РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/22757/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг»

До Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»

Про стягнення 5 292 033,89 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Щербак Н.А.

Від відповідача: Остапчук І.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 5 292 033,89 грн., з яких: 4 400 000,00 грн. основного боргу, 411 928,97 грн. пені, 101 704,97 грн. 3% річних, 378 400,00 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.16. порушено провадження у справі № 910/22757/16 та призначено її до розгляду на 17.01.17.

Розпорядженням № 05-23/131 від 13.01.17. було призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу № 910/22757/16 передано на розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.17. суддею Ващенко Т.М. прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 02.02.17.

В судовому засіданні 02.02.17. було оголошено перерву до 23.02.17.

Після судового засідання 02.02.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22757/16 та письмовий відзив на позовну заяву, в якому він не заперечує проти наявності основного боргу в розмірі 4 400 000,00 грн., та не заперечує проти розміру інфляційних втрат (378 400,00 грн., а також вказує на те, що розмір пені становить 407 420,77 грн., 3% річних становлять 101 344,26 грн., зазначаючи власні періоди для їх нарахування.

22.02.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22757/16, яке повністю ідентичне поданому останнім 02.02.17. клопотанню про зупинення провадження в даній справі.

В судовому засіданні 23.02.17. було оголошено перерву до 04.04.17.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.17. було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 04.04.17. судом винесено на розгляд сторін клопотання відповідача про зупинення провадження в даній справі.

Відповідачем зазначене клопотання підтримано, позивач проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/22757/16, подане 02.02.17. та 22.02.17. через відділ діловодства суду, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадження № 0000077, яке впливає на розгляд справи.

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 4 400 000,00 грн. за поставлений, проте не оплачений перетворювач комплектний тиристорний інверторний КТИ5 1,6к/3,8к-М1Л-УХЛ4 на підставі специфікації № 1 до Договору поставки № Л/НХ-152943/НЮ від 22.12.15.

З наданого відповідачем витягу з кримінального провадження № 0000077 не вбачається відомостей про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, чи особу, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо неї.

Заявником не вказано, яким чином вказане досудове розслідування перешкоджає прийняттю рішення в даній справі.

Крім того, судом враховано, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (п. 5 ч. 3 ст. 3 КПУ України)

За приписами ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: призначення господарським судом судової експертизи; надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; заміни однієї з сторін її правонаступником.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

При цьому, перелік підстав відкладення розгляду справи не є вичерпним, а зупинити провадження у справі господарський суд може лише з підстав, установлених законом.

Отже, в суду відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі № 910/22757/16 з підстав наявності кримінального провадження № 0000077, а після його закінчення жодна із сторін не позбавлена права звернутись у даній справі з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, якщо певна обставина, встановлена після закінчення означеного кримінального провадження матиме істотне значення для прийняття іншого рішення у даній справі, ніж те буде прийняте за наслідками розгляду спору по суті.

В судовому засіданні 04.04.17. позивачем було підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 04.04.17. не заперечував проти суми основного боргу.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/22757/16.

В судовому засіданні 04.04.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

22.12.15. між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) в особі в.о. начальника регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було укладено Договір поставки № Л/НХ-152943/НЮ (далі - Договір), за умовами кого (п. 1.1) Постачальник зобов'язується у 2015 році поставити Покупцеві товар, зазначений в Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору), а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 10.1 з моменту його підписання і діє до 31.12.15., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, а в частині взаєморозрахунків, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: елементи баластні до розрядних ламп або трубок; перетворювачі статичні; дроселі та котушки індуктивності, інші (перетворювачі комплектні тиристорні інверторні) (Код ДК 016:2010-27.11.5). Кількість товару: 1 компл. (визначається в Специфікації № 1 (додаток № 1 )). (п. 1.2 Договору).

За приписами п. 3.2 Договору, його сума на момент підписання становить 4725000,00 грн. з ПДВ. Сума Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін 9п. 3.3 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 24.12.15. до Договору сторони погодили, що у зв'язку зі зменшенням ціни сторони дійшли згоди внести зміни до Договору та встановити, що його сума складає 4 400 000,00 грн. з ПДВ.

У відповідності до підписаної між сторонами та скріпленої їх печатками Специфікації № 1 (в новій редакції) (додаток № 1 до Договору), загальна сума поставки складає 4 400 000,00 грн., поставляється перетворювач комплектний тиристорний інверторний КТИ5 1,6к/3,8к-М1Л-УХЛ4 ТУ У 27.1-3:2012 в кількості 1 одиниця, вартістю 4 400 000,00 грн.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткової накладної (п. 5.4 Договору).

Відповідач звернувся до позивача із заявкою від 24.12.15. на поставку товару по Договору на суму 4 400 000,00 грн.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар - перетворювач комплектний тиристорний інверторний КТИ5 1,6к/3,8к-М1Л-УХЛ4 на суму 4 400 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковою накладною № 1970-В/6200 від 28.12.15., Актом № 1970-В/6200 приймання передачі товару від 28.12.15., товарно-транспортною накладною № Р37 від 26.12.15.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки продукції відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання товару відповідачем суду надано не було.

При цьому судом враховано, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.16. у справі № 910/10571/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.16., та набрало законної сили, встановлено, що Постачальником Покупцю за Договором було одночасно з обладнанням передано весь пакет документів, підтверджуючих якість обладнання, такі як сертифікат відповідності та паспорт, тобто комплект, що вбачається з акту № 1970-В/6200 приймання-передачі товару від 28.12.15., та що в порушення п. 2.7 Договору, Покупець не викликав представника Постачальника для складання двостороннього акту, що є обов'язковим; двосторонній акт про встановлення дефектів, недоліків та неналежної якості поставленого Постачальником за Договором обладнання не складався.

Вказаним рішенням суд встановив, що Покупцем належними засобами доказування не доведено факт поставки Постачальником обладнання, яке не відповідає якості, не доведено вини Постачальника у неналежному виконанні взятих на себе зобов'язань щодо якості цього обладнання, та не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують неналежну якість обладнання, що було поставлено Постачальником, з огляду на що суд відмовив Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» в задоволенні позову про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю СЗ Холдинг» замінити товар, поставлений за Договором поставки № Л/НХ-152943/НЮ від 22.12.15.

Обставини, встановлені у справі № 910/10571/16, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрала законної сили та рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.16. у справі № 910/10571/16, то встановлені ним факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов'язань з передання обумовленого Договором товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем видаткова накладна № 1970-В/6200 від 28.12.15., товарно-транспортна накладна № Р37 від 26.12.15. та Акт № 1970-В/6200 приймання передачі товару від 28.12.15. є належним доказом передачі товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки товару на суму 4 400 000,00 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що розрахунки за поставку товару здійснюються протягом 45 (сорока п'яти) банківських днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, за наявності належним чином оформлених та підписаних сторонами документів зазначених в п. 5.5 Договору.

У відповідності до наявної в матеріалах справи податкової накладної за Договором на суму 4 400 000,00 грн., її було зареєстровано 27.12.15.

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного Договору, та враховуючи дату реєстрації податкової накладної, суд дійшов висновку, що строк відповідач повинен був оплатити товар за Договором на суму 4 400 000,00 грн. до 01.03.16. включно (з врахуванням того, що 01.01.16., 07.01.16., 08.03.16. - святкові дні).

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 01/2016 (вих.. № 35/03-2016 від 05.08.16.), в якій вимагав сплатити заборгованість в розмірі 4 400 000,00 грн.

Проте, відповідач грошових коштів за товар, поставлений за Договором, не сплатив.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 4 400 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 411 928,97 грн. пені, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 7.5 Договору, в разі несвоєчасної оплати за поставлений товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, встановлено, що період для її нарахування позивачем визначено вірно (з 02.03.16.), судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що її розмір становить 410 065,58 грн., з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 410 065,58 грн. - пені. Пеню в розмірі 1 863,39 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 101 704,97 грн. 3% річних, 378 400,00 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 101 704,97 грн. 3% річних, 378 400,00 грн. інфляційних втрат, у відповідності до обґрунтованого розрахунку позивача.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, б. 12-Ж; ідентифікаційний код 33742113) 4 400 000 (чотири мільйони чотириста тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 410 065 (чотириста десять тисяч шістдесят п'ять) грн. 58 коп. пені, 101 704 (сто одну тисячу сімсот чотири) грн. 97 грн. 3% річних, 378 400 (триста сімдесят вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 79 352 (сімдесят дев'ять тисяч триста п'ятдесят дві) грн. 56 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.04.17.

Суддя Т.М. Ващенко