РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017Справа №910/1962/17
за позовом Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) як лідера за Договором про спільну діяльність від 29.09.2011

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МСУ-2"

про стягнення 100000 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Гавриленко Я.С. - представник за довіреністю б/н від 05.06.2016;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.02.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) як лідера за договором про спільну діяльність від 29.09.2011 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "МСУ-2" про стягнення 300000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що після укладання між сторонами договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, у позивача відпала виробнича необхідність в отриманні від відповідача виконання робіт, що були предметом такого договору, які однак виконано не було, у зв'язку з чим позивач на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України та п. 8.2. договору №KZH/S/03-12/14/15 звернувся до відповідача з листом №KZH/RB/4/7254/16 від 19.09.2016, у якому було викладено повідомлення про розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015. За таких обставин, оскільки позивачем було сплачено відповідачу за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 аванс у розмірі 300000,00 грн., за фактом розірвання договору, правова підстава для утримання таких коштів відповідачем відпала, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 300000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2017 порушено провадження у справі № 910/1962/17, розгляд справи призначено на 03.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 17.03.2017.

15.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідачем 14.03.2017 було частково повернуто суму грошових коштів у розмірі 200000,00 грн. Також позивачем зазначено, що строк виконання робіт за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 сторонами не було погоджено, жодних робіт відповідачем виконано не було.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 04.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 відмовлено Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) як лідера за договором про спільну діяльність від 29.09.2011 у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 04.04.2017, у режимі відеоконференції.

27.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що станом на 24.03.2017 сума заборгованості відповідача становить 100000,00 грн. Позивач наполягає на розгляді даної справи та зважаючи на здійснену відповідачем часткову сплату боргу після порушення провадження у справі, просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 100000,00 грн.

04.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання 04.04.2017.

04.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що аванс у розмірі 300000,00 грн. було перераховано позивачем на виконання п. 3.3. договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, а тому позивач в силу ст. 653 Цивільного кодексу України не має права вимагати повернення виконаного за зобов'язанням. Також відповідач вказує, що перерахування позивачу у березні 2017 року грошових коштів у розмірі 200000,00 грн. було помилковим та не свідчить про визнання відповідачем позовних вимог.

У судове засідання 04.04.2017 з'явився представник відповідача, який заперечив проти позову.

Представник позивача у судове засідання 04.04.2017 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою представництва, зазначеною у позові, що підтверджується повідомленням про вручення №909.

Так, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні з тих підстав, що викладені у клопотанні доводи про неможливість представника взяти участь у судовому засіданні спростовуються присутністю представника відповідача у судовому засіданні 04.04.2017.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 Господарського процесуального кодексу України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 28.03.2017 за відсутності представника позивача, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

При цьому, розглянувши подані 27.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва позивачем письмові пояснення, суд дійшов висновку, що дані пояснення, зокрема в частині, в якій позивач наполягає на задоволенні позову у розмірі 100000,00 грн., за своїм змістом є заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка приймається судом до розгляду, рахуючи, що представник позивача Лавренчук Т.В. згідно з довіреністю №б/н від 24.02.2015 не обмежений у праві на зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 04.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

29.09.2011 між Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.), Аккорд Індастріал Інвестмент Корпорація, ВАТ (Akkord Industry Construction Investment Corporation), Салліні Кострутторі С.П.А. (Salini Costruttori S.P.A) було укладено договір про спільну діяльність, яким сторони погодились об'єднати сили з метою належного виконання контрактів №05/08/11 про проведення робіт по реконструкції автодороги М06 Київ-Чоп (ділянка 1 та ділянка 2) та №05/08/11 про проведення робіт по реконструкції автодороги М06 Київ-Чоп (ділянка 3 та ділянка 4). Сторони домовились, що Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) буде лідером спільної діяльності та буде одноособовим єдиним представником учасників спільної діяльності та вирішуватиме всі питання щодо ведення спільних справ учасників спільної діяльності (п.п. 1.1., 3.5. даного договору, копія якого долучена до позову).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію компанії Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) (номер реєстрації 1), вказана компанія була заснована 30.09.1987 та зареєстрована 19.02.1996 у м. Рим, Італія (копія свідоцтва подана позивачем 15.03.2017).

Судом встановлено, що 23.08.2007 було зареєстровано Представництво фірми Todini Costruzioni Generali S.p.A., яке здійснює свої функції згідно з законодавством України з місцезнаходженням представництва у м. Рівне (ідентифікаційний код (без права юридичної особи): 26603641), що підтверджується виданим Міністерством економіки України свідоцтвом про реєстрацію від 23.08.2007 №ПІ-3969 та відомостями з Державного реєстру підприємств та організацій України (реєстраційний номер відомостей ГУС 935), копії яких долучені до позову.

Судом встановлено, що 03.12.2015 між Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) на підставі договору про спільну діяльність від 29.09.2011 (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МСУ-2» (підрядник, відповідач) укладено договір №KZH/S/03-12/14/15 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник доручає, а підрядник зобов'язується власними та залученими силами виконати і здати замовникові роботи по ремонту шляхопроводу №28, який знаходиться на км 86+472 а/д М06 Київ-Чоп (ліквідація дефектів під час гарантійного періоду замовника), а також інших будівельних робіт за дорученням замовника на відповідній ділянці автодороги М06 Київ-Чоп.

Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах та у порядку, що передбачені цим договором (п. 1.2. Договору).

За змістом п. 3.2. Договору, загальна вартість робіт, передбачених цим договором, складає 2000000,00 грн. Загальна вартість договору є динамічною та залежить від виробничих потреб замовника.

Відповідно до п. 3.3. Договору, розрахунки між замовником і підрядником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 30 календарних днів з моменту узгодження та затвердження обома сторонами розрахунків на підставі актів виконаних робіт (надання послуг). Замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 300000,00 грн., необхідного для виконання робіт, передбачених цим договором.

Згідно з п. 8.1. Договору останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами договірних зобов'язань та задоволення законних вимог.

Пунктом 8.2. Договору встановлено, що договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін, при цьому сторона, яка виявила свій намір розірвати даний договір, зобов'язана повідомити іншу сторону не пізніше, ніж за 10 календарних днів, до моменту розірвання даного договору. При цьому, зі спливом вказаного у даному пункті договору строку, необхідного для направлення замовником на адресу виконавця, повідомлення про розірвання даного договору, даний договір вважається розірваним та втрачає свою юридичну силу з наступного календарного дня, без укладання додаткових угод. В даному випадку фактично виконані підрядником роботи підлягають оплаті в повному обсязі.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

За змістом ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено приписами ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, 04.03.2016 позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 300000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №66 від 04.03.2016 з призначенням платежу: авансовий платіж на виконання робіт по ліквідації дефектів згідно з договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 20.09.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору та вимогу про негайне повернення попередньої оплати №KZH/RB/4/7254/16 від 19.09.2016, відповідно до яких у позивача відпала потреба в отриманні від відповідача результатів робіт за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, у зв'язку з чим позивач, керуючись п. 8.2. вказаного договору, повідомив відповідача про розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, датою розірвання якого вважатиметься 30.09.2016. У зв'язку з розірванням договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, позивач вимагав повернути не пізніше 30.09.2016 грошові кошти у розмірі 300000,00 грн.

Судом встановлено, що повідомлення про розірвання договору та вимога про негайне повернення попередньої оплати № №KZH/RB/4/7254/16 від 19.09.2016 була отримана відповідачем 29.09.2016, що підтверджується повідомленням про вручення №114, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що позивачем було повторно направлено на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору та вимогу про негайне повернення попередньої оплати №KZH/RB/4/7266/17 від 13.03.2017, відповідно до яких у позивача відпала потреба в отриманні від відповідача результатів робіт за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, у зв'язку з чим відповідача було повідомлено про розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015. Відтак, з огляду на розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, позивач вимагав негайно повернути грошові кошти у розмірі 300000,00 грн.

Судом встановлено, що 14.03.2017 відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №342 від 14.03.2017 з призначенням платежу: повернення авансового платежу на виконання робіт по ліквідації дефектів по договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 згідно з повідомленням №KZH/RB/4/7266/17 від 13.03.2017, копія якого подана позивачем 15.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що після укладання між сторонами договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, у позивача відпала виробнича необхідність в отриманні від відповідача виконання робіт, що були предметом такого договору, які однак виконано не було, у зв'язку з чим позивач на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України та п. 8.2. договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 звернувся до відповідача з листом №KZH/RB/4/7254/16 від 19.09.2016, у якому було викладено повідомлення про розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015. За таких обставин, оскільки позивачем було сплачено відповідачу за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 аванс у розмірі 300000,00 грн., за фактом розірвання договору, правова підстава для утримання таких коштів відповідачем відпала, у зв'язку з чим позивач, з урахуванням заяви, яка розцінена судом як заява про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 100000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно з п. 3.2. договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, загальна вартість робіт, передбачених цим договором, складає 2000000,00 грн. Загальна вартість договору є динамічною та залежить від виробничих потреб замовника.

Як встановлено судом, відповідно до п. 3.3. договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, розрахунки між замовником і підрядником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 30 календарних днів з моменту узгодження та затвердження обома сторонами розрахунків на підставі актів виконаних робіт (надання послуг). Замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 300000,00 грн., необхідного для виконання робіт, передбачених цим договором.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, 04.03.2016 позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 300000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №66 від 04.03.2016 з призначенням платежу: авансовий платіж на виконання робіт по ліквідації дефектів згідно з договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, копія якого долучена до позову.

В той же час, як встановлено судом, позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору та вимогу про негайне повернення попередньої оплати №KZH/RB/4/7254/16 від 19.09.2016, відповідно до яких у позивача відпала потреба в отриманні від відповідача результатів робіт за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, у зв'язку з чим позивач, керуючись п. 8.2. вказаного договору, повідомив відповідача про розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, датою розірвання якого вважатиметься 30.09.2016. У зв'язку з розірванням договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, позивач вимагав повернути не пізніше 30.09.2016 грошові кошти у розмірі 300000,00 грн. Повідомлення про розірвання договору та вимога про негайне повернення попередньої оплати № №KZH/RB/4/7254/16 від 19.09.2016 була отримана відповідачем 29.09.2016, що підтверджується повідомленням про вручення №114, копія якого долучена до позову.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

При цьому, пунктом 8.2. договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 встановлено, що договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін, при цьому сторона, яка виявила свій намір розірвати даний договір, зобов'язана повідомити іншу сторону не пізніше, ніж за 10 календарних днів, до моменту розірвання даного договору. При цьому, зі спливом вказаного у даному пункті договору строку, необхідного для направлення замовником на адресу виконавця, повідомлення про розірвання даного договору, даний договір вважається розірваним та втрачає свою юридичну силу з наступного календарного дня, без укладання додаткових угод. В даному випадку фактично виконані підрядником роботи підлягають оплаті в повному обсязі.

З огляду на сукупний зміст вказаних положень ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України, а також пункту 8.2. договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, суд дійшов висновку, що зазначені норми та умови договору встановлюють право замовника на односторонню відмову від договору підряду в будь-який час, з обов'язком виплатити підряднику плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, завдані розірванням договору.

За наведених обставин, оскільки вимога про негайне повернення попередньої оплати №KZH/RB/4/7254/16 від 19.09.2016 була отримана відповідачем 29.09.2016, з огляду на те, що умовами 8.2. договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 встановлено, що сторона, яка виявила свій намір розірвати даний договір, зобов'язана повідомити іншу сторону не пізніше, ніж за 10 календарних днів, до моменту розірвання даного договору, суд дійшов висновку, що договір №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 є розірваним через десять днів з дня фактичного повідомлення про це підрядника, а саме фактично отримання відповідачем повідомлення про розірвання договору, тобто договір №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 є розірваним з 10.10.2016.

За змістом ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За наведених обставин, у зв'язку з розірванням договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 в порядку ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України та пункту 8.2. цього договору, внаслідок односторонньої відмови від договору замовника, зобов'язання сторін, які складали предмет такого договору, в силу ст. 653 Цивільного кодексу України припинились.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, 04.03.2016 позивачем було перераховано відповідачу аванс - грошові кошти у розмірі 300000,00 грн.

Як встановлено судом, позивачем було повторно направлено на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору та вимогу про негайне повернення попередньої оплати №KZH/RB/4/7266/17 від 13.03.2017, відповідно до яких у позивача відпала потреба в отриманні від відповідача результатів робіт за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, у зв'язку з чим відповідача було повідомлено про розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015. Відтак, з огляду на розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, позивач вимагав негайно повернути грошові кошти у розмірі 300000,00 грн.

Як встановлено судом, 14.03.2017 відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №342 від 14.03.2017 з призначенням платежу: повернення авансового платежу на виконання робіт по ліквідації дефектів по договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 згідно з повідомленням №KZH/RB/4/7266/17 від 13.03.2017, копія якого подана позивачем 15.03.2017.

За наведених обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 100000,00 грн., зазначаючи, що правова підстава збереження даних коштів відповідачем відпала у зв'язку з розірванням договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, на підставі якого такі кошти було сплачено.

За положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

- повернення виконаного за недійсним правочином;

- витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

- повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

- відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з зазначеної норми, цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Разом з тим, оскільки між сторонами у справі було укладено договір №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015, на підставі якого позивачем було сплачено кошти, що позивач просить стягнути, в якості авансу, однак вказаний договір було розірвано внаслідок односторонньої відмови позивача від договору в порядку ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України та пункту 8.2. цього договору, що свідчить про припинення зобов'язань сторін за цим договором, в тому числі зобов'язання відповідача з виконання робіт по ремонту шляхопроводу №28, який знаходиться на км 86+472 а/д М06 Київ-Чоп (ліквідація дефектів під час гарантійного періоду замовника), а також інших будівельних робіт за дорученням замовника на відповідній ділянці автодороги М06 Київ-Чоп, суд дійшов висновку про те, що правова підстава (договір №KZH/S/03-12/14/15), на якій відповідачем було набуто грошові кошти (зокрема у розмірі 100000,00 грн.), що позивач просить стягнути, у зв'язку з розірванням такого договору, відпала, а отже майно - грошові кошти - є таким, що збережене відповідачем без достатньої правової підстави.

При цьому, судом встановлено, що відповідач не виконував жодних робіт відповідно до договору №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015. Вказані обставини були зазначені позивачем у позовній заяві. Доказів протилежного (зокрема, актів виконаних робіт) не було надано суду відповідачем, зокрема на виконання ухвал суду.

З огляду на відсутність доказів виконання робіт відповідачем за договором №KZH/S/03-12/14/15 від 03.12.2015 та розірвання вказаного договору, позивач вправі вимагати повернення йому безпідставно збережених відповідачем грошових коштів, зокрема, у заявленому ним у розмірі 100000,00 грн., з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом не приймаються доводи відповідача щодо відсутності у позивача права вимагати сплачених грошових коштів з огляду на наступне.

Так, приписами ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що дану норму закону слід розуміти таким чином, що не підлягає поверненню виконане у разі, якщо мало місце виконання зобов'язання, що становить предмет договору, кожною зі сторін такого договору, тоді-як доказів виконання відповідачем робіт за договором №KZH/S/03-12/14/15 суду не надано, так само як і доказів завдання відповідачеві збитків внаслідок розірвання договору №KZH/S/03-12/14/15. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України підрядник не позбавлений права вимагати відшкодування йому завданих збитків внаслідок відмови замовника від договору, а отже у разі якщо підрядник вважатиме, що ним понесено такі збитки, він вправі звернутись до замовника із відповідними вимогами щодо їх відшкодування.

З огляду на наведене, оскільки безпідставно збережена відповідачем сума коштів у розмірі 100000,00 грн. ним повернута позивачеві не була, доказів протилежного, а саме доказів сплати суми коштів у розмірі 100000,00 грн. на користь позивача суду не надано, позов Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) як лідера за договором про спільну діяльність від 29.09.2011 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МСУ-2" про стягнення 100000,00 грн. підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд вимог про стягнення 100000,00 грн. у розмірі 1600,00 грн. покладаються на відповідача.

Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судом встановлено, що за позивачем було сплачено за платіжним дорученням №1 від 30.01.2017 суму судового збору у розмірі 4500,00 грн. за розгляд даного позову про стягнення 300000,00 грн. Разом з тим, оскільки позивачем було зменшено розмір позовних вимог та заявлено до стягнення 100000,00 грн., надмірно сплачена сума судового збору у розмірі 2900,00 грн. підлягає поверненню позивачу.

За наведених обставин, у разі подання позивачем клопотання про повернення суми судового збору у розмірі 2900,00 грн., така сума судового збору підлягає поверненню платнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МСУ-2» (03148, м. Київ, вул. Жмеринська, будинок 22; ідентифікаційний код: 39221498) на користь Todini Costruzioni Generali S.p.A. (Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.) як лідера за договором про спільну діяльність від 29.09.2011 в особі представництва Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А. (33024, м. Рівне, вул. Соборна, будинок 446; ідентифікаційний код (без права юридичної особи): 26603641) суму грошових коштів у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 11.04.2017

Суддя І.М. Отрош