ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р. Справа № 911/193/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП»

Приватного акціонерного товариства «ТЕРНІВСЬКЕ»

про стягнення 849,00 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не зявився;

від відповідача1: не зявився;

від відповідача2: ОСОБА_1 (наказ № 75 від 07.10.2016 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» Приватного акціонерного товариства «ТЕРНІВСЬКЕ» про стягнення 849,00 грн. з яких: курсова різниця в сумі 580,59 грн., 30% річних в сумі 42,20 грн., пені в сумі 97,06 грн., штрафу в сумі 108,08 грн. та інфляційних втрат в сумі 63,36 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.01.2017 року порушено провадження у справі № 911/193/17 та призначено до розгляду на 06.02.2017 року.

30.01.2017 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення позовних вимог у справі 911/193/17 в частині стягнення 30% річних в сумі 253,50 грн., пені в сумі 173,11 грн., штрафу в сумі 11008,08 грн., інфляційних втрат в сумі 104,32 грн. та курсової різниці в сумі 1580,59 грн.

В судове засідання 06.02.2017 року відповідачі не зявивились, сторони вимог ухвали Господарського суду Київської області від 17.01.2017 року не виконали, відповідач1 про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 27.02.2017 року.

27.02.2017 року від відповідача2 надійшов відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, також, відповідач2 у відзиві зазначав про пропуск позивачем строку позовної давності.

В судове засідання 27.02.2017 року відповідачі не зявилися, позивач та відповідач1 вимог ухвали Господарського суду Київської області від 17.01.2017 року не виконали, відповідач1 про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 13.03.2017 року.

02.03.2017 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, клопотання про відмову від позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 11008,08 грн., письмові пояснення по суті спору та заперечення на відзив відповідача2.

В судове засідання 13.03.2017 року позивач та відповідач1 не зявилися, відповідач1 вимог ухвали Господарського суду Київської області від 17.01.2017 року не виконав, відповідач1 про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідач2 в судовому засіданні 13.03.2017 року подав доповнення до відзиву з додатковими доказами. Розгляд справи відкладався до 22.03.2017 року. Також, ухвалою від 13.03.2017 року продовжено строк розгляду справи.

21.03.2017 року представником позивача супровідним листом подано лист з доказами про неможливість бути присутнім в судовому засіданні.

В судове засідання 22.03.2017 року позивач та відповідач1 не зявилися, відповідач1 вимог ухвали Господарського суду Київської області від 17.01.2017 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 29.03.2017 року.

В судове засідання 29.03.2017 року позивач та відповідач1 не зявились. Позивач не надав пояснень по суті спору з врахуванням наданих відповідачем2 додаткових пояснень та доказів.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомленими про судове засідання та те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, пункт 4 частини третьої 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

У звязку з неявкою відповідача1, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 17.03.2009 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» (Продавець) та ЗАТ «ТЕРНІВСЬКЕ» (Покупець, Боржник, відповідач2) був укладений Договір №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (далі - Договір). Відповідно до умов даного Договору ним визначалися умови купівлі-продажу засобів захисту рослин (далі - Товар).

Відповідно до п.2.1 Договору, асортимент Товару, його кількість, ціна визначається в додатках та накладних відпуску Товару, що є невідємною частиною Договору. У випадку розбіжності даних у додатках щодо найменування, кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Згідно з п. 2.2. Договору, всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії даного договору є його невідємною частиною. Пункт 3.1. Договору передбачає можливість передачі Товару партіями.

Позивач в позові зазначає, що ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» було поставлено ЗАТ «ТЕРНІВСЬКЕ» (відповідачу2) Товар на загальну суму 55 040,40 грн. за видатковими накладеними: №РН-СЛ00140 від 27.04.2009 року на суму 8 802,00 грн.; №РН-СЛ00159 від 29.04.2009 року на суму 28 382,40 грн.; №РН-СЛ00258 від 28.05.2009 року на суму 17 856,00 грн.

Пункт 5.1. Договору визначає, що Покупець здійснює оплату партії Товару за ціною, вказаною в додатках та/або видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього Договору. Пунктом 5.3. Договору встановлено, що оплата Товару проводиться наступним чином: 100% від загальної вартості Товару Покупець оплачує у строк до 01.04.2009 року.

Однак, в порушення умов Договору поставки ЗАТ «ТЕРНІВСЬКЕ» своєчасно та в повному обсязі Товар на визначених Договором умовах не оплатило.

Станом на 01.04.2009 року (дату здійснення 100% оплати) ЗАТ «ТЕРНІВСЬКЕ» не сплатило 55 040,40 грн.

Після 01.04.2009 року, а саме впродовж липня - листопада 2009 року, Товар було оплачено: 08.07.2009 року на суму 11 280,00 грн.; 24.07.2009 року на суму 3 000,00 грн.; 26.10.2009 року на суму 35 000,00 грн.; 25.11.2009 року на суму 5 760,40 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Відповідно до додатку до Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року, сторони визначили курс долара США на момент укладання договору купівлі-продажу та передбачили, що в тому випадку, якщо курс долара США на день оплати вище, ніж курс долара США на день підписання договору, то для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовується формула розрахунку вартості Товару, яка враховує різницю між курсом дол. США на момент, коли Товар мав бути оплачений згідно умов Договору та курсом дол. США на момент фактичної оплати в разі прострочення.

У додатку до Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні з урахуванням курсу долара США на час укладення договору та на день фактичної оплати товару, що відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а його умови визначені на розсуд сторін і погодженні ними, що вказує на принцип свободи договору.

Позивач в позові зазначає, що заборгованість (дооцінки вартості товару, курсової різниці) згідно Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року становить 1580,59 грн. Тобто, позивач стверджує, що на момент фактичної оплати Товару за Договором, відповідачем2 було недоплачено 1580,59 грн. суми, яка виникла зі зміною курсу дол. США.

Згідно з п. 8.2. Договору за прострочення виконання зобовязання Покупець зобовязаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно п. 8.3. Договору сторони, відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить пять років з моменту підписання даного Договору.

Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 Госпордарського кодексу України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним Договором, здійснюється протягом пяти років.

Відповідно до п. 8.6. Договору сторони згідно п.2. ст.625 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати Товару за користування коштами Продавця сплачує на користь остатнього 30% річних.

Відповідно до п. 8.4. Договору за несплату або несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого Товару.

Згідно з п. 11.1. Договору, Договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома Сторонами до повного виконання Сторонами обовязків по Договору.

З огляду на викладене, позивач зазначає, що у ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» виникло право вимоги щодо донарахування заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), на яку підлягають нарахуванню пеня, 30% річних, інфляційні, штраф згідно Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року за період існування прострочення виконання грошового зобовязання.

У звязку з чим, позивач просить в позові стягнути з відповідача2 1580,59 грн. заборгованості, яка виникла у звязку з курсовою різницею, 97,06 грн. пені, 42,20 грн. 30% річних, 63,36 грн. інфляційних. Також, в заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача2 1580,59 грн. заборгованості, яка виникла у звязку з курсовою різницею, 30% річних в сумі 253,50 грн., пені в сумі 173,11 грн., передбаченого п. 8.4. Договору штрафу у розмірі 20% в сумі 11008,08 грн., інфляційних втрат в сумі 104,32 грн.

Однак, в подальшому, в ході розгляду справи позивач відмовився від вимоги про стягнення штрафу в сумі 11008,08 грн.

В обґрунтування права на звернення з даним позовом позивач зазначив, що п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 515 Цивільного кодексу України зазначає, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

24.01.2011 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та ФОП ОСОБА_2 було укладено Угоду №11-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України). Пунктом 1.1. даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО») відступає Новому кредитору (ФОП ОСОБА_2М.) право вимоги виконання Закритим акціонерним товариством «ТЕРНІВСЬКЕ» зобовязання щодо сплати заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання щодо оплати вартості товару за таким Договором, а Новий кредитор компенсує вартість переданого зобовязання відповідно до умов даної Угоди.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» було передано ФОП ОСОБА_2 перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання відповідачем2 обумовленого зобов'язання.

У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» повідомленням від 26.01.2011 року про зміну кредитора у зобовязані повідомило ЗАТ «ТЕРНІВСЬКЕ» про зазначені вище обставини.

За цією Угодою №11-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 24.01.2011 року, ФОП ОСОБА_2 одержав право замість ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» вимагати від ЗАТ «ТЕРНІВСЬКЕ» сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї Угоди.

Пунктом 2.1. вказаної Угоди, Сторонами конкретизовано, що сума, вказана у п. 2.1., що відступається згідно Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року, є загальною, сумою (розміром) пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу, котрі нараховані ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» відповідно до умов та норм чинного законодавства України.

Сума, зазначена Сторонами у пункті 2.1. Угоди №11-ТА про заміну кредитора у зобовязанні є загальним розміром заборгованість у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу обрахунки котрих провадяться за період із 02.04.2009 року (наступного дня після настання строку оплати) по 24.11.2009 року (дата повного та фактичного погашення заборгованості згідно договору купівлі-продаж).

02.07.2012 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено Угоду №87/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ФОП ОСОБА_2М.) відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») право вимоги виконання Закритим акціонерним товариством «ТЕРНІВСЬКЕ» зобовязання щодо сплати розміру заборгованість у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року та згідно Угоди №11-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 24.01.2011 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.) ФОП ОСОБА_2 було передано позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання відповідачем2 обумовленого зобов'язання.

У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ФОП ОСОБА_2 повідомленням від 02.07.2012 року про зміну кредитора у зобовязані, повідомило ЗАТ «ТЕРНІВСЬКЕ» про зазначені вище обставини.

За Угодою №87/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, позивач одержав право замість ФОП ОСОБА_2 вимагати від відповідача2 сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї Угоди.

Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №87/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, 11.03.2013 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» (Кредитор) та ТОВ «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (Поручитель) було укладено Договір поруки №11-03-2013-18, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Закритим акціонерним товариством «ТЕРНІВСЬКЕ» щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру інфляційних втрат у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду № 87/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, укладену згідно Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та Кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки: (п. 3.1.) відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми інфляційних втрат розмірі 1 361,74 грн.; ( п. 4.1.) у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов'язку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач зазначає, що додатково звернувся до відповідача1 із вимогою вих. №15/03 від 15.03.2013 року, котра була одержана відповідачем1 18.03.2013 року, однак не виконана.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку, частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач2 (в повному обсязі) та відповідач1 (в сумі 1364,74 грн.) не сплатили заборгованість, що виникла за Угодою № 87/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, укладену на підставі Договору №14 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 17.03.2009 року, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого права про стягнення.

Також, позивач в позові просить відшкодувати йому витрати на оплату послуг адвоката, які поніс позивач сплативши за адвокатські послуги в розмірі 900 грн. згідно Договору №29-2/08-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 25.08.2014 року адвокату ОСОБА_2

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що позивач в ході розгляду спору відповився від вимоги про стягнення штрафу в сумі 11 008,08 грн., про що подав письмову заяву, відповідна вимога не підлягає розгляду по суті і у відповідності до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі підлягає припиненню в частині вимоги про стягнення штрафу в сумі 11 008,08 грн.

Відповідач в ході розгляду справи надав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечував та посилався на пропуск строку позовної давності для заявлених у справі вимог.

В додаткових поясненнях до відзиву відповідач зазначив, що збільшений строк позовної давності за п. 8.3. Договор було встановлено терміном 5 років саме з моменту підписання Договору, тобто такий строк давності закінчився 17.03.2014 року і згідно зі ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторони у зобовязанні не змінює порядку обчислення строку давності.

Також, відповідач у відзиві зазначив та надав докази сплати ним на користь ТОВ «Тридента Агро» 27.11.2009 року 9606 грн. та 30.11.2009 року 1674 грн., всього 11280 грн. (підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів) в якості оплати товару за Договором № 14, що в повному обсязі покриває курсову різницю. Однак, відповідні суми не враховані позивачем в розрахунку позову.

Крім того, в наведеному в позові розрахунку, позивач зазначає, що боржником було сплачено 08.07.2009 року 11 280,00 грн.; 24.07.2009 року 3 000,00 грн.; 26.10.2009 року 35 000,00 грн.; 25.11.2009 року 5 760,40 грн., в сього 55040,40 грн., на прострочення яких і нараховувалась відповідальність у позовах у справах № 911/4665/13 та № 911/1385/16.

Однак, відповідачем2 надано суду докази сплати на користь ТОВ «Тридента Агро» 27.11.2009 року 9606 грн. та 30.11.2009 року 1674 грн., всього 11280 грн., які не враховані позивачем в розрахунку позову і з приводу відповідних сплат позивач не надав пояснень в ході розгляду спору.

Наведені сплати проводились за накладною СЛ 00258 від 27.04.2009 року (за якою поставлено товар на суму 17856 грн.) за Договором № 14, тобто за рахунок відповідних сплат погашено накладну СЛ 00258 на суму 11280 грн., і за рахунок зарахованих позивачем сплат, які наведені в позові, мала погашатись заборгованість за видатковими накладеними: №РН-СЛ00140 від 27.04.2009 року на суму 8 802,00 грн., №РН-СЛ00159 від 29.04.2009 року на суму 28 382,40 грн. та №РН-СЛ00258 від 28.05.2009 року на суму 6576 грн., а не 17 856,00 грн., як стверджує позивач.

З врахуванням наведених в позові сплат та наведених відповідачем сплат, які не враховані позивачем, всього станом на 30.11.2009 року було сплачено 66320,40 грн., що достатньо для компенсації курсової різниці.

Позивач в ході розгляду спору посилався на наявність визначених ст.264 Цивільного кодексу України підстав для перерива строку позовної давності поданням позовів у справах № 911/4665/13 та № 911/1385/16, предметами спору в яких є частина вимоги, на яку має право позивач.

У звязку з чим, судом досліджено та встановлено, що предметом розгляду спору у справі № 911/4665/13 (позов подавався в грудні 2013 року) була вимога про стягнення 1361,74 грн. інфляційних, 4081,09 грн. пені, 5677,26 грн. 30% річних та 11008,08 грн. штрафу, нарахованих на заборгованість в сумі 55040,40 грн. (за спірним Договором №14), яка сплачена Покупцем з простроченнями протягом липня-листопада 2009 року. При цьому, питання про стягнення основної заборгованості у відповідній справі не заявлялось. Таким чином, у справі № 911/4665/13 розглядався спір виключно про застосування до Боржника відповідальності за порушення основного зобовязання за Договором № 14 щодо несвоєчасної оплати 55040,40 грн. наведеної в Договорі вартості Товару. Крім того, у справі № 911/4665/13 ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» подавало заяву про відмову позовних вимог і провадження у справі було припинено.

В той же час, між Кредитором та Боржником було укладено Договір №16-01-2014 про часткове прощення боргу від 16.01.2014 року, стосовно заборгованості, яка розглядалась у справі № 911/4665/13 (що фактично і було підставою для відмови від позовних вимог).

У справі № 911/1385/16 розглядався спір, повязаний з порушенням зобовязань за Договором №16-01-2014 про часткове прощення боргу від 16.01.2014 року, питання про нарахування та вимог про стягнення заборгованості з курсової різниці у відповідній справі не заявлялось.

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач у відповідному позові вперше нарахував відповідачу курсову різницю в сумі 1580,59 грн. станом на 26.10.2009 року та 25.11.2009 року у звязку з несвоєчасною сплатою відповідачем2 вартості отриманого Товару за Договором № 14 в сумі в сумі 55040,40 грн. (яка сплачена покупцем з простроченнями протягом липня-листопада 2009 року), що призвело до зміни вартості товару в залежності від курсу дол. США на момент строку оплати та момент фактичної оплати (курсова різниця).

Право на нарахування відповідної курсової різниці виникло у позивача станом на 26.10.2009 року та 25.11.2009 року, вимог про оплату донарахованих сум відповідачу2 не виставлялось, про необхідність їх сплати не зазначалось під час подання позову у справах № 911/4665/13 та № 911/1385/16.

Крім того, у справах № 911/4665/13 та № 911/1385/16 вимоги стосувались виключно нарахованих інфляційних, річних, пені та штрафу на прострочення сплати 55040,40 грн. вартості товару і оскільки відповідна сума була сплачена, до предметів розгляду у даних справах не входило питання про стягнення основної заборгованості за поставлений товар, частиною якої може бути визнана курсова різниця.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що у справах № 911/4665/13 та № 911/1385/16 розглядались вимоги, частиною яких є вимога про стягнення курсової різниці.

Позов про стягнення заборгованості з курсової різниці вперше заявлено до покупця в матеріалах даної справи, що відбулось 16.01.2017 року, в той час, як право на відповідну вимогу виникло ще у 2009 році, і оскільки позови у справах № 911/4665/13 та № 911/1385/16 стосувались питання застосування лише відповідальності за порушення грошового зобовязання (в яке не входили суми курсової різниці) і питання про курсову різницю чи про відповідальність за порушення строків сплати курсової різниці в таких позовах не піднімалось, відсутні підстави стверджувати про переривання строку позовної давності до основної вимоги (про стягнення заборгованості з курсової рзниці).

Як визначено ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, позивачем пропущено строк давності для вимоги про стягнення курсової різниці, на яку нараховані заявлені у справі № 911/193/17 річні, інфляційні та пеня. Пропуск строку позовної давності до основної вимоги є підставою для застосування строку позовної давності до додаткових вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що в частині стягнення 11 008,08 грн. штрафу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. В решті пзові ні вимоги задоволенню не підлягають.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, п. 4 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 11008,08 грн. штрафу.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 05.04.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін