РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа № 902/113/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Савченко Г.І. ,

судді Тимошенко О.М.

при секретарі Рильнику Д.М.

за участю представників сторін:

позивача - Подопригора Д.Ю. представник за довіреністю №2 від 11.01.2017 р. ПАТ "Альба Україна

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі №902/113/16

позивач: Приватне акціонерне товариство "Альба Україна"

відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

про стягнення 88 682,79 грн.

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі №902/113/16 (суддя Грабик В.В.) позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Альба Україна" основний борг в сумі 50 677,49грн., 3% річних в сумі 2 712,00грн., інфляційні втрати в сумі 35 293,30грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00грн.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2, 3% річних в сумі 2 712,00 грн., інфляційні витрати в сумі 35293,00 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ "Альба Україна" в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2, 3% річних в сумі 2 712,00 грн., інфляційні витрати в сумі 35 293,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано обставини справи, у зв'язку з чим рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року, Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у відновленні строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 року у справі №902/113/16, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 року касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2016 року у справі за №902/113/16 скасовано, а справу передано до Рівненського апеляційного господарського суду на стадію прийняття апеляційної скарги до провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.03.2017 року у справі №902/113/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І., прийнято до провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі №902/113/16.

Розгляд скарги призначено на 10.04.2017 року.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №01-04/387 від 10.04.2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Павлюк І.Ю., та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/113/16.

Автоматизованою системою документообігу, для розгляду справи №902/113/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №902/113/16 від 10.04.2017 року колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М., прийнято до провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі №902/113/16.

10.04.2017 року від представника відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 10.04.2016 року з'явився представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з'явився.

З реєстру відправки поштових відправлень, вбачається, що відповідач про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Окрім того, явка представників сторін в судове засідання не вимагалась. Судова колегія вважає, що неявка представника апелянта не перешкоджатиме перегляду рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі №902/113/16.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду в судовому засіданні 10.04.2017 року, заслухала представника позивача, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до них документи, заперечення на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі №902/113/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року №14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на конкретну дату місяця, в якому виник борг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України, яка кореспондується зі статтею 233 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2013р. між ТОВ "Альба-Україна" (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №1.

Договором передбачено наступне: продавець зобов'язується передавати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення (надалі - товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору (п.1.1.); оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії (п.5.2.); у разі невиконання вимог пункту 5.4. цього договору, сторони домовилися, що оплата поставленого товару проводиться відповідно до послідовного порядку його оплати, тобто першою оплачується та накладна, строк якої наступив першою. У разі якщо при здійсненні оплати за поставлений товар в розрахункових документах буде вказаний номер та дата накладної, яка вже оплачена або вказаний невірний номер та (чи) дата накладної та (чи) номер та дата договору якого не існує, або помилково вказаний покупцем, вважається, що оплата здійснена за наступну неоплачену поставку. У випадку якщо сума оплати по неоплаченій накладній перевищує суму поставки по такій накладній залишкові кошти зараховуються в рахунок наступної не оплаченої поставки (п.5.5.); товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію (п.6.1.); даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, але у будь-якому випадку до повного виконання своїх зобов'язань та взаєморозрахунків. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний слідуючий календарний рік (п.10.2.) (а.с.11-12).

На виконання умов договору ТОВ "Альба-Україна"" поставило ФОП ОСОБА_2 товар на суму 50 677,49грн., що стверджується видатковими накладними за грудень 2013 року по лютий - квітень 2014 року (т. 1 а.с.13-167).

Накладні підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, а також містять вказівку на строк проведення оплати за товар.

Як встановлено місцевим господарським судом, листами №2896 від 20.08.2014р., №130 від 01.04.2015р., №476 від 25.08.2015р., ПрАТ "Альба Україна" повідомляло контрагентів про зміну банківських реквізитів для здійснення розрахунків за укладеними договорами. Належним чином завірені копії листів долучені відповідачем до відзиву на позов (т. 1 а.с.189,190,192), а також надані копії електронних листів щодо проведення оплати від 07.10.14р., 06.04.2015р., 08.07.2015р. (а.с.188, 191).

Згідно наданого позивачем письмового розрахунку з відповідача належить стягнути основний борг в сумі 50 677,49грн., 3% річних в сумі 2712,00грн. за період з 28.01.2014р. по 15.01.2016р., інфляційні втрати в сумі 35293,30грн. за період з 28.01.2014р. по 15.01.2016р. (т. 1 а.с.5-8).

При перевірці наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача: 2 716,16грн. - 3% річних за період з 28.01.2014р. по 15.01.2016р., 36956,36грн. - інфляційних втрат з 28.01.2014р. по 15.01.2016р.

Враховуючи, що суд не вправі за власною ініціативою збільшувати розмір позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що до стягнення підлягають суми вказані позивачем у позовній заяві.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта, на те, що строк оплати товару настав тільки з 11.06.2015 року, коли позивач в особі арбітражного керуючого пред'явив ФОП ОСОБА_2 вимогу на суму 50677,49 грн., оскільки п. 5.2. договору купівлі-продажу №1 передбачено, що оплата кожної товарної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видаткових накладнх на поставку товарної партії, в яких було зазначено дату до якої відповідач мав провести оплату за поставлений товар.

Посилання апелянта на те, що у видаткових накладних не зазначено, що вони складені саме на виконання договору купівлі-продажу №1, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки апелянт в апеляційній скарзі просить апеляційний господарський суд, скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього 3% річних в сумі 2 712,00 грн., та інфляційних витрат в сумі 35 293,00 грн., визнаючи тим самим за собою основний борг в сумі 50 677,49 грн.,, який виник через неналежне виконання ним умов договору поставки №1 від 18.06.2013 року.

Окрім того, апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували, що долучені до матеріалів справи позивачем видаткові накладні складені на виконання договору іншого договору.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що якщо скаржник не заперечує проти розміру і стягнення з нього основної заборгованості то стягнення штрафних санкцій у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є правомірним та таким, що захищає законні права та інтереси позивача.

Інші доводи скаржника викладених ним в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих висновків суду.

А тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 року у справі №902/113/16 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на нормах чинного законодавства і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі №902/113/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

2. Справу №902/113/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.