РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа № 5/65-50

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу господарського суду Волинської області від 27.02.17 р. про видачу дублікату судового наказу

у справі № 5/65-50 (суддя Костюк Софія Василівна )

позивач Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк"

відповідач Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 17 637, 84 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

представника АТ " Дельтабанк" Ліпкевича І.В ( представник, дов. у справі)

представника ДВС -не з"явився

Судом роз'яснено представнику заявника права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.02.2017р.( суддя Костюк С.В) в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про видачу дублікату судового наказу у справі № 5/65-50 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 17 637,84 грн.відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дублікату наказу, місцевий господарський суд керувався ст. 120 Господарського процесуального кодексу України та прийшов до висновку, що оскільки строк пред"явлення наказу до виконання закінчився 11.06.2013р., а стягувачем не було подано заяви про відновлення пропущеного строку для пред"явлення наказу до виконання, заява про видачу дублікату наказу № 5/65-1 від 11.06.2010 року задоволенню не підлягає.

Не погодившись з винесеною ухвалою, ПАТ "Дельта Банк" звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що місцевим господарським судом не повно досліджені матеріали справи. Так, 30.06.2015р. державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Копетюком В.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню № 29861932 про стягнення із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 18 050,22 гривень. На думку апелянта, з 30.06.2015р. перервався строк на пред'явлення наказу господарського суду Волинської області № 5/65-1 від 11.06.2010р. до виконання.

Строк пред'явлення наказу господарського суду Волинської області № 5/65-1 від 11.06.2010р. новим стягувачем не було пропущено.

Оскільки перебіг строку на пред'явлення наказу господарського суду Волинської області № 5/65-1 від 11.06.2010р. до виконання починається з 11 червня 2010р. (який набрав законної сили до 09.03.2011р.), відповідно і строк пред'явлення наказу господарського суду Волинської області до виконання (після його переривання) встановлюється на 3 (три) роки - з 30 червня 2015р. по 30 червня 2018р.

Просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 27.02.2017р. та задовольнити апеляційну скаргу.

Відзивів на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає в силу ст.75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судове засіданні з"явився представник апелянта, який повністю підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній. Просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 27.02.2017р. та задовольнити скаргу.

Відповідач ФОП ОСОБА_3, представники ПАТ "Укрсиббанк" та Першого відділу Державної виконавчої служби м. Луцька в судове засідання не з"явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та заздалегідь.

Разом з тим, від відповідача поштовий конверт повернувся з відміткою " за закінченням терміну зберігання" .

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Пункт 3.9.1. вказаної Постанови передбачає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, за змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Оскільки у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами у справі не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки їх представників в судове засідання, враховуючи обмеженість строків розгляду справи та відсутність клопотання про їх продовження , справа розглядається без явки відповідача, зацікавлених осіб за наявними матеріалами.

Згідно ч.2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду розглядається протягом п"ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Дельта Банк"не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Волинської області від 31.05.2010р. по справі №5/65-50 задоволено позов ПАТ "Укрсиббанк" про стягнення з підприємця ОСОБА_3 17637грн.84коп. заборгованості по кредитному договору від 21.03.2007р. №0 та додаткових угодах №2 та №3 від 20.02.2009р.

На примусове виконання рішення суду 11.06.2010р. стягувачу видано наказ №5/65-1 зі строком дії пред'явлення до 11.06.2013р.

16.11.2011р. державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ було відкрите виконавче провадження № 29861932 про стягнення із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 18 050,22 гривень та накладено арешт на все майно підприємця ОСОБА_3 в межах суми боргу. ( а.с.9).

30.06.2015р. державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню № 29861932 про стягнення із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 18 050,22 гривень. ( а.с.10).

08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк", АТ "Дельта Банк" і Національним банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань ПАТ "Укрсиббанк" на користь ПАТ "Дельта Банк" (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) АТ "Дельта Банк" Права вимоги за Кредитними та Забезпечувальними Договорами, що забезпечують виконання Кредитних Зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях ( а.с.11-12).

ПАТ "Дельта Банк" звернувся із запитом до ПВДВС Луцького МУЮ про надання інформації, чи пред'являвся повторно після 2011р. до виконання наказ про примусове виконання рішення господарського суду Волинської області від 11.06.2010р. по справі № 5/65-1 про стягнення на користь ПАТ "УкрСиббанк" із Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 18 050,22 гривень заборгованості за кредитним договором.

В свою чергу, на запит ПАТ «Дельта Банк», заступник начальника Першого відділу державної виконавчої служби надав відповідь, з якої вбачається , що 30.06.2015р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Копетюком В.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. В свою чергу, виконавчий документ повторно до виконання не пред»являвся. ( а.с.15).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, довідкою АТ «Дельта Банк» повідомляє, що згідно журналу вхідної кореспонденції, починаючи з 25.10.2011р., постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.10.2011р. та оригінал Наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області від 11.06.2010р. по справі № 5/65-1 по боржнику ФОП - ОСОБА_3 до АТ «Дельта Банк» не надходили ні від відділу Державної виконавчої служби, ні від попереднього стягувача ( ПАТ «Укрсиббанк).

З огляду на наведене, 17.02.2017 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду із заявою про видачу дублікату наказу в зв'язку з його втратою.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне дати власну мотивацію даним правовідносин з покликанням на норми чинного законодавства.

Судові рішення, відповідно до ст. 124 Конституції України, ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 р. № 16-рп/2009 виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні від 17 травня 2005 р. у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (та протоколи до неї) є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Отже, з огляду на зазначені вище положення чинного законодавства, рішення суду , яке набрало законної сили повинно бути виконане.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 120 ГПК України( в редакції,чинній станом на 17.02.2017р.) у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Згідно зі ст. 118 ГПК України ( в редакції станом на 11.06.2010р.) виданий стягувачеві наказ може бути пред'явлено до виконання не пізніше трьох років з дня прийняття рішення, ухвали, постанови або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки виконання судового рішення або після винесення ухвали про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання. У цей строк не зараховується час, на який виконання судового рішення було зупинено.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження"( в редакції станом на 11.06.2010р.) передбачено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на 11.06.2010) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження"(в редакці,чинній станом на 30.06.2015р.) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакці,чинній станом на 30.06.2015р.)повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

При цьому, за приписом ч. 1 ст. 31 цього Закону (в редакці,чинній станом на 30.06.2015р.)постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З правового аналізу вказаних законодавчих приписів вбачається, що повернення виконавчого документа з підстав неможливості в повному обсязі виконати рішення через відсутність майна боржника, на яке може бути звернене стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону), не є перешкодою для повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, за умови, що він був дійсно повернений органом ДВС стягувачу у визначений цим Законом спосіб.

Отже, право стягувача на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання кореспондує обов'язок органу ДВС належного виконання зазначеної нормативно визначеної процедури, в результаті якої судовий наказ дійсно повертається стягувачу, і саме цей факт є підставою для встановлення нового строку пред'явлення виконавчого документа до виконання після його переривання.

З огляду на зазначені вище у даній постанові норми чинного законодавства, колегія суддів не може погодитися з підставами відмови в задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк" про видачу дубліката наказу.

Разом з тим, відповідно до постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 17 травня 2011 року "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Так, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, строк пред'явлення наказу господарського суду Волинської області № 5/65-1 від11.06.2010р. новим стягувачем не було пропущено, з огляду на таке.

Як зазначалось вище у даній постанові, 30.06.2015р. державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню № 29861932 про стягнення із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 18 050,22 гривень.

Отже, з огляду на діючи норми законодавства,чинного як на час видачі наказу 11 червня 2010 року, так і на час його повернення -30 .06.2015р. - з 30.06.2015р. перервався строк на пред'явлення наказу господарського суду Волинської області № 5/65-1 від 11.06.2010р.

У випадку набрання рішенням суду законної сили до 09.03.2011р. слід застосовувати положення пункту 4 Розділу 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677Л/І «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" в якому зазначено наступне: строк пред'явлення до виконання виконавчого документа, перебіг якого розпочався до 9 березня 2011 року, а виданого після цієї дати, встановлюється на момент їх видачі (тобто три роки для виконавчих листі, судових наказів, наказів господарського суду, виконавчих написів тощо).

Таким чином, колегія суддів констатує, що оскільки перебіг строку на пред'явлення наказу господарського суду Волинської області № 5/65-1 розпочався з 11 червня 2010р. відповідно, то строк пред'явлення наказу господарського суду Волинської області до виконання (після його переривання) встановлюється на 3 (три) роки- з 30 червня 2015р. по 30 червня 2018р.

Таким чином , апеляційний господарський суд погоджується з доводами апелянта в тій частині, що він не пропустив строк пред"явлення наказу до виконання .

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що згідно ст.120 ГПК України( в редакції, чинній станом на день подачі заяви про видачу дублікату наказу ) визначено, що у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання; до заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено.

Отже, ГПК України не покладено обов'язку на стягувача наводити причини втрати наказу, проте підставою для видачі дубліката наказу є подана заява з документами на підтвердження факту його втрати. Водночас, у видачі дубліката наказу може бути відмовлено, якщо до заяви про видачу дубліката не додано доказів, передбачених ч. 3 ст. 120 ГПК України, якою визначено перелік документів, що додаються до заяви про видачу дубліката наказу на підтвердження факту його втрати.

Також, норми ГПК України не ставлять видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ. Визначальними обставинами є сам факт втрати виданого судом наказу і те, що він не пред'являвся до виконання або не знаходиться на виконанні.

З огляду на зазначене колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять доказів, які мають бути подані разом із заявою про видачу дубліката наказу, передбачені ст. 120 ГПК України ,зокрема, не містять довідки установи банку, державного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу. Наявна в матеріалах справи довідка ( вих. №4964) за підписом начальнику відділу стягнення заборгованості фізичних осіб Управлння примусового стягнення заборгованості Департаменту по роботі з державною виконавчою службою та супроводження справ про банкрутство -ОСОБА_7 ( а.с. 14) не є належним доказом, оскільки не містить підписів керівника чи заступника керівника та головного (старшого) бухгалтера підприємства та інфоромації, що наказ втрачено і до виконання не пред'являвся.

На підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують по суті правильного висновку суду, викладеного у оскаржуваній ухвалі.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та скасування чи зміни ухвали господарського суду Волинської області від 27 лютого 2017 року у справі № 5/65-50.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Волинської області від 27 лютого 2017 року у справі № 5/65-50 залишити без змін , а апеляційну скаргу Публічного акціонерного тоовариства " Дельтабанк " залишити без задоволення .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.