ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

04.04.2017 р. Справа № 907/143/17

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в ОСОБА_1 районі, м. Тячів

до відповідача ОСОБА_1 виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Тячів

про зобовязання відповідача виконати умови ОСОБА_2 угоди від 29.10.2015 року, затвердженої ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.11.2015 року у справі № 907/259/14 шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 виробничого управління житлово-комунального господарства заборгованості за невиконаним зобовязанням по мировій угоді в сумі 6 705 грн. 32 коп. (з врахуванням заяви про уточнення (зміну предмету) позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

представники:

Позивача ОСОБА_2, довіреність № 324/01-9 від 19.12.2016 року

Відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в ОСОБА_1 районі, м. Тячів заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Тячів про стягнення 6 705 грн. 32 коп. частини заборгованості за мировою угодою від 29.10.2015 року, затвердженою ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.11.2015 року у справі № 907/259/14. Представник позивача у порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України заявою про уточнення предмету позовних вимог б/н від 28.02.2017 року змінив предмет позовних вимог та просить суд зобовязати відповідача виконати умови ОСОБА_2 угоди від 29.10.2015 року, затвердженої ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.11.2015 року у справі № 907/259/14 шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 виробничого управління житлово-комунального господарства заборгованості за невиконаним зобовязанням по мировій угоді в сумі 6 705 грн. 32 коп.

Представник позивача просить суд задоволити позов з врахуванням заяви про уточнення (зміну предмету) позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України в повному обсязі, мотивуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем своїх зобовязань згідно умов мирової угоди від 29.10.2015 року, затвердженої ухвалою господарського суду Закарпатської області 02.11.2015 року у справі № 907/259/14, в тому числі щодо непогашеної заборгованості в сумі 6 705 грн. 32 коп. за період з 01 жовтня 2016 року по 31 січня 2017 року.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (ухвала суду про порушення провадження у справі від 14.02.2017 року, ухвали суду про відкладення розгляду справи від 28.02.2017 року та від 14.03.2017 року надіслані на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та підтверджену відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, повідомлення про вручення ухвал від 14.02.2017 року, 28.02.2017 року та 14.03.2017 року долучені до матеріалів справи), у судові засідання 28.02.2017 року, 14.03.2017 року та 04.04.2017 року явку уповноваженого представника не забезпечив, витребувані ухвалами суду документи не подав, про причини невиконання вимог суду не повідомив, доказів погашення заборгованості не надав. Із заявами, клопотаннями до суду не звертався.

Згідно п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18 (із наступними змінами та доповненнями), в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 року № 18 (із наступними змінами та доповненнями) у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї із сторін, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню, а тому відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,

суд встановив:

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.11.2015 року у справі № 907/259/14 про визнання банкрутом ОСОБА_1 виробничого управління житлово-комунального господарства було затверджено мирову угоду.

Відповідно до п. 3 мирової угоди визначено суму заборгованості ОСОБА_1 виробничого управління житлово комунального господарства перед кредиторами другої черги у розмірі 1 581 532 грн. 01 коп., а саме, перед Державною податковою інспекцією у ОСОБА_1 районі Головного управлінням ДФС у Закарпатській області 456 714 грн. 70 коп., перед Управлінням Пенсійного Фонду України в ОСОБА_1 районі 976 566 грн. 27 коп., перед Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в ОСОБА_1 районі 46 231 грн. 93 коп., перед ОСОБА_1 районним центром зайнятості 85 886 грн. 10 коп., перед Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 16 133 грн. 01 коп.

Мировою угодою погоджено, що з моменту її затвердження, зобовязання перед бюджетом, визначені даною мировою угодою у загальній сумі 1 581 532 грн. 01 коп., сплачуються боржником на наступних умовах: відстрочення до 01 жовтня 2016 року, розстрочення на 24 місяці починаючи з 01 жовтня 2016 року рівними частинами в розмірі 65 897 грн. 18 коп. щомісячно.

Виходячи із тексту затвердженої 02.11.2015 року у справі № 907/259/14 мирової угоди від 29.10.2015 року, якою визначено заборгованість ОСОБА_1 виробничого управління житлово комунального господарства перед Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в ОСОБА_1 районі у сумі 46 231 грн. 93 коп. та умов розстрочки сплати заборгованості: 24 місяці починаючи з 01 жовтня 2016 року рівними частинами, відповідачем щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2016 року на користь позивача має сплачуватися сума у розмірі 1 926 грн. 33 коп. (46 231 грн. 93 коп. : 24 = 1 926 грн. 33 коп.).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в обумовлені мировою угодою строки свої зобов'язання повністю не виконав, сплативши на рахунок позивача тільки суму 1 000 грн., чим порушив умови мирової угоди, в звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 виробничого управління житлово комунального господарства суми 6 705 грн. 32 коп. боргу, що становить 4 несплачені щомісячні платежі протягом періоду з 01 жовтня 2016 року по 31 січня 2017 року за мінусом сплаченої суми 1 000 грн.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову та затверджується ухвалою суду (п. 3.19. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року).

Мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином. Заінтересована сторона (стягувач) не позбавлена права звернутись до господарського суду з позовною заявою про зобовязання виконання мирової угоди, оскільки згідно з вимогами ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів сторони є примусове виконання обов'язку в натурі.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами, в розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України, є зобов'язання за мировою угодою від 02.11.2015 року, затвердженою судом у справі № 907/259/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 77 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом (у редакції, яка діяла на час укладення мирової угоди) зазначено, що під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформлюється угодою сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 79 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг.

У разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'являти свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. У разі порушення у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною мировою угодою (ч. 9 ст. 82 Закону України).

Враховуючи вищенаведені положення та те, що мирова угода одночасно є і правочином і судовою процедурою у справі про банкрутство, позивач обґрунтовано звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього суми 6 705 грн. 32 коп. заборгованості, посилаючись на те, що відповідач не виконав повністю своїх зобов'язань за мировою угодою від 29.10.2015 року, затвердженою судом 02.11.215 року у справі № 907/259/14.

Як вбачається із пункту 3.19. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди, якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про зобов'язання виконати мирову угоду.

З долученої до матеріалів справи ухвали господарського суду Закарпатської області від 02 листопада 2015 року у справі № 907/259/14 не вбачається, що така має статус виконавчого документа, а тому позивач має право звернутися до суду з позовом про зобовязання до виконання умов мирової угоди.

З огляду на вищенаведене, суд вважає заявлені вимоги позивача щодо зобовязання відповідача виконати умови ОСОБА_2 угоди від 29.10.2015 року, затвердженої ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.11.2015 року у справі № 907/259/14 шляхом стягнення з боржника ОСОБА_1 виробничого управління житлово-комунального господарства заборгованості за невиконаним зобовязанням по мировій угоді в сумі 6 705 грн. 32 коп., документально доведеними та обґрунтованими. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1 600 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобовязати Тячівське виробниче управління житлово-комунального господарства, м. Тячів, вул. Незалежності (колишня Леніна), 15 (код ЄДРЮОФОП 03344183) виконати умови ОСОБА_2 угоди від 29.10.2015 року, затвердженої ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.11.2015 року у справі № 907/259/14 шляхом стягнення з ОСОБА_1 виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Тячів, вул. Незалежності (колишня Леніна), 15 (код ЄДРЮОФОП 03344183) на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в ОСОБА_1 районі, м. Тячів, вул. Незалежності, 23 (код ЄДРЮОФОП 25450477) заборгованості за невиконаним зобовязанням по мировій угоді в сумі 6 705 (Шість тисяч сімсот пять гривень) грн. 32 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_1 виробничого управління житлово комунального господарства, м. Тячів, вул. Леніна, 15 () в доход Державного бюджету України (стягувач Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795) із зарахуванням надходжень за кодом класифікації доходів бюджету 22030106 "Судовий збір" (отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за ; банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача 0001; код класифікації доходів бюджету 22030106)) суму 1 600 (Одна тисяча шістсот гривень) грн. судового збору.

4. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.04.2017 року

Суддя Пригара Л.І.