ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Справа № 921/835/16-г/5

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Аріол-Тернопіль» (надалі ПП «Аріол-Тернопіль») за № 11 від 06.02.2017р. (вх. № 01-05/1119/17 від 09.03.2017р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 18.01.2017р.

у справі № 921/835/16-г/5

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» (надалі ТзОВ «Рибоконсервний завод «Екватор»)

до відповідача: ПП «Аріол-Тернопіль»

про стягнення 73845,64 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 1-юр від 01.01.2017р.);

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.01.2017р. у справі №921/835/16-г/5 (суддя Андрушків Г.З.) позов задоволено. Стягнуто з ПП "Аріол-Тернопіль" на користь ТзОВ "Рибоконсервний завод "Екватор" 73296,29 грн. основного боргу, 290,30грн. пені, 259,05 грн. - 3% річних, а також 1378,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач, як покупець, несвоєчасно та не в повній мірі оплатив отриману від позивача продукцію, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 73296,29 грн. Сума основного боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. З посиланням на положення ст. 625 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та пені є правомірними.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що суд стягнув з Підприємства пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, тоді як позивач заявив до стягнення пеню у вигляді 0,5 % згідно п. 8.2 договору. Покликається на те, що позовні вимоги про стягнення пені заявлено поза межами шестимісячного строку з того моменту, коли зобовязання мало бути виконано. Просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 18.01.2017р. у справі №921/835/16-г/5 та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу покликається на зміст п. 8.5 укладеного між сторонами договору поставки, відповідно до якого нарахування штрафних санкцій (штраф, неустойка, пеня) за прострочення покупцем виконання своїх зобовязань здійснюється до дати фактичного виконання зобовязання та не припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вказавши на їх безпідставність та необгрунтованість. Просив залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 18.01.2017р. у справі №921/835/16-г/5, апеляційну скаргу ПП «Аріол-Тернопіль» без задоволення.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника. Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 14.03.2017р. обізнаний з датою, часом і місцем розгляду апеляційної скарги.

Суд не визнавав обовязковою явку сторін в судове засідання. Отже, в силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності відповідача.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 18.01.2017р. у справі № 921/835/16-г/5.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2015р. між ТзОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» (постачальник) та ПП «Аріол-Тернопіль» (покупець) укладено договір поставки № ЕК15-0912 (з протоколом розбіжностей від 09.12.2015р.), за умовами якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві продукцію, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити продукцію. Продукція передається у власність покупця з метою використання її в комерційній діяльності або з іншою метою, не повязаною з особистим, сімейним, хатнім або іншим подібним використанням (а.с.9-16).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник поставляє покупцеві продукцію в кількості та асортименті, які вказані в накладній, що складається на підставі погодженої заявки, направленої покупцем в письмовому вигляді, а також за допомогою електронної пошти, факсимільним звязком або іншим способом, який забезпечує фіксування тексту та дати замовлення. Накладні оформлюються на кожну партію продукції, що поставляється, мають юридичну силу специфікацій та є невід'ємною частиною цього договору.

Права та обовязки сторін визначені в розділі 4 договору.

Так, постачальник зобовязується передати покупцеві продукцію належної якості та в асортименті і кількості, які вказані в погодженій заявці. Остаточно погоджена кількість та асортимент продукції зазначається у видатковій накладній, наданій покупцю (п.п. 4.1.1 п. 4.1 договору). Покупець зобовязується прийняти продукцію, поставлену постачальником; оплатити отриману від постачальника продукцію в терміни, обумовлені даним договором (п.п. 4.2.1, 4.2.5 п. 4.2 договору).

Згідно п. 5.2 договору асортимент та ціна одиниці продукції, що є предметом поставки за цим договором, зазначається у видатковій накладній.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що термін оплати за поставлену продукцію складає 30 календарних днів з дати отримання продукції. При цьому, якщо строк оплати припадає на небанківський день, то датою оплати вважається останній банківський день, що передує строку оплати.

У відповідності до п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України.

Згідно п. 8.2 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей від 09.12.2015р.), у випадку несвоєчасної оплати за отриману продукцію, покупець сплачує постачальнику пеню 0,5% від суми протермінованого боргу за кожен день протермінування. Пунктом 8.5 договору обумовлено, що нарахування штрафних санкцій (штраф, пеня) за прострочення Покупцем виконання своїх зобовязань здійснюється до дати фактичного виконання зобовязання та не припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2015р. У будь якому випадку в частині невиконання сторонами своїх обовязків, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами обовязків. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. (п.п. 9.1, 9.2 договору).

Договір поставки № ЕК15-0912 від 09.12.2015р. та протокол розбіжностей від 09.12.2015р. підписані і скріплені печатками сторін, докази про внесення змін чи доповнень до них у справі відсутні (а.с.14-16).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач в період з 16.12.2015р. по 20.01.2016р. поставив, а відповідач прийняв продукцію загальною вартістю 131852,28 грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковими накладними: № 5199 від 16.12.2015р. на суму 82638,36 грн. та №182 від 20.01.2016р. на суму 49213,92 грн. (а.с.17, 34).

Вказані видаткові накладні скріплений підписами та печатками сторін. Жодних зауважень щодо якості, обсягів та терміну оплати отриманої продукції відповідач не предявляв.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про оплату відповідачем прийнятої по договору № ЕК15-0912 від 09.12.2015р. продукції вартістю 131852,28 грн.

Як видно з наявної в матеріалах справи копії підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період січень 2016р. за договором № ЕК15-0912 від 09.12.2015р., станом на 31.01.2016р. заборгованість по оплаті за товари на користь ТзОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» складає 131852,28 грн. (а.с.20).

15.02.2016р. позивач надіслав відповідачу претензію на суму 131852,28 грн., в якій повідомив, що у разі несплати заборгованості в 7-денний строк, з моменту отримання даної претензії, звернеться до господарського суду (а.с.21-22).

За твердженням позивача, не спростованим відповідачем, останній свої зобовязання за договором щодо оплати отриманої продукції виконав несвоєчасно та не в повній мірі. Незважаючи на направлену йому претензію щодо оплати вартості отриманого товару, станом на 26.12.2016р. заборгованість ПП «Аріол-Тернопіль» склала 73296,29грн., що слугувало підставою звернення ТзОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» до місцевого господарського суду з даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В ході розгляду апеляційної скарги ПП «Аріол-Тернопіль» судом встановлено, що відповідач без жодних зауважень прийняв від ТзОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» на підставі договору поставки № ЕК15-0912 від 09.12.2015р. продукцію загальною вартістю 131852,28 грн., що підтверджується вищеописаними видатковими накладними № 5199 від 16.12.2015р. та №182 від 20.01.2016р., та не оплатив її протягом 30 календарних днів з дати отримання. З урахуванням часткової оплати вартості отриманої продукції, станом на дату заявлення даного позову та прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції, заборованість відповідача складає 73296,29 грн.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» 73296,29 грн. основного боргу.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки оплати отриманої продукції, визначені пунктом 5.3 договору, позивач нарахував 3% річних за період з 14.11.2016р. по 26.12.2016р. 259,05 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу матеріалів справи випливає, що судом першої інстанції правомірно (з урахуванням меж позовних вимог) присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 259,05 грн. за період з 14.11.2016р. по 26.12.2016р.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 290,30 грн. пені, враховуючи наступне.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2 договору поставки № ЕК15-0912 від 09.12.2015р. (з урахуванням протоколу розбіжностей від 09.12.2015р.), у випадку несвоєчасної оплати за отриману продукцію, покупець сплачує постачальнику пеню 0,5% від суми протермінованого боргу за кожен день протермінування.

За умовами п. 8.5 договору нарахування штрафних санкцій (штраф, пеня) за прострочення покупцем виконання своїх зобовязань здійснюється до дати фактичного виконання зобовязання та не припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій розмір пені за несвоєчасну оплату вартості отриманої продукції за період з 21.02.2016р. по 26.12.2016р. складає 290,13 грн. Нарахування пені по кожному періоду прострочення виконання зобовязання здійснено за шість місяців на підставі ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, положень п.8.2 та п.8.5 договору поставки.

З вищенаведених підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, зазначених в оскаржуваному рішенні.

Судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Залишити без змін рішення господарського суду Тернопільської області від 18.01.2017р. у справі № 921/835/16-г/5, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Аріол-Тернопіль» без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1