КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа№ 910/1058/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Хасін І.Б.

від третьої особи: не з'явився.

розглянувши

апеляційну скаргу Національного медичного університету імені

О.О.Богомольця

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 24.03.2016 року

у справі № 910/1058/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Національного медичного університету імені

О.О.Богомольця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

про усунення перешкод у користуванні майном та

стягнення 60 832,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 року позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язано Національний медичний університет імені О.О.Богомольця (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченко, 13; ) усунути та не чинити перешкоди фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користуванні частиною нежилого приміщення, площею 4,60 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, на 1-ому поверсі санітарно-гігієнічного корпусу будівлі. Видати наказ.

Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченко, 13; ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) збитки в сумі 2922 грн. 53 коп. та 1426 грн. 01 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Національний медичний університет імені О.О.Богомольця звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 року прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

22.04.2016 р. представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи.

26.04.2016 р. представником третьої особи через відділ документального забезпечення були надані письмові пояснення.

В судове засідання 26.04.2016 року представники відповідача та третьої особи не з'явились. Розгляд справи було відкладено на 24.05.2016 року.

Представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/1058/16 до вирішення пов'язаної з нею справи №910/6049/16 яка розглядається Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 року апеляційне провадження у справі № 910/1058/16 було зупинено до вирішення справи № 910/6049/16 за позовом Національного медичного університету імені О.О. Богомольця до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву про визнання недійсним договору, що розглядався Господарським судом міста Києва. Сторін було зобов'язано повідомити про результати розгляду справи №910/6049/16.

12.10.2016 р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження у справі № 910/1058/16.

У тексті клопотання вказується, що Господарським судом міста Києва 25.05.2016 р. у справі № 910/6049/16 було прийнято рішення, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог. 20.09.2016 р. постановою Київського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва було залишене без змін.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5555/16 від 13.10.2016 р. справу № 910/1058/16, через припинення повноважень у зв'язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_5., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.10.2016 р., справу № 910/1058/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця. Поновлено апеляційне провадження у справі № 910/1058/16. Розгляд апеляційної скарги у справі №910/1058/16 призначено на 14.11.2016 року

10.11.2016 р. представник відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів подав заяву про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 14.11.2016 року представники відповідача та третьої особи не з'явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 р. розгляд справи було відкладено на 05.12.2016 р.

22.11.2016 р. представник відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів подав заяву про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 року зупинено провадження у справі № 910/1058/16 до вирішення справи №910/6049/16.

На адресу Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/1058/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року поновлено апеляційне провадження у справі № 910/1058/16. розгляд апеляційної скарги у справі № 910/1058/16 призначено на 11.04.2017 року

В судове засідання 11.04.2017 року представники позивача та третьої особи не з'явилися про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та третьої особи, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 13.11.2009 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України (за договором - орендодавець) та позивачем (за договором - орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4567, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частина нежилого приміщення (надалі - майно) площею 4,60 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2, на 1-ому поверсі в санітарно-гігієнічному корпусі будівлі, що перебуває на балансі Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (надалі - балансоутримувач, відповідач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.04.2009 р. - 30800,00 грн. Майно передається в оренду для розміщення ксерокопіювальної техніки для надання копіювальних послуг (п.1.2. договору).

Наявним в матеріалах справи актом приймання-передавання орендованого майна від 13.11.2009 р. підтверджується факт передачі майна орендодавцем позивачу у відповідності до умов спірного договору.

Крім того, 13.11.2009 року між позивачем (за договором - орендар) та відповідачем (за договором - балансоутримувач) було укладено Договір №23-11/2009 про відшкодування балансоутримувачу витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, за умовами п.1.1 якого відповідач зобов'язався забезпечувати обслуговування орендованого приміщення загальною площею 4,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2.

За умовами п.5.4 договору № 23-11/2009, цей договір припиняє дію одночасно з закінченням терміну дії договору оренди від 13.11.2009 р. № 4567, який укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та позивачем.

Відповідно до п.10.1 договору, договір укладено строком на 2 роки, що діє з 13.11.2009 р. по 13.11.2011 р. включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 10.4 договору).

Договір було неодноразово пролонговано, згідно з листами третьої особи №30-06/2413 від 15.03.2012 р. та № 30-06/14008 від 11.12.2013 р., наявними в матеріалах справи, що сторонами також не заперечується.

При цьому, було погоджено продовження терміну дії договору № 4567 від 13.11.2009 р. строком на 2 роки, тобто до 13.11.2017 р., про що було поінформовано позивача листом № 30-06/12683 від 14.12.2015 р., а також 14.12.2015 р. укладено договір № 4567/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4567 від 13.11.2009р., відповідно до п.1 якого сторони погодили, що договір оренди № 4567 від 13.11.2009 р. продовжено строком на 2 роки, що діє до 13.11.2017 р.

В подальшому, 19.01.2016 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України та позивачем було укладено Договір № 4567/04 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4567 від 13.11.2009 р., умовами якого внесено зміни до вартості майна, яка станом на 31.10.2015 р. склала 48800,00 грн., та визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 змінена за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць оренди жовтень 2015 р. 505,05 грн.

Починаючи з 16.11.2015 р. відповідач чинить перешкоди позивачеві в користуванням орендованим майном, серед іншого, шляхом відключення електроенергії, чим унеможливлює здійснення останнім господарської діяльності та отримання прибутку.

12.11.2015 р. позивач, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, звертався до відповідача з вимогою вих. № 11/11/15-3 від 11.11.2015 р. про припинення чинити перешкоди у користуванні орендованим майном.

У відповідь на зазначену вимогу позивача, відповідач направ лист вих. №120/2-1964 від 20.11.2015 р., в якому повідомляв про припинення договору оренди № 4566 від 13.11.2009 р., у зв'язку з закінченням визначеного ним строку і що дію договору продовжено не буде.

Позивач звернувся з даним позовом та просив суд зобов'язати відповідача усунути та не чинити перешкоди в користуванні майном.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що договір № 4567/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4567 від 13.11.2009р. припинений, оскільки позивачем не було проведено незалежної оцінки орендованого нерухомого майна, в порушення умов п.2 договору № 4567/03 та не внесено зміни до договору № 4567/03, у зв'язку зі зміною вартості об'єкта оренди.

Відповідач вважає договір № 23-11/2009 про відшкодування балансоутримувачу витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 13.11.2009р. припиненим, з огляду на положення п.2.2.8 якого позивач зобов'язаний повернути орендоване приміщення за актом протягом 3-з робочих днів.

Відповідач також вказував на відсутність прав у позивача на користування майном, та зазначає, що позивачем не надано доказів на перешкоджання у користуванні майном саме відповідачем.

Крім того, відповідачем залучено до матеріалів справи припис № 13 про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки від 04.02.2016 р. з вимогою демонтувати під сходовою клітиною цокольного поверху підсобне приміщення, а також акт № 329 від 20.11.2015 р., яким встановлено, що ксерокопіювальне обладнання позивача розташоване з порушенням правил пожежної безпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до абзацу другого статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є, зокрема, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна", об'єктом оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) (п. 1 ст. 4 Закону) орендодавцями є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування, управляти нерухомим майном, яке перебуває у комунальній власності (ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", термін, на який укладається договір оренди, є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами частини першої статті 28 Закону ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Погодження продовження терміну дії договору № 4567 від 13.11.2009р. строком на 2 роки, тобто до 13.11.2017р., шляхом укладення договору № 4567/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4567 від 13.11.2009р., а також договору № 4567/04 від 19.01.2016р. про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4567 від 13.11.2009р., умовами якого внесено зміни до вартості майна, яка станом на 31.10.2015р. склала 48800,00 грн., та визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786 змінена за згодою сторін, відповідно до п.1 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць оренди жовтень 2015р.: 505,05 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.01.2017 року у справі №910/6049/16 визнано недійсним договір від 14.12.2015 року № 4567/3 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4567 від 13.11.2009, укладений між фізичною особою- підприємцем ОСОБА_4 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_1) та Регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву (01601. м. Київ, бул. Т. Шевченка, буд. 50 - Г; ідентифікаційний код 19030825).

Відповідно до п. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, у задоволення позовної вимоги в частині зобов'язання усунути та не чинити перешкоди фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 в користуванні частиною нежилого приміщення, площею 4,60 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, на 1-ому поверсі санітарно-гігієнічного корпусу будівлі слід відмовити.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 53883,53 грн. збитків, понесених позивачем в результаті вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем орендованим майном.

Приписами ч. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

В силу ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, підставою для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено вину відповідача у виникненні збитків у сумі 501,48 грн. та в сумі 2421,05 грн., загалом 2922,53 грн., а також причинний зв'язок між поведінкою відповідача і виникненням збитків у сумі 2922,53 грн., з огляду на наступне.

Так, у позивача, внаслідок неправомірного відключення відповідачем орендованого майна від електропостачання, виникла необхідність виклику інспектора ПАТ "Київенерго" для здійснення технічної перевірки електролічильника та облікових електричних мереж, вартість якої склала 501,48 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунок-фактура №20924/ЗР від 16.11.2015р., та оплачена позивачем згідно з квитанцією про сплату від 16.11.2015р.

Також, протягом періоду листопад 2015 року - березень 2016 року позивач сплатив відповідачу орендну плату та витрати по відшкодування комунальних послуг у загальній сумі 2421,05 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.

Частина 6 статті 762 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

З огляду на встановлені вище обставини та з урахуванням положень ч. 6 ст. 762 ЦК України, судом першої інстанції вірно визнано таку вимогу обґрунтованою та задоволено її в повному обсязі.

Також суд першої інстанцій цілком вірно відмовив в задоволенні вимоги позивача про стягнення 575,00 грн., сплачених останнім в якості єдиного податку, оскільки обов'язок з оплати в державний бюджет єдиного податку покладено на позивача чинним законодавством як на платника податку, з огляду на підприємницьку діяльність фізичної особи, сплата якого не ставиться в залежність від результатів господарської діяльності позивача та отримання прибутку.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 28910,00 грн. упущеної вигоди слід зазначити наступне.

У п. 1 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначено, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладання на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст. 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Збитками у вигляді упущеної вигоди - є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Обґрунтовуючи розмір неотриманого доходу, позивач надав книгу обліку доходів та витрат, однак, зазначені у вказаній книзі суми не враховують понесені позивачем витрати на сплату єдиного податку, соціальних внесків, витрати на орендну плату, утримання приміщення, придбання комплектуючих та витратних матеріалів тощо.

Крім того, з книги обліку доходів неможливо встановити, що вказані у ній суми надходять саме за результатами господарської діяльності в орендованому приміщенні.

Отже дослідивши надані позивачем докази, можливо дійти висновку, що останнім належними та допустимими доказами не доведено підстав для стягнення з відповідача 28910,00 грн. упущеної вигоди.

Позивач також зазначав, що позивачу завдано (моральної) шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій вказаної статті зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 Цивільного кодексу України, згідно ч. 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено;

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди (факт наявності моральної шкоди, обґрунтування визначення розміру моральної шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завданням такої шкоди позивачу).

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не підтверджуються належними та допустимими доказами, відтак задоволенню не підлягають.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку щодо часткового скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 року у справі №910/1058/16 скасувати частково і прийняти нове.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Національного медичного університету імені О.О.Богомольця (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченко, 13; ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) збитки в сумі 2922 грн. 53 коп. та 47 грн. 95 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволення іншої частини позову відмовити.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Національного медичного університету імені О.О.Богомольця (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченко, 13; ) 1515 грн. 80 коп. - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4, Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

5. Справу № 910/1058/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Копію постанови направити сторонам та третій особі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна