РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017Справа №910/1756/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІРОМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська содова компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий цент сода" про визнання договору недійсним, за участю представників позивача - Флімончук Г.М., довіреність №б/н від 30.03.2017 року, відповідача-1 - Проскуріна Д.О., довіреність №01/16 від 01.08.2016 року, відповідача-2 - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до відповідача-1 про визнання недійсним договору №2 від 07.07.2015 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІРОМ", Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська содова компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий центр сода".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.02.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 27.02.2017 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.02.2017 року залучено до участі у справі в якості відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий цент сода".

Представник відповідача-2 у судове засідання 05.04.2017 року не з'явився, відзив на позов не подав, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників відповідача-2.

Заслухавши пояснення представників позивача відповідача-1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги позивача про визнання недійсним договору №2 про переведення боргу від 07.07.2015 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІРОМ", Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська содова компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий центр сода".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач-1 знаючи, про те, що зобов'язання зі своєї сторони виконувати не буде, підписав оспорюваний договір про переведення боргу №2 від 07.07.2015 року чим ввів позивача в оману.

За приписами статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено, що 01.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий центр сода" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІРОМ" (покупець) було укладено договір №84, згідно умов якого постачальник зобов'язується відвантажити, а покупець - прийняти і оплатити товар згідно переліку: соду кальційовану фасовану, засіб «сяйво», натрій двовуглекислий та сіль йодовану, у кількості та за ціною, що встановлена умовами цього договору.

07.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІРОМ" (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська содова компанія" (новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий центр сода" (кредитор) був укладений договір №2 про переведення боргу (далі - договір), за яким регулюються відносини, пов'язані із зміною зобов'язання сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із договору№84 від 01 жовтня 2013 р., укладеного між первісним боржником і кредитором (далі - основний договір) (п. 1. договору).

За змістом п. 2 договору первісний боржник перевів на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 822 089,54 грн., що виник на підставі додаткової угоди №6 від 30.12.2013 року до договору №84 від 01.10.2013 року.

У відповідності до п. 3 договору первісний боржник, протягом одного року (до 07.07.2016 року включно) зобов'язується перерахувати на поточний рахунок нового боржника, суму у розмірі 822 089,54 грн.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Згідно п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Позивачем не було доведено факт обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за заявленими вимогами позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Таким чином, правові підстави для визнання договору №2 від 07.07.2015 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІРОМ", Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська содова компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий центр сода" відсутні, і тому в позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 12.04.2017р.

Суддя С.О.Чебикіна