ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Справа № 911/3661/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКороткевича О.Є. (доповідач у справі),
суддівКоваленка В.М., Панової І.Ю.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 року
у справі Господарського суду№ 911/3661/16 Київської області
за заявоюПублічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод"
про визнання банкрутом,
В судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "Банк "Київська Русь"- Баранов О.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29 листопада 2016 року у справі № 911/3661/16 порушено провадження про банкрутство публічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод" за загальною процедурою Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 лютого 2017 року у справі № 911/3661/16 (головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Верховець А.А., Остапенко О.М.) ухвалу Господарського суду Київської області від 29 листопада 2016 року за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у порушенні провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод".

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, скаржник публічне акціонерне товариство "Рокитнянський цукровий завод" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, якою просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 08 лютого 2017 року та залишити в силі ухвалу Господарського суду Київської області від 29 листопада 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться до порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 12, 14, 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В свою чергу, публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" проти вимог касаційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві на касаційну скаргу та просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017 залишити в силі.

Обговоривши доводи касаційної скарги, пояснення учасника судового засідання, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Так, нормами ч. 1 ст. 91 ГПК України передбачено право на апеляційне оскарження судового рішення, що не набрало законної сили особою, яка не брала участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Нормами ч. 6 ст. 106 цього ж кодексу встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, передбачені цим Кодексом та Законом про банкрутство.

Провадження у справах про банкрутство здійснюється в порядку, передбаченому ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

В силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Учасниками провадження у справі про банкрутство, згідно зі ст. 1 Закону про банкрутство, є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Між тим, стаття 1 Закону про банкрутство передбачає, що кредитор - це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

При цьому, суд касаційної інстанції, виходячи з положень ч. 2 ст. 41, ст.ст. 22, 91 ГПК України та норм ст. 1 Закону про банкрутство, зазначає, що правовий статус особи, як такої, що має кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство відрізняється, в залежності від стадії провадження у справі про банкрутство, від процесуального статусу цієї ж особи, як сторони або учасника провадження у справі про банкрутство, що має та користується відповідними процесуальними правами, визначеними, зокрема, нормами ст.ст. 22, 91, 106 ГПК України.

Так, відповідно до норм ч. 15 ст. 16, ст.ст. 23, 24, 25 Закону про банкрутство у справі про банкрутство, що здійснюється за загальною процедурою, особа, яка має до боржника кредиторські вимоги, набуває саме процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство після звернення із заявою із кредиторськими вимогами у справі про банкрутство, розгляду такої заяви судом та визнання його вимог до боржника господарським судом з прийняттям відповідного рішення.

Згідно оскаржуваної в апеляційному порядку ухвали, провадження у справі знаходиться на стадії виявлення кредиторів, наступного формування реєстру вимог кредиторів та призначення справи у попередньому засіданні. Тобто вимоги осіб, що мають кредиторські вимоги до боржника, у тому числі і ті, що забезпечені заставою майна, не розглядались ні розпорядником майна, ні боржником, ні господарським судом згідно вимог ст.ст. 23-25 Закону про банкрутство, а реєстр вимог кредиторів взагалі не формувався, оскільки оскаржуваною ухвалою першої інстанції цей обов'язок на розпорядника майна був тільки-но покладений. Вказаний висновок підтверджується нормами частин 5, 6 ст. 23 Закону про банкрутство, відповідно до приписів яких обов'язок розпорядника майна розглянути та включити до реєстру вимог кредиторів вимоги, виникає у нього після порушення провадження у справі про банкрутство та закінчення строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, що здійснюється також після винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.

Отже, враховуючи викладені обставини та аналіз норм законодавства щодо порядку визначення та визнання кредитором у справі про банкрутство, передбачений ст.ст. 1, 15, 16, 23, 24, 25 Закону про банкрутство, касаційна інстанція вважає, що публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" на момент винесення оскаржуваної ухвали місцевого суду не набув процесуального статусу кредитора - сторони та учасника провадження у справі про банкрутство боржника, що має право на апеляційне оскарження прийнятої у даній справі ухвали, а тому банк не мав права подавати апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції, в порядку, передбаченому положеннями ст. 91 та частини 6 ст. 106 ГПК України.

На вказане суд апеляційної інстанції увагу не звернув та не дав цьому відповідної правової оцінки.

Згідно пункту першого частини першої ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин справи, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а апеляційне провадження за скаргою банку на ухвалу Господарського суду Київської області від 29 листопада 2016 року - припиненню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08 лютого 2017 року у справі № 911/3661/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення (ухвалу), яким припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на ухвалу Господарського суду Київської області від 29.11.2016 у справі № 911/3661/16.

Головуючий О.Є. Короткевич

Судді В.М. Коваленко

І.Ю. Панова