ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 року Справа № 904/6631/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник, довіреність №8275-К-О від 29.12.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Доноблінвестмен" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/6631/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Доноблінвестмен", м.Слов'янськ, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Дніпро

про визнання дій незаконними та зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/6631/16 (суддя Євстигнеєва Н.М.) в задоволенні позовних вимог ТОВ "Доноблінвестмен" про зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" розблокувати рахунок №2783 відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк", що належить ТОВ "Доноблінвестмен" відмовлено.

Приймаючи означене рішення місцевий господарський суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог, вважаючи, що наявна в матеріалах справи довідка банку про арешт рахунку позивача, дійсно не може свідчити про накладення арешту на рахунок, з огляду на відсутність повноважень у банку на вчинення вказаних дій, пов'язаних з накладенням арешту на банківський рахунок. Також суд виходив із того, що оскільки правовідносини сторін щодо обслуговування рахунку позивача виникли на підставі укладеного між ними договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування, у разі не виконання банком умов договору, позивач вправі звернутися з відповідною вимогою до суду саме у зв'язку з невиконанням банком умов договору.

Позивач (ТОВ "Доноблінвестмен"), не погодившись з означеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/663116 та прийняти нове рішення по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що в судовому засіданні було встановлено, що існує обмеження розпорядження банківським рахунком, оскільки рахунок знаходиться в стані призупинення. На доказ неправомірних дій відповідача позивачем було надане платіжне доручення від 19.09.2016р., яке прийнято банком, але не проведено. Судом зазначено, що причиною виникнення спору є накладення банком арешту на поточний рахунок позивача, проте вимоги про скасування арешту позивачем не заявлялись. Позивач просив розблокувати рахунок, а в процесі судового розгляду уточнив, що просить відновити становище, що існувало до порушення, шляхом розблокування рахунку, оскільки відповідачем не надана інформація стосовно стану рахунку. З огляду на те, що відповідач не надавав будь-які пояснення щодо наявності обмежень банківського рахунку, суд, на думку позивача, повинен був використати своє право виходу за межі позовних вимог.

Відповідач (ПАТ КБ "Приватбанк") у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилаючись на ст. 30.1. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідач звертає увагу на те, що обов'язок банку щодо перерахування конкретної грошової суми на конкретний розрахунковий рахунок виникає після подання клієнтом банку відповідного розрахункового документу. Позивачем, у зв'язку з неможливістю сформувати 08.12.2015р. платіжне доручення в системі "Приват24", платіжне доручення на паперовому носії на адресу банку не направлялось. За твердженням відповідача обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов'язати банк розблокувати рахунок не відповідає встановленим законом способам захисту прав. Крім того, відповідач погоджується з висновком суду, що оскільки правовідносини сторін щодо обслуговування позивача виникли на підставі укладеного договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування, у разі невиконання банком умов договору, позивач вправі звернутися з відповідною вимогою до суду у зв'язку з невиконанням банком умов договору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, між ТОВ "Доноблінвестмен"(Клієнт) і ПАТ КБ "Приватбанк" (Банк) 16.10.2013р. укладено договір банківського обслуговування шляхом підписання заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, які знаходяться на сайті банку www.pb.ua. Підписавши заяву, товариство погодилось з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банка.

Внаслідок укладеного між сторонами договору Клієнту був відкритий у гривневій валюті рахунок №2783.

08.12.2015р. позивач намагався в системі Приват24 здійснити платіж на адресу ТОВ "ТТК Азимут" з призначенням платежу "оплата залізничних перевезень згідно договору №17/11 від 17.11.2015" на суму 985000,00 грн. Платіж не відбувся, оскільки рахунок №2783 знаходився у стані "закритий, заблокований".

За довідкою Банку 10625853/5478704 від 08.06.2016р. на рахунок Клієнта №2783 накладено арешт банком.

У зв'язку з неможливістю розпоряджатися своїми коштами, які знаходяться на рахунку, позивач звернувся з позовом до суду про відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме - просив зобов'язати відповідача розблокувати рахунок №2783 відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк".

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000р. №2121-III (із змінами і доповненнями) визначено, що банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 51 наведеного Закону України "Про банки і банківську діяльність" для здійснення банківської діяльності банки відкривають та ведуть кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках в Україні і за її межами, банківські рахунки для фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті. Банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України. Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Електронним документом згідно п. 1.10. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" від 05.04.2001р. №2346-ІІІ (із змінами і положеннями) є документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити документа, в тому числі і електронний цифровий підпис, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму чи на папері.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р.

Пунктом 2.10. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, передбачено що клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку.

Пунктом 18.1. ст. 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом.

Як було наведено вище, Клієнт при здійсненні платежу користувався системою "Приват24".

Пунктом 3.8.1. Розділу 3.8. "Приват24" (Умови та правила користування системою віддаленого банківського обслуговування) Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що клієнтами Системи віддаленого банківського обслуговування "Приват24 для бізнесу" є юридичні особи або фізичні особи, суб'єкти господарювання, іноземні представництва, нерезиденти-інвестори, ініціативні групи з проведення всеукраїнського референдуму, споживачі банківських послуг, що одержують банківські послуги на умовах, встановлених цими Умовами та Правилами та вимогами законодавства України.

Дистанційним розпорядженням Клієнта визначено розпорядження Банку виконати певну операцію, яке передається уповноваженим / довіреною особою Клієнта за допомогою системи Інтернет.

Із п. 3.8.1.6. Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що в Системі "Приват24" для бізнесу" дозволяє здійснити, зокрема, здійснення усередині банківських платежів на рахунки фізичних і юридичних осіб, міжбанківські платежі в національній та іноземній валюті по Україні

За п. 3.8.1.5. Умов та Правил надання банківських послуг всі операції здійснюються за допомогою дистанційних розпоряджень. Дистанційне розпорядження - розпорядження Банку здійснити певну операцію, яке передається уповноваженим / довіреною особою Клієнта через систему Інтернет, без відвідування Банку.

Передача дистанційного розпорядження та реєстрація його Банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі.

Дистанційне розпорядження вважається переданим Клієнтом і прийнятим Банком до виконання, якщо уповноважена / довірена особа Клієнта:

- для доступу в Систему ввело правильні логін і пароль (динамічний пароль ОТР);

- засоби верифікації;

- ввело всі параметри, які запитує Система;

- підтвердило дистанційне розпорядження правильним введенням динамічного пароля або накладанням електронного цифрового підпису або цифрового підпису;

Якщо уповноважена/довірена особа Клієнта не підтвердила дистанційне розпорядження, то Банк не виконує операцію, про що інформує Клієнта.

Відповідно до п. 3.4.2.1.1. Розділу 3.4.2. "Дистанційне управління рахунком суб'єкта господарювання" Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та Банку, надає в Банк розрахункові документи у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подачі Клієнтом документів в Банк передбачено в Договорі банківського обслуговування.

Оперативне ведення Клієнта рахунків в Банку та обмін технологічною інформацією, передбаченої Договором банківського обслуговування, Клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування відповідно до чинного законодавству України, в тому числі нормативно-правових актів Національного банку. Дистанційне обслуговування рахунку Клієнт може здійснювати за допомогою системи "Приват24 для бізнесу", "Платіж по телефону" і інші. (п. 3.4.2.1.2. Умов).

Встановлено п. 3.4.2.1.4. Умов та Правил надання банківських послуг, що при здійсненні розрахунків за допомогою системи "Приват24 для бізнесу", "Платіж по телефону" і т.д. застосовуються електронні розрахункові документи. Обов'язкові реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системі "Приват24 для бізнесу", "Платіж по телефону" і т.п., регламентовані чинним законодавством України, в тому числі нормативно-правовими актами Національного банку.

Сторони визнають юридичну силу платежів (виписок), сформованих через системи дистанційного обслуговування, і їх еквівалентність платежах (виписками), які здійснюються з використанням паперових носіїв для друку (п. 3.4.2.1.5. Умов та Правил надання банківських послуг).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на п.11.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, за яким під час здійснення розрахунків за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.

Як вбачається з Розділу 3.8. "Приват24" (Умови та правила користування системою віддаленого банківського обслуговування) Умов та Правил надання банківських послуг його положеннями в даному випадку не передбачено оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.

Тобто, зазначена система не передбачає надання Клієнтом Банку розрахункового документа на паперовому носії.

Відповідно до ч.1 ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до положень п. 21.1. ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документу.

При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника (п.22.4. ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні")ю

Отже, обов'язок банку щодо перерахування конкретної грошової суми на конкретний розрахунковий рахунок виникає після подання клієнтом банку відповідного розрахункового документу.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст.1073 Цивільного кодексу України).

За п. 1.12. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання / примусове списання / стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України строк зобов'язаний:

узяти розрахунковий документ платника/стягувача/отримувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком;

надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу/отримувачу про невиконання його розрахункового документа в установлений законодавством України строк (додаток 23).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів інформування Банком Клієнта про відсутність підтвердження дистанційного розпорядження, що дає підстави для невиконання операції Банком.

Як вбачається з матеріалів справи, вже після порушення провадження судом у справі позивач платіжним дорученням №1 від 19.09.2016р., оформленим у паперовій формі, зі свого рахунку №2783 намагався здійснити платіж на адресу ТОВ "ДОНБРОКФІНАНС" у сумі 1000000,00 грн., який не був прийнятий до виконання Краматорською філією ПАТ КБ "Приватбанк". Заява позивача від 19.09.2016р. про надання пояснень причин не виконання платіжного доручення залишилась Банком без відповіді.

Відповідно до п. 2.15. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Повернення банком розрахункового документа №1 від 19.09.2016р. без зазначення причини ще раз підтверджує факт неможливості позивача розпоряджатися своїми коштами, які знаходяться на рахунку №2783, а отже й факт порушення зобов'язання Банка щодо перерахування відповідних сум з рахунка Клієнта.

Таким чином, відсутність можливості у позивача здійснити вільне розпорядження належними йому грошовими коштами на банківському рахунку, що був відкритий відповідачем, дійсно не пов'язана із арештом цих коштів відповідачем, а є результатом певних дій відповідача з позбавлення позивача можливості проведення платежу з використанням контрольованої відповідачем банківської платіжної системи, тобто "блокування рахунку". При цьому відповідач зі своєї сторони не надав доказів щодо правомірності та обґрунтованості таких дій, не сприяв якнайскорішому усуненню перешкод, що виникли у позивача в користуванні означеним банківським рахунком.

Разом із цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій та про зобов'язання відповідача вчинити дії з розблокування означеного рахунку - не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини сторін щодо обслуговування рахунку позивача виникли на підставі укладеного між ними договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування, а тому у разі не виконання банком умов договору, позивач вправі звернутися з відповідною вимогою до суду саме у зв'язку з невиконанням банком умов договору.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення ч.ч. 1 та 2 ст. 14 Цивільного кодексу України вказує на те, що цивільні права та обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, та що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Частина 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вимоги про припинення дії, яка порушує право; про відновлення становища, яке існувало до порушення; про примусове виконання обв'язку в натурі.

Однак при цьому слід виходити із того, що обраний спосіб захисту має привести до реального відновлення порушених прав позивача, як от у даному випадку - перерахування за розпорядженням позивача належних йому грошових коштів з банківського рахунку в ПАТ КБ "ПриватБанк" на інший банківський рахунок.

Натомість позовні вимоги позивача, в яких не зазначено до виконання якого саме зобов'язання (сума коштів, з якого банківського рахунку та на який банківський рахунок її слід перерахувати) має бути примушений відповідач в судовому порядку, - не відповідають такому правовому підходу у вирішенні спорів, які виникають із правовідносин за договором банківського рахунку.

Посилання позивача на використання місцевим господарським судом правомочностей, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивача або третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору, також відхиляється колегією суддів як необґрунтовані, оскільки обов'язковою умовою для вчинення судом таких дій є відповідне клопотання заінтересованої сторони, проте відповідач такої заяви суду під час розгляду даного спору не подавав.

Відтак колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, як такі, що не спростовують вірного висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Доноблінвестмен" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. у справі №904/6631/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 12.04.2017р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна