаціями 1,2,3,4,5 і відповідач визнає зазначені поставки.

Щодо специфікації № 10, відповідач також визнає отримання зазначеного в ній товару на суму 35468 грн., проте заперечує оформлення такої поставки.

Частиною 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доводитися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Таким чином, факт отримання відповідачем від позивача за Договором товару на суму 35468 грн. згідно зі Специфікацією № 10 вважається доведеним, але через відсутність у матеріалах первинних документів щодо такої поставки, не вбачається дата такої поставки.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, у п. 1 Специфікацій передбачено, що строк оплати становить 21 календарний день.

Зважаючи на те, що норма статті 692 Цивільного кодексу України та п. 1.1. Договору обовязок оплати товару повязують саме з його прийняттям, а не з іншою подією, зазначений пункт слід розуміти як встановлення строку (21 день), початок якого повязано саме з подією поставки товару, а тому відповідач зобовязаний оплатити товар протягом 21 дня з моменту поставки.

Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповдіно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі

обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис,прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначені видаткові накладні відповідають вимогам законодавства щодо первинних документів, а тому є належними та допустимими доказами, які фіксують факт передачі позивачем відповідачу зазначеного в них товару в день, який у відповідному реквізиті зазначений як дата накладної, оскільки первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Отже строк оплати товару, поставленого за Специфікаціями 1,2,3,4,5, до яких позивачем надано відповідні видаткові накладні, почався наступного дня, після дати відповідної видаткової накладної, яка і є датою поставки та закінчився 21 дня після зазначеної дати.

Щодо отриманого відповідачем товару за Договором згідно зі Специфікацією № 10 на суму 35468 грн., дату поставки встановити неможливо через відсутність первинних документів на підтвердження такої поставки, проте, оскільки сторони підтверджують факт здійснення такої поставки задовго до подання позову, 21-денний строк оплати на час подання позову є таким, що настав.

Згідно з п. 1 та п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, договору; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, як зазначалося вище, відповідач отримав товар за Специфікаціями 1,2.3,4.5,10, строк оплати якого настав, сторони підтверджують часткову оплату відповідачем такого товару відповідно до платежів, зазначених в позовній заяві, відповідач доказів оплати товару на більшу суму не надав, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що заявлена в позові сума основного боргу - 25088 грн. є доведеною та підлягає стягненню з відповідача.

Доводи відповідача щодо ненадання позивачем при переданні товару всіх товаросупровідних документів, передбачених пунктом 3.3. Договору, а саме рахунків-фактур, товарнотранспортних (залізничних) накладних, сертифікатів якості та або/ сертифікатів відповідності, технічних паспортів, технічної та експлуатаційної документації, є безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів звернення до позивача з вимогами в порядку, передбаченому статтею 666 Цивільного кодексу України щодо виконання встановленого ч. 2 статті 662 цього Кодексу обовязку продавця з передачі разом з товаром його приналежностей та документів, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до Договору і в матеріалах справи відсутні будь-які претензії з цього приводу.

Крім цього, в пункті 4.1. Договору сторони узгодили, що приймання продукції на підставі фактичних даних щодо якості і кількості здійснюється відповідно до звичаїв ділового обороту, під якими вони розуміють Інструкцію про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та Інструкцію про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 25.04.1966 р. № П-7. Проте в матеріалах справи відсутній складений у відповідності до п. 14 Інструкції № П-7 акт про фактичну якість і комплектність продукції, який складається в разі відсутності супроводжувальних документів та документів, що засвідчують якість та комплектність продукції із зазначенням того, які документи відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення 11386,75 грн. пені, 864,96 грн. 3% річних, а також 3462,93 грн.збитків, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про їх часткове задоволення, а саме в частині 10391,46 грн. пені та 797,07 грн. 3% річних, виходячи з наступних підстав

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, позивач в позовній заяві зазначив про здійснення відповідачем оплати товару за Специфікацією №1 (на суму 45000 грн.-28.03.2016 р. та на суму 14517,60 грн.) із простроченням встановленого в ній строку оплати, часткову оплату товару за Специфікацією № 2 (на суму 30000 грн.-21.04.2016 р. та на суму 45 000 грн- 26.04.2016 р., на суму 30000 грн.-12.05.2016 р., на суму 15000 грн. - 06.06.2016 р., на суму 10000 грн. -08.06.2016 р., на суму 5000 грн. -22.06.2016 р. ) із простроченням встановленого в ній строку оплати та наявність простроченої заборгованості станом на 01.07.2016 р. в сумі 62808 грн., а також про повну неоплату товару за Специфікаціями № № 3,4,5,10 із простроченими сумами заборгованості станом на 01.07.2016 р. відповідно на 7500,24 грн., 169800 грн.,5001,16 грн. та 35468 грн.

Позивачем не надано платіжних документів щодо здійснення відповідачем зазначених платежів, але відповідач в апеляційній скарзі підтвердив здійснення зазначених в позовній заяві платежів, зазначивши такі ж самі їх суми і дати, а саме:

28.03.2016 р.- на суму 45000 грн.; 08.04.2016 р. -на суму 14517,60 грн.; 21.04.2016 р. на суму 30000 грн.; 26.04.2016 р. на суму 45 000 грн.; 12.05.2016 р. на суму 30 000 грн.; 06.06.2016 р. - на суму 15000 грн.; 08.06.2016 р. -на суму 10000 грн.; 22.06.2016 р.- на суму 5000 грн.

Також відповідач в апеляційній скарзі додатково зазначив про здійснення ним платежів, не зазначених в позовній заяві, які не підтверджені будь-якими доказами, а саме: 06.07.2016 р.- на суму 5000 грн.; 08.07.2016 р. - на суму 5000 грн.; 12.07.2016 р. -на суму 15000 грн.; 20.07.2016 р. на суму 19000 грн.; 29.07.2016 р.-на суму 19 000 грн.; 02.08.2016 р.-на суму 22000 грн.; 10.08.2016 р. на суму 97026 грн.

Зважаючи на наведене, доведеними є платежі, зазначені в позовній заяві, тобто платежі:

- за Специфікацією № 1 : 28.03.2016 р.- на суму 45000 грн.- та 08.04.2016 р. - на суму 14517,60 грн.;

-за Специфікацією № 2: 21.04.2016 р.- на суму 30000 грн.; 26.04.2016 р.- на суму 45 000 грн., 12.05.2016 р.- на суму 30000 грн.; 06.06.2016 р.- на суму 15000 грн. ; на 08.06.2016 р.- суму 10000 грн.; 22.06.2016 р.- на суму 5000 грн.

Відповідно є доведеною наявність прострочення за Специфікаціями 1,2,3.4,5.

Інші платежі, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а саме: 06.07.2016 р.- на суму 5000 грн.; 08.07.2016 р. - на суму 5000 грн.; 12.07.2016 р. -на суму 15000 грн.; 20.07.2016 р. на суму 19000 грн.; 29.07.2016 р.-на суму 19 000 грн.; 02.08.2016 р.-на суму 22000 грн.; 10.08.2016 р. на суму 97026 грн;, не підтверджені жодними доказами, незважаючи на те, що суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України створив сторонам необхідні умови для встановлення на засадах змагальності фактичних обставин справи, зобовязавши сторони ухвалою від 13.03.2017 р. (а.с. 133-134 ) надати докази оплати продукції за спірним Договором, провести звірку взаєморозрахунків сторін за цим Договором та надати суду акт звірки.

Як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, за Специфікацією № 10, встановити дату початку прострочення з оплати ціього товару є неможливим.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в розрахунку 3% річних визначив періоди нарахування за кожномим фактом поставки, зафіксованим відповідною видатковою накладною, проте, господарський суд першої інстанції правомірно здійснив перерахунок 3% річних з урахуванням встановлених в п. 1 Специфікацій строку та правил обчислення строків, встановлених статтями 253, 254 Цивільного кодексу України, зазначивши, що:

- за Специфікацією № 1 на суму 59517 грн. позивач зазначає період порушення з 11.03.2016 р. по 28.03.2016 р., однак початком періоду прострочення було 10.03.2016 р.;

- за Специфікацією № 2: на суму 197808 позивач зазначає період з 16.04.2016 р. по 21.04.2016 р.; на суму 167808 грн. з 21.04.2016 р. по 26.04.2016 р. (однак прострочення почалось 22.04.2016); на суму 122808 грн. з 26.04.2016 р. по 13.05.2016 р. (однак порушення почалось 27.04.2016); на суму 92808 з 12.05.2016 р. по 06.06.2016 р. (однак порушення почалось з 13.05.2016); на суму 77808 з 06.06.2016 р. по 08.06.2016 р. (однак порушення почалось з 07.06.2016); на суму 67808 з 08.06.2016 р. по 22.06.2016 р. (однак порушення почалось з 09.06.2016 р.); на суму 62808 з 22.06.2016 р.по 01.07.2016 р.(однак порушення почалось з 23.06.2016 р.);

- за Специфікацією № 3 на суму 7500 грн. 24 коп. позивач зазначає період з 18.04.2016 р. по 01.07.2016 р., однак початком періоду прострочення було 20.04.2017 р.;

- за Специфікацією № 4: на суму 35448 з 18.05.2016 р. по 01.07.2016 р.(однак порушення почалось з 17.05.2016 р.); на суму 40874 грн. 40 коп. з 20.05.2016 р. по 01.07.2016 р. (однак порушення почалось з 19.05.2016); на суму 8402 грн. 40 коп. з 04.06.2016 р. по 01.07.2016 р.; на суму 21268 грн. 80 коп. з 09.06.2016 р. по 01.07.2016 р.;

- за Специфікацією № 5 на суму 5000 грн. 16 коп. позивач зазначає період з 20.05.2016 р. по 01.07.2016 р., однак початком періоду прострочення було 19.05.2016 р.

Здійснивши відповідний перерахунок суми 3% річних за вищезазначені періоди, врахувавши вірні дати початку періоду порушення зобов'язань, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що сума 3 % річних складає 1148 грн. 23 коп.

Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Проте, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку , що стягненню підлягає 797 грн. 07 коп. за загальний період з 11.03.2016 р.по 01.07.2016 р.

Стосовно нарахування 3% річних в сумі 67 грн. 86 коп. за період з 08.10.2016 р. по 09.11.2016 р., господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню, пославшись на те, що оскільки позивачем не надано видаткової накладної № Е-1912 від 15.09.2016р. на суму 35468 грн., встановити дату отримання товару відповідачем та розрахувати період прострочення та здійснити нарахування 3% річних є неможливим.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.3 Договору, в разі несвоєчасної оплати поставленного товару, позивач має право вимагати, а відповідач за вимогою позивача сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в момент виникнення прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення оплати.

Господарський суд першої інстанції, здійснивши перерахунок суми пені за аналогічні для 3% річних періоди прострочення, врахувавши вірні дати початку періоду порушення зобов'язань, дійшов правомірного висновку, що сума пені за загальний період з 10.03.2016 по 01.07.2016 складає 14508 грн. 03 коп.

Проте, оскільки суд, відповідно до ст. 83 ГПК України, не може виходити за межі позовних вимог, то за вищезазначені періоди, врахувавші вірні дати початків періоду, однак не виходячи за періоди, які самостійно зазначені позивачем, суд правомірно стягнув 10391 грн. 46 коп. за загальний період з 10.03.2016 р.по 01.07.2016 р.

Стосовно нарахування пені в сумі 995 грн. 29 коп. за період з 08.10.2016 р. по 09.11.2016 р. за Специфікацією № 10, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в її задоволенні, оскільки встановити дату отримання товару відповідачем та розрахувати період прострочення та нарахування пені є неможливим.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 3462 грн. 93 коп., відповідно до п. 6.2 Договору, обґрунтовуючи ці вимоги тим, що з метою закупівлю продукції, яка поставлялась згідно з Договором, оформлено договір овердрафтного кредитування № ОВ-КІЕ-182 від 25.12.2015 р. і за період невиконання зобовязань з оплати з боку відповідача, позивачем сплачено проценти за користування овердрафтом за ставкою у розмірі 28,5%, що дорівнює 2537 грн. 68 коп. за травень та 925 грн. 25 коп. за червень місяць 2016р .

Відмовляючи в задоволенні зазначених вимог, господарський суд першої інстанції правомірно виходив з наступних підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами є господарськими зобовязаннями, виконання яких регулюється, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідними положеннями Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відшкодування збитків, як встановлено ч.2 ст. 217 Господарського кодексу України, є одним із видів господарських санкцій, що застосовуються у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, крім іншого: додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Збитками є грошовий вираз завданої шкоди.

Проте, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наяність всіх елементів складу цивільного правопорушення, тобто кредитору необхідно обовязково довести факти порушення зобовязання, наявність та розмір збитків, а також причинний звязок між порушенням боржником зобовязання та заподіяними кредитору збитками.

Крім того відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

В підтвердження збитків позивач зазначає договір овердрафтного кредитування, однак всупереч ст.ст. 32-34 ГПК України ні договору, ні будь-яких інших доказів позивач не надав.

Крім того, позивачем не надано обгрунтованого розрахунку зазначеного розміру понесених збитків, не міститься у справі також і доказів виконання такого договору та посилань на нього у правовідносинах сторін для визначення відповідного звязку.

Отже позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження реально понесених збитків.

Виходячи з наведеного, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Сумської області від 18.01.2017 р. у справі № 920/1135/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційній інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Медуниця О.Є.