ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р.Справа № 916/2547/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Маленкової О.П.,

та представників сторін:

від відповідача (ФОП ОСОБА_2.): ОСОБА_3 за довіреністю №920 від 21.07.2016р.,

від відповідача (Одеська облдержадміністрація): Хитрук І.С. за довіреністю №01/02-42/290 від 23.01.2017р.,

інші представники сторін у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду Одеської області від 28.11.2016р.

у справі №916/2547/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5;

до відповідачів:

1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6;

3. Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області;

4. Одеської обласної державної адміністрації

про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання укласти договір,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.), Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Татарбунарська райдержадміністрація) та Одеської обласної державної адміністрації (далі - Одеська облдержадміністрація) про розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.06.2007р., укладений між відповідачем-3, відповідачем-1 та відповідачем-2, посвідчений державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори 27.06.2007р., зареєстрований в реєстрі за №3353, та зобов'язання відповідача-3 укласти з позивачем новий договір оренди земельної ділянки за адресою: територія 2-го та 5-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області, на якій розміщений комплекс будівель та споруд (причал), загальною площею - 114,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-6).

Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу комплексу будівель і споруд (причал), загальною площею 114,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вважає це достатньою підставою для розірвання договору оренди земельних ділянок від 25.04.2007р., що укладений між Татарбунарською райдержадміністрацією, з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_6, з іншої сторони.

Відповідач ФОП ОСОБА_6 заперечує повністю проти позову у відзиві на позовну заяву зазначає, що спірний Договір укладений між орендарями та орендодавцем, згідно якого в строкове платне користування прийняті земельні ділянки на території 2-го та 5-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області загальною площею 1,549 га (за складом угідь - 1,549 га пісків) для будівництва, експлуатації та обслуговування обловно-пропускних каналів та причалу з рибоприймальним пунктом, у тому числі згідно кадастрового плану земельних ділянок, що є невід'ємною частиною Договору (а.с.40-42).

Кадастровим планом земельних ділянок передбачено розподіл між двома орендарями земельних ділянок та визначено порядок користування ними, а саме: земельні ділянки, що перебувають в самостійному користуванні ФОП ОСОБА_6 на 5 км: ділянка 1 площею 0,040 га, ділянка 2 площею 0,160 га; на 2 км: ділянка 3 площею 0,280 га, ділянка 4 площею 0,569 га; земельна ділянка, що перебуває в самостійному користуванні ФОП ОСОБА_2 - ділянка 5 площею 0,500 га.

Вказаний порядок користування був закріплений між орендарями шляхом укладання угоди про порядок користування земельними ділянками на території 2-го та 5-го км піщаної коми Чорного моря Татарбунарського району Одеської області, яка посвідчена державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори від 27.03.2007р., реєстровий №3354, 3355 (а.с.82-83).

ФОП ОСОБА_6 вважає, що розірвання спірного Договору унеможливить подальше користування ним земельними ділянками. Також зазначає, що на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_6 уклав договори суборенди земельних ділянок. Отже, через розірвання спірного Договору припинять дію права суборенди на дані земельні ділянки.

Відповідач Татарбунарська райдержадміністрація також надав відзиви, у яких проти позову заперечує повністю (а.с.43-46,93-96).

Татарбунарська райдержадміністрація вказує, що надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Відповідно до ч.ч.1,9 ст.79-1, ст.ст.122,123 Земельного кодексу надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Проте, такого дозволу на розроблення відповідної технічної документації щодо земельної ділянки площею 114,4 кв.м Татарбунарська райдержадміністрація не надавала, у зв'язку з чим правові підстави для укладення договору оренди земельної ділянки площею 114,4 кв.м відсутні.

Щодо розірвання спірного Договору оренди земельних ділянок Татарбунарська райдержадміністрація вважає, що позивач не є стороною за даним договором, тому вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, а тому у задоволенні вказаної вимоги також слід відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 також надав до суду відзив на позов, у якому вважає, що нотаріус при проведенні нотаріальних дій щодо відчуження будівлі, повинен був перевірити право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під зазначеною будівлею, оскільки земельна ділянка є невід'ємною частиною будівлі, що підтверджується ст.120 Земельного кодексу України, ст.ст.377, 796, 1225 ЦК України. Вважає, що нотаріус не повинен був посвідчувати зазначений правочин, оскільки не перевірив правовий статус земельної ділянки, що призвело до порушення прав ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.129-132).

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. у справі №916/2547/16 (суддя Зайцев Ю.О.) у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 136-141).

Відмовляючи у позові місцевий господарський суд дійшов висновку, що з огляду на ч.2 ст.651 та ст.792 ЦК України позивач не має права звертатись до суду про розірвання спірного договору, оскільки не є стороною цього договору. Також місцевий суд зазначив, що положеннями ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, якими визначений перелік способів захисту порушених прав суб'єкта господарювання, не передбачено такого способу захисту права як визнання договору укладеним, що також не передбачено й іншими актами законодавства.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ФОП ОСОБА_5 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Одеської області та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом неповно з'ясовані усі фактичні обставини справи, не досліджені і надано належної оцінки обставинам справи, що мають істотне значення для справи. Вважає, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Як на підставу в обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що при винесенні рішення його представника не було у судовому засіданні.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 у судовому засіданні 04.04.2017р. надав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційний суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Представник відповідача Одеської обласної державної адміністрації у судовому засіданні 04.04.2017р. також надав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вважає, що неявка учасника судового процесу у судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в пп.3.9.1 п.3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18.

Вважає, що не прибувши у судове засідання апелянт скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У судовому засіданні 04.04.2017р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників відповідачів ФОП ОСОБА_2 та Одеської облдержадміністрації, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Основною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду апелянт вбачає у винесенні рішення за відсутності його представника.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 07.11.2016р. представник позивача був відсутній, у зв'язку з чим ухвалою суду від 07.11.2016р. розгляд справи було відкладено на 28.11.2016р. (а.с.118-119).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вищевказана ухвала суду була вручена особисто 16.11.2016р. (а.с.128).

Представник позивача в судове засідання місцевого господарського суду 28.11.2016р. не з'явився та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується штампом канцелярії на зворотній стороні ухвали про відкладення розгляду справи, відправленої рекомендаційною кореспонденцією, та поштовим повідомленням про вручення.

Отже, в даному випадку нез'явлення позивача у судове засідання є використанням свого процесуального права на власний розсуд.

Щодо суті спору, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями статті 1 Закону України "Про оренду землі" вказано, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, а статтею 13 вказаного Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно п. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Як встановлено матеріалами справи, 25.04.2007р. між Татарбунарською райдержадміністрацією, як Орендодавцем, та ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_6, як Орендарями, укладено договір оренди земельних ділянок (далі - Договір), згідно п.1 якого на підставі розпорядження Татарбунарської райдержадміністрації від 18.08.2006р. №303/А-2006 Орендодавець передає, а Орендарі приймають в строкове платне користування земельні ділянки несільськогосподарського призначення, які знаходяться на території 2-го та 5-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області, згідно з кадастровим планом земельних ділянок (а.с.22-24).

Також матеріали справи містять договір купівлі-продажу комплексу будівель і споруд (причал), загальною площею 114,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що укладений 17.02.2014р. між гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_5 (а.с.20-21).

У зв'язку із зазначеним, позивач вважає, що набуття права власності на комплекс будівель і споруд є підставою для переходу права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний комплекс будівель і споруд, що, на його думку, є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.06.2007р.

Згідно ч. 1, 3 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Чинним законодавством України, а саме ч.1 ст.188 ГК України, ч.1 ст.651 ЦК України встановлено та ч.4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч.2 ст.651 ЦК України).

Частиною 3 статті 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

За положеннями ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, з вимогою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 27.06.2007р., що зареєстрований в реєстрі за №3353, можуть звертатись лише сторони, між якими укладено договір, а саме: Татарбунарська райдержадміністрація, ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6

Відтак, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки у зв'язку із невірно обраним способом захисту.

Щодо відмови у задоволенні вимоги позивача про зобов'язання Татарбунарської райдержадміністрації укласти з ФОП ОСОБА_5 договір оренди земельної ділянки, на якій розміщений комплекс будівель і споруд (причал), судова колегія апеляційної інстанції вважає її правомірною з огляду на те, що договір оренди земельних ділянок від 27.06.2007р., що зареєстрований в реєстрі за №3353 є дійсним.

Разом з тим, є доречним зауваження місцевого господарського суду про невірно обраний спосіб захисту з огляду на положення ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. у справі №916/2547/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя Г.І. Діброва

Cуддя Н.М. Принцевська