ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.04.2017р. Справа №905/201/17

за позовом Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит»,

м.Костянтинівка

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Державний концерн «Укроборонпром», м.Київ

про визнання недійсним договору

Головуючий суддя Левшина Г.В.

Суддя Кротінова О.В.

Суддя Сковородіна О.М.

Представники:

від позивача: Чернопис А.І.-по дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «Кварсит», м.Костянтинівка, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв, про визнання недійсним договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р.

В обгрунтування своїх вимог позивач стверджує про невідповідність спірного договору вимогам ст.67 Господарського кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту позивача, внаслідок відсутності погодження залучення коштів з Державним концерном «Укроборонпром».

Відповідач у відзиві на позов від 30.01.2017р., додаткових поясненнях від 29.03.2017р. проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що оспорюваний правочин за своєю правовою природою не є договором позики, а є окремим видом надання грошових коштів, внаслідок чого відсутні правові підстави для визнання цього правочину недійсним.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.02.2017р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Державний концерн «Укроборонпром», м.Київ.

Третя особа надала письмові пояснення від 01.03.2017р. №UOP 2.22-2019, згідно яких підтримала правову позицію позивача у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Як встановлено, 18.05.2015р. між позивачем та відповідачем був підписаний договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, згідно з яким відповідач передає позивачу у власність грошові кошти, в порядку та на умовах, передбачених договором, а позивач зобов'язується повернути відповідачу грошові кошти у визначений договором строк.

Згідно п.1.2 договору відповідач надає позивачу фінансову допомогу на безоплатній основі - без сплати процентів за користування позикою.

До правовідносин надання фінансової допомоги, що встановлена цим договором, застосовуються відповідні положення про договір позики, що передбачені Цивільним кодексом України, а також інші норми актів цивільного законодавства України (п.1.3 договору).

За змістом п.2.1 договору сума поворотної безвідсоткової фінансової допомоги за даним договором становить 27000,00 грн.

Відповідно до п.3.1 договору строк надання фінансової допомоги становить один місяць з моменту передання грошей, та вона повинна бути повернута до 30.07.2015р., з дати настання якої позивач зобов'язаний повернути відповідачу фінансову допомогу, передбачену п.2.1 договору.

На виконання умов договору 18.05.2015р. відповідачем на користь позивача перераховано грошові кошти в сумі 27000,00 грн., про що свідчить виписка по рахунку за 18.05.2015р.

Виходячи зі змісту позовної заяви, договір про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. не відповідає вимогам ст.67 Господарського кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту позивача, внаслідок відсутності погодження залучення коштів у відповідача з Державним концерном «Укроборонпром».

За таких обставин, позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов від 30.01.2017р., доповненнях до відзиву.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд не приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги правомірними, такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень.

Як вказувалось вище, обгрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. позивач посилається на порушення вимог ст.67 Господарського кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту позивача під час його підписання.

Відповідно до ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно ст.67 Господарського кодексу України державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписом ст.2 Закону України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» до об'єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належать: майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Державного концерну "Укроборонпром"; майно, передане в установленому порядку Державному концерну "Укроборонпром"; пакети акцій, що належать державі в статутних капіталах акціонерних товариств, що провадять діяльність в оборонно-промисловому комплексі, та передані в установленому порядку в управління Державного концерну "Укроборонпром".

Суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі згідно ст.3 Закону є: Кабінет Міністрів України; Державний концерн "Укроборонпром".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №993 від 31.08.2011 року прийнято пропозицію Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо передачі із сфери управління Міністерства оборони та Міністерства промислової політики в управління Державного концерну "Укроборонпром" (далі по тексту «Концерн») підприємств, включених до його складу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1221 від 29.12.2010 року, та затверджено статут концерну, згідно додатку до якого Костянтинівське казенне науково-виробниче підприємство "Кварсит" є учасником вказаного концерну.

Згідно п.13 постанови учасники Концерну зберігають статус юридичної особи та профіль діяльності. Учасники Концерну зберігають господарську самостійність з урахуванням обмежень, передбачених законодавством та цим Статутом. Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов'язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення.

Учасники Концерну мають право самостійно від свого імені укладати договори з іншими учасниками, Концерном, а також з іншими підприємствами, установами та організаціями (п.14 постанови).

Виходячи зі змісту п.1.1 статуту Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит" останнє є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, знаходиться в управлінні Державного концерну «Укроборонпром».

Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п.4.1 статуту).

Відповідно до п.6.1 статуту підприємство має право самостійно планувати свою діяльність, визначати стратегію та основні напрями своєї роботи відповідно до стратегічного плану розвитку підприємства, затвердженого Концерном, за погодженням з Концерном залучати внутрішні довгострокові (більше одного року), зовнішні кредити (позики), внутрішні короткострокові (до одного року) кредити (позики), надавати гарантії або поруки за такими кредитами (позиками) в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Пунктами 7.2, 7.5, 7.7 статуту встановлено, що управління підприємством здійснюється його керівником (директором), який підзвітний Концерну. Керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції концерну, зокрема, організовує виробничо-господарську діяльність підприємства, укладає договори, розпоряджається коштами та майном підприємства відповідно до статуту та законодавства, формує адміністрацію підприємства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809 затверджено Порядок погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредит (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями.

Цей Порядок визначає процедуру погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (далі - підприємства), кредитів (позик) шляхом укладення кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства (далі - залучення кредиту (позики), у результаті якого виникають зобов'язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями. Залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов'язанням погоджується: Мінфіном - щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик); органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю (далі - уповноважений орган), - щодо внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик). Для погодження залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантії або поруки за таким зобов'язанням підприємство подає Мінфіну або уповноваженому органу заяву, до якої додаються документи, передбачені порядком. Мінфін або уповноважений орган протягом 30 робочих днів після надходження заяви приймає рішення щодо погодження залучення кредиту (позики), забезпечення підприємством виконання зобов'язань за кредитом (позикою) порукою або гарантією чи відмови у погодженні, про що письмово повідомляє підприємству.

Наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 23.07.2013р. №242 затверджено Порядок погодження Концерном залучення кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями.

Згідно даного Порядку визначено процедуру погодження Концерном залучення підприємствами-учасниками концерну та акціонерними товариствами, управління корпоративними правами держави щодо яких передане концернові шляхом укладання кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства, у результаті якого виникають зобов'язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями.

За змістом п.3 порядку підприємство зобов'язане погодити залучення кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов'язанням з Концерном.

Як встановлено судом, предметом договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. є зобов'язання відповідача надати у власність позивачу грошові кошти та, відповідно, зобов'язання позивача у визначений договором строк повернути ці кошти відповідачу.

Виходячи зі змісту ст.1046 Цивільного кодексу України договір за яким одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а інша сторона зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів є договором позики.

За висновками суду, договір про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. містить у собі всі ознаки договору позики.

При цьому, у п.1.3 договору сторони узгодили, що до правовідносин надання фінансової допомоги, що встановлена цим договором, застосовуються відповідні положення про договір позики, що передбачені Цивільним кодексом України, а також інші норми актів цивільного законодавства України.

Посилання відповідача у відзиві на позов на норми ст.14 Податкового кодексу України, згідно яких наявні визначення понять як «позика», так і окремо «поворотна фінансова допомога» суд до уваги не приймає.

Зокрема, згідно ст.1 Цивільного кодексу України майнові відносини - цивільні відносини регулюються цивільним законодавством.

Одночасно, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, при визначенні правової природи укладеного між сторонами договору суд застосовує саме норми цивільного законодавства.

За таких обставин, виходячи з того, що укладений між сторонами договір про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. за своєю правовою природою є договором позики, на нього розповсюджується дія вимог ст.67 Господарського кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту позивача щодо наявності обов'язкового погодження з Концерном у порядку, передбаченому чинним законодавством України, залучення внутрішньої короткострокової (до одного року) позики.

Відповідних доказів наявності погодження Державним концерном «Укроборонпром» залучення позивачем позики у відповідача на суму 27000,00 грн. згідно договору від 18.05.2015р. до матеріалів справи всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не надано.

З урахуванням викладеного, за висновками суду, договір про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. не відповідає нормам ст.67 Господарського кодексу України, постанові Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту позивача, внаслідок чого позовні вимоги про визнання недійсним цього договору підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

Зокрема, згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. За висновками суду, саме дії позивача щодо укладання оспорюваного правочину всупереч вимог законодавства призвели до виникнення спору у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», м.Костянтинівка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв про визнання недійсним договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. задовольнити повністю.

Визнати недійсним з моменту підписання договір про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р., укладений між Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв.

В судовому засіданні 04.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 06.04.2017р.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Кротінова

Суддя О.М. Сковородіна