ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р.Справа № 922/606/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино", м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-агро", с.Руські Тишки Харківського району Харківської області,
про стягнення 677904,80 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 07.03.2017р.);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Талино", м.Харків, звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-агро", с.Руські Тишки Харківського району Харківської області, заборгованості за Договором поставки засобів захисту рослин № 29/04 від 29.04.2015р. у розмірі 677904,80 грн., у тому числі: 199787,04 грн. основного боргу; 67552,56 грн. пені; 364787,40 грн. штрафу; 38355,58 грн. інфляційних збитків; 7422,22 грн. відсотків річних. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 10168,57 грн.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.04.2017р., представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився; витребувані судом документи не надав; про причину неявки суд не повідомив; про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

29.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Талино" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-Агро" (відповідачем) було укладено Договір поставки засобів захисту рослин № 29/04 від 29.04.2015р., згідно п. 1.1. якого позивач, як постачальник, зобов'язався в порядку та на умовах, визначених даним Договором, поставити та передати у власність відповідача, як покупця, засоби захисту рослин, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити даний товар у кількості, асортименті, по цінах та у строки, передбачені даним Договором.

Відповідно до п. 2.3. Договору, ціна за одиницю товару, кількість та асортимент товару окремих партій узгоджуються сторонами в рахунках-фактурах та/або інших документах, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно розділу 2 Договору (п. 2.5., 2.6.), оплата за поставлений товар проводиться покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури на суму поставленої партії товару. Повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше 30.10.2015р. ("остаточна дата розрахунку").

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору позивачем було поставлено засоби захисту рослин марки Стайлис, Штурман та інші на загальну суму 364787,40 грн.

Відповідно до видаткових накладних № РН-0000017 від 30.04.2015р., РН-0000021 від 15.05.2015р., РН-0000022 від 22.05.2015р., РН-0000030 від 05.06.2015р., PH-0000034 від 22.06.2015р., PH-0000036 від 17.08.2015р., РН-0000038 від 25.08.2015р., РН-0000040 від 26.08.2015р., РН-0000046 від 23.09.2015р., вказаний товар був отриманий відповідачем.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар.

Станом на 23.01.2017р. сума заборгованості за Договором склала 199787,40 грн., без врахування передбачених Договором штрафних санкцій.

Позивач зазначає, що він неодноразово намагався врегулювати спір за допомогою перемовин з керівництвом відповідача, однак відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 5.3. Договору, у випадку невиконання будь-якою із сторін зобов'язань, визначених даним Договором, сторона, що не виконала умови Договору, сплачує іншій стороні неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення не поставленого в строк товару, нездійсненої оплати.

У пункті 5.4. Договору сторони визначили, що у разі ухилення від оплати вартості поставленого товару більш 15 календарних днів покупець, крім пені, сплачує постачальнику штраф у розмірі 100% від загальної вартості товару.

На підставі вищевказаних пунктів Договору позивачем, у зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, було здійснено нарахування пені, розмір якої склав 67552,56 грн., та штрафу в розмірі 364787,40 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 67552,56 грн. пені законними та обґрунтованими.

Проте, суд не погоджується з нарахуванням позивачем штрафу з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зокрема, такої правової позицій дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 21.10.2015р. по справі № 6-2003цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 38355,58 грн. інфляційних та 7422,22 річних відсотків визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 313117,40 грн., у тому числі: 199787,04 грн. основного боргу, 67552,56 грн. пені, 38355,58 грн. інфляційних втрат та 7422,22 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" в частині стягнення з відповідача 199787,04 грн. основного боргу, 67552,56 грн. пені, 38355,58 грн. інфляційних втрат та 7422,22 грн. - 3% річних обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 364787,40 грн. штрафу суд відмовляє у задоволенні позову через безпідставне одночасне застосування одного виду цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати суд покладає на обидві сторони пропорційно заявленим позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 624, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-Агро" (62440, Харківська область, Харківський район, с.Руські Тишки, вул.Липецька, 94; ; п/р 1 в АТ "ОСОБА_2 Аваль" м.Київ, МФО 380805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" (61085, м.Харків, вул.Академіка Проскури, буд. 9-А; ; п/р 5 в АТ "ОСОБА_2 Аваль" м.Київ, МФО 380805) - 199787,04 грн. основного боргу, 67552,56 грн. пені, 38355,58 грн. інфляційних втрат та 7422,22 грн. - 3% річних; 4696,76 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 364787,40 грн. штрафу у позові відмовити.

Повне рішення складено 10.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_3