ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

10.04.2017 Справа № 904/9818/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Чус О.В., Чередко А.Є.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги та клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 р. у справі

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м.Дніпро

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

про стягнення 18 855,43 грн., виселення з орендованого приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 р. у даній справі (суддя Соловйова А.Є.) у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з позивача в дохід державного бюджету України 2 756,00 грн. судового збору.

Не погодившись з даним рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Одночасно скаржником подано клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги, яке мотивовано посиланням на майновий стан Регіонального відділення, як державної бюджетної установи та відсутність на рахунку коштів, достатніх для сплати в повному обсязі судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, скаржником подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги підлягає відхиленню, а подана апеляційна скарга - поверненню заявнику з наступних підстав.

Частиною 1 статті 93 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення прийнято господарським судом 20.12.2016 р., повний текст підписано 26.12.2017 р., таким чином, строк апеляційного оскарження зазначеного судового акта закінчився 05.01.2017 р.

Апеляційна скарга подана заявником лише 31.03.2017 р., тобто з пропуском встановленого процесуального строку.

Відповідно до ч.2 ст.93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Згідно ч.1 ст.53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду виходячи з встановлення поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що після усунення обставин, які були підставою для повернення апеляційної скарги, її може бути подано повторно відповідно до частини четвертої статті 97 ГПК України.

Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). При цьому своєчасне (у межах встановленого строку) подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, враховуються апеляційним господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні.

При цьому, колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 р. Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області відмовлено у задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2017 р., апеляційну скаргу повернуто заявнику без розгляду.

Скаржником не надано доказів неможливості своєчасного подання апеляційної скарги після усунення недоліків, зазначених в ухвалі Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 р., а також не вказано будь-яких причин подання апеляційної скарги майже через 3 місяці після закінчення процесуального строку, які б могли вважатись поважними у розумінні ст.53 ГПК України, у зв'язку з чим клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги підлягає відхиленню.

Згідно п.4 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги, клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не розглядається.

Керуючись ст.ст.53,86,93, п. 4 ч.1 ст. 97 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області у задоволенні клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 р. у справі № 904/9818/16.

Апеляційну скаргу повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Додаток (на адресу скаржника): апеляційна скарга з додатками, всього на 13 аркушах; заява про відновлення строку на подання апеляційної скарги на 2-х аркушах.

Головуючий суддя: В.О.Кузнецов

Суддя: О.В.Чус

Суддя: А.Є.Чередко