КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2017 р. Справа№ 910/22947/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Жук Г.А.

Агрикової О.В.

за участі секретаря судового засідання: Степанець О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мединський М.М. довіреність № б/н від 08.02.17

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 457 від 02.12.16

від третьої особи 1: Цуканова С.Г. довіреність № 27-6895/17 від 30.03.17

від третьої особи 2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року

у справі № 910/22947/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра та Гарантія",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача - ОСОБА_5

про визнання Договору купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 недійсним та застосування наслідків його недійсності, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерного товариства "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання Договору купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 р. недійсним та застосування наслідків недійсності вказаного правочину (а.с. 8-12).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.03.2014, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" є нікчемним, з огляду на його невідповідність вимогам ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також у зв'язку з його вчиненням з боку ПАТ "Дельта Банк" без необхідного обсягу господарської компетенції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі № 910/22947/16 відмовлено у задоволенні позову (а.с. 100-106).

03 березня 2017 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось з апеляційною на рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі №910/22947/16, в якій просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі №910/22947/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Жук Г.А.

15 березня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі №910/22947/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Жук Г.А., справу призначено до розгляду на 05 квітня 2017 року.

05 квітня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 12 квітня 2017 року.

У судовому засіданні 12 квітня 2017 року представники ПАТ "Дельта Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги - задовольнити.

Крім того, представником ПАТ "Дельта Банк" надано колегії суддів оригінал Договору купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 р., який було оглянуто та досліджено колегією суддів з подальшим поверненням представнику ПАТ "Дельта Банк".

Представник ТОВ "Довіра та Гарантія" в судовому засіданні 12 квітня 2017 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник ОСОБА_5 в судове засідання 12 квітня 2017 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується витягом з офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення (ухвали про відкладення розгляду справи на 12.04.2017 р.), (а.с. 161).

Враховуючи роз'яснення, викладені у абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами перших інстанцій" та ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника ОСОБА_5 не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника вказаної особи.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

14 вересня 2007 року між ОСОБА_5, як позичальником та АКБ "УкрСиббанк" укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - Кредитний договір) відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США (USD), в сумі 123000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином виконувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 20-23).

Відповідно до умов п. 2.1. Кредитного договору, виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечуються Іпотечним договором (майнова порука), укладеним з ОСОБА_6 та посвідченим 14.09.2007 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. за реєстровим №2792, предметом іпотеки за яким є однокімнатна квартира (АДРЕСА_1) та Договором поруки №141509 від 14.09.2007, укладеним з ОСОБА_8

08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк", як продавцем та ПАТ "Дельта Банк", як покупцем укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №2949, 2950 (далі - Договір купівлі-продажу від 08.12.2011 р.) (а.с. 26-44).

За умовами п. 2.1.(а)., 2.1.(с)., Договору купівлі-продажу від 08.12.2011 р. продавець погодився продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погодився придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі. Сторони погодилися, що після передачі покупець може продати (відступити) будь-які права вимоги за кредитами (в цілому або в частині) будь-якій третій особі на власний вибір без необхідності отримання згоди продавця на такий продаж (відступлення) та без надання повідомлення продавцю.

Відповідно наявного у матеріалах справи нотаріально посвідченого додатку № 1 (перелік прав вимоги за кредитами) до виписки з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк", оціночна вартість права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0, укладеного з ОСОБА_5 складала 138016,03 грн., а загальний розмір грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором складав 123 000,00 доларів США (а.с. 165-166).

25 березня 2014 року ПАТ "Дельта Банк", як продавцем та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія", як покупцем укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги (Договір купівлі-продажу від 25.03.2014 р.), відповідно до умов якого продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну (п. 2.1. цього Договору) (а.с. 14-18).

Згідно з п. 2.3. Договору купівлі-продажу від 25.03.2014 р. права вимоги переходять від продавця до покупця та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Пунктом 1.1., 3.1. Договору купівлі-продажу від 25.03.2014 р. сторони погодили, що за продаж (відступлення) продавцем прав вимоги за цим договором покупець зобов'язаний сплатити продавцю загальну купівельну ціну, яка є сумою всіх купівельних цін за права вимоги, зазначених у Додатку 1 та становить 20000 грн.

У Додатку-1 до Договору від 25.03.2014 р. сторонами погоджено, що загальна сума вимог, які виникли і нараховані за Кредитним договором №0 від 14.09.2007 р. на день укладення Договору складає 134445,57 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.03.2014 складає 1395034,12 грн. (а.с. 18).

25 березня 2014 року позивач та відповідач підписали Акт приймання-передачі прав вимоги за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, яким підтвердили, що продавець продав (відступив) покупцю, а покупець прийняв права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.09.2007, зі всіма змінами та доповненнями до нього, укладеним з ОСОБА_5 Також цим актом покупець та продавець підтвердили, що покупець сплатив продавцю погоджену сторонами купівельну ціну, яка становить 20000,00 грн. (а.с. 19).

Звертаючись зі вказаним позовом ПАТ "Дельта Банк" зазначає, спірний Договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.03.2014 р. відповідає підпадає ознакам нікчемності правочину, визначеним положеннями п. 1-3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, за твердженням позивача, ПAT "Дельта банк" проведено засідання Кредитного комітету банку від 06.03.2014 (Протокол №12/55-2) без участі та погодження з куратором, змінено умови кредитування за кредитним договором, виведено із забезпечення іпотеку, відступлено права вимоги за кредитним договором третій особі - кредитору банку за ціною яка на 98% не відповідає інтересам банку, списано за даними бухгалтерського обліку заборгованість позичальника. Вказане на думку позивача є порушенням постанови Правління НБУ від 26.02.2014 №102/БТ "Про надання кредиту для збереження ліквідності" (зі змінами, внесеними згідно з постановою від 12.06.2014 №348/БТ) (а.с. 96, 97).

Щодо вказаних доводів та вимог про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 р. колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 215 ЦК України регулює питання недійсності правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до чч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

На підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 р. №50 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", яку запроваджено 03.03.2015 р. (а.с. 45-46, 47), а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 р. №147, продовжено по 02.10.2015 включно (а.с. 49).

Постановою НБУ від 02.10.2015 р. №664 відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 50).

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами проведення засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 р., затвердженої протоколом № 68 від 24.09.2015 р. визначено, що Договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.03.2014 р., укладений між ПAT "Дельта банк" та ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" є нікчемних у розумінні пунктів 1- 3, ч. 3. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а Договір від 25.03.2014 р. про розірвання іпотечного Договору, укладеного з ОСОБА_6 та посвідченого 14.07.2007 р. є нікчемним згідно пунктів 1-2 ч. 3. ст. 38 зазначеного Закону (а.с. 53-54).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, що діяла станом на момент введення тимчасової адміністрації, уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Листом від 03.11.2015 р. № 1295, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" повідомлено ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" про нікчемність Договору купівлі-продажу права вимоги від 21.03.2014 р., укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (а.с. 55).

Також, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" листом № 1296 від 03.11.2015 р. надіслано ОСОБА_5 повідомлення про нікчемність Договору купівлі-продажу права вимоги від 21.03.2014 р. та Договору від 25.03.2014 р. про розірвання іпотечного Договору, з посиланням на п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а.с. 56).

Слід зазначити, що в Рішенні № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) 09.02.1999 р. Конституційний Суд України роз'яснив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, оскільки положення ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначають критерії за якими відповідні правочини можливо віднести до категорії нікчемних, тому під час перевірки та віднесення відповідних правочинів до категорії нікчемних має застосовуватись саме та редакція закону, що діяла станом на момент вчинення уповноваженою особою зазначених дій.

Відповідно до п. 1-3 ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції чинній станом на момент складання протоколу перевірки № 68 від 24.09.2015 р.), на які посилався позивач обґрунтовуючи нікчемність Договору купівлі-продажу права вимоги від 21.03.2014 р., правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 % і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У відповідності до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін (п. 14.1.71. ПК України).

У п. 2.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні.

Об'єктом відчуження за Договором купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 р. є безпосередньо право вимоги за Кредитами.

Як вбачається з матеріалів справи, під час набуття позивачем права вимоги за Кредитним договором №0, укладеним з ОСОБА_5, оціночна вартість права вимоги за цим договором складала 138016,03 грн. При цьому відчужено відповідачу вказане право вимоги було позивачем за ціною 20 000 грн., тобто майже в 6 разів дешевше ніж набуто, що беззаперечно свідчить про те, що право вимоги до боржника було відчужене відповідачу за ціною, яка є нижчою від звичайних цін на аналогічне право вимоги.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем доведено факт відчуження майна (права вимоги) за ціною, яка на 20 % і більше відрізняється від вартості такого майна, що є підставою для визнання Договору купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 р. недійсним.

Інші твердження позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги на увагу не заслуговують, як необґрунтовані та такі, що не знайшли підтвердження в процесі розгляду справи.

У п. 2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Поряд з цим, за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами позивач передав, а покупець прийняв права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.09.2007 р., тому застосування наслідків недійсності Договору купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 р. шляхом визнання ПАТ "Дельта Банк" стороною - кредитором за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.09.2007 не може бути задоволена з огляду на невірне обрання заявником способу захисту порушеного права.

Крім того, оскільки зміна умов кредитування та виведення із забезпечення іпотеки шляхом укладення Договору від 25.03.2014 р. про розірвання іпотечного Договору, не є предметом розгляду у даній справі, а тому колегія суддів не може застосувати наслідки недійсності Договору купівлі-продажу прав вимоги від 21.03.2014 р. шляхом визнання ПАТ "Дельта Банк" стороною - іпотекодержателем за Іпотечним договором (майнова порука), укладеним з ОСОБА_6, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. за реєстровим № 2792, а тому вказана позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі №910/22947/16 підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі №910/22947/16 необхідно скасувати та прийняти нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги задовольнити в частині визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.03.2014 р., в решті позовних вимог - відмовити.

Крім того, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, апелянту відповідно до ст. 49 ГПК України, належить відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1515 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі №910/22947/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі №910/22947/16 скасувати та прийняти нове рішення:

"1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недійсним, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра і гарантія" Договір купівлі-продажу прав вимоги від 25березня 2014 р.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра і гарантія" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, ) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрати по оплаті судового збору."

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра і гарантія" (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 00 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

5. Справу №910/22947/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді Г.А. Жук

О.В. Агрикова