ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа № 904/1285/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Картере В.І.,
Губенко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Престиж тревел"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2016
та на рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016
у справі№ 904/1285/16 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПриватного підприємства "Престиж тревел"
доДержавного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. Макарова" в особі Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. Макарова"
простягнення 582 204,35 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ПП "Престиж тревел" Ломака Ю.М.,

- ДП "ВО "ПМЗ ім. Макарова" в особі ДСОЦ"Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. Макарова" Кравченко Л.С.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Приватне підприємство "Престиж тревел" (надалі - ПП "Престиж" / позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (надалі - ДП "ВО "ПМЗ ім. Макарова" / відповідач) на свою користь 204 064,79 грн. основного боргу, 165 864,03 грн. інфляційних втрат, 15 380,34 грн. 3 % річних, 196 895,19 грн. пені та 8 733,07 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 (суддя Ліпинський О.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 (головуючий суддя Орєшкіна Е.В., Джихур О.В., Широбокова Л.П.), в задоволенні позову відмовлено; визнано недійсним договір на туристичне обслуговування № 128 від 08.05.2013 року, укладений між ПП "Престиж тревел" та Дитячим санаторно-оздоровчим центром "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова".

ПП "Престиж тревел", не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову скасувати, і прийняти нове рішення про задоволення позову.

29.03.2017 до Вищого господарського суду України надійшов відзив ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова" на касаційну скаргу ПП "Престиж тревел", в якому відповідач просить суд касаційної інстанції залишити без задоволення подану позивачем касаційну скаргу, а прийняті у даній справі рішення та постанову - без змін.

Ознайомившись з матеріалами та встановленими судом першої та апеляційної інстанції обставинами, перевіривши повноту їх встановлення та правильність надання судами юридичної оцінки, дотримання ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 08.05.2013 між ПП "Престиж Тревел" (туроператор) та Дитячим санаторно-оздоровчим центром "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова" (замовник) укладений договір на туристичне обслуговування № 128 (надалі - договір), відповідно до умов якого туроператор надає туристичні послуги, пов'язані з доставкою груп дітей від місця їх організованого збору до місця відпочинку й оздоровлення та в зворотному напрямку (за маршрутом Суми - Євпаторія - Суми), супровід груп дітей, трансфери, страхування дітей від нещасного випадку і на випадок хвороби, екскурсійно-транспортне обслуговування та забезпечення необхідними документами, пов'язаними з наданням цих послуг, які якісно відповідають вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про послуги. Додатком №1 до вказаного договору сторони визначили графіки (дати) чотирьох заїздів дітей.

Пунктом 1.2. договору визначено, що туроператор за замовленням замовника зобов'язується забезпечити надання комплексу туристичних послуг, передбачених в замовленні.

Згідно з п. 4.1. договору, в редакції додаткової угоди від 21.05.2013, вартість туристичних послуг, наданих замовнику, становить 860 000 грн., згідно з калькуляцією (додаток № 2 до договору).

За змістом пунктів 4.3., 4.4. договору, після отримання туроператором замовлення від замовника протягом 3-х банківських днів здійснюється оплата по рахунку-фактури туроператора; оплата здійснюється за кожне замовлення окремо.

Звертаючись до господарського суду Дніпропетровської області з відповідними позовними вимогами про стягнення заборгованості за надані туристичні послуги, ПП "Престиж тревел" вказувало, що на виконання умов договору, ним були надані туристичні послуги на чотири заїзди дітей, а саме: туристичне обслуговування з 09.06.2013 по 29.06.2013, що підтверджується актом від 29.06.2013 № ОУ-0000007 на суму 218 647,07 грн.; туристичне обслуговування з 29.06.2013 по 19.07.2013, що підтверджується актом від 19.07.2013 № ОУ-0000016 на суму 218 644,07 грн.; туристичне обслуговування з 19.07.2013 по 09.08.2013, що підтверджується актом від 09.08.2013 № ОУ-0000017 на суму 218 644,07 грн.; туристичне обслуговування з 09.08.2013 по 29.08.2013, що підтверджується актом від 29.08.2013 № ОУ-0000020 на суму 204 064,79 грн.

Однак, відповідачем свої зобов'язання за укладеним договором в частині оплати було виконано частково, зокрема, за словами позивача, Дитячий санаторно-оздоровчий центр "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова" не оплатило послуги на туристичне обслуговування з 09.08.2013 по 29.08.2013 в сумі 204 064,79 грн. (четвертий заїзд дітей), у зв'язку з чим позивач і звернувся з вимогою про стягнення відповідної суми боргу, інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені.

Відмовляючи у позові про стягнення заборгованості, проте визнаючи договір на туристичне обслуговування №128 недійсним, суди попередніх інстанцій встановили, що вказаний договір з боку ПП "Престиж Тревел" підписано директором ОСОБА_7, що діє на підставі статуту, а від імені Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова", який виступає замовником по договору, підписантом зазначено директора ОСОБА_8 Водночас, судами було з'ясовано, що зазначений договір замість директора ОСОБА_8, підписано іншою особою, про що свідчить характерна коса риска перед назвою посади підписанта, а саме: головним лікарем ОСОБА_9, що діяла на підставі доручення, виданого ОСОБА_8

Місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку, що ОСОБА_9 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності при підписанні спірного договору, оскільки ОСОБА_8 як директор не був наділений повноваженнями передоручати іншим особам від свого імені чи від імені Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова" підписувати будь-які договори, при цьому, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо наступного схвалення, згідно зі ст. 241 ЦК України, даного договору юридичною особою - ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова", а також безпосередньо уповноваженим керівником Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова" - директором ОСОБА_8

З урахуванням встановлених обставин, місцевий господарський суд, позицію якого підтримав і господарський суд апеляційної інстанції, в порядку ст. 83 ГПК України, визнав укладений між сторонами договір на туристичне обслуговування № 128 від 08.05.2013 недійсним, з посиланням на те, що він укладений з порушенням приписів ч. 2 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, та відмовив у задоволенні заявленого позову про стягнення 204 064,79 грн. основного боргу, 165 864,03 грн. інфляційних втрат, 15 380,34 грн. 3 % річних, 196 895,19 грн.

Проте, Вищий господарський суд України вважає вказані висновки суду першої та апеляційної інстанцій передчасними, з огляду на таке.

Так, підставою для виходу місцевим господарським судом за межі позовних вимог стало встановлення останнім факту відсутності повноважень у головного лікаря відповідача ОСОБА_9 на підписання договору з боку відповідача, стягнення заборгованості за яким є підставою даного позову, а також відсутності доказів наступного схвалення відповідачем цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину, передбаченою частиною першою статті 215 ЦК, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Цивільну дієздатність юридичної особи встановлено статтею 92 ЦК, згідно з частиною першою якої юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до статті 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 06.04.2016 справі №922/796/15).

Крім того, у вказаній постанові Верховного Суду України також зазначено про те, виходячи з обставин саме справи №922/796/15, що: "Сама по собі відсутність у генерального директора відповідача повноважень на укладення від імені товариства спірного Договору № 5/14 не створює підстави для визнання цього договору недійсним, оскільки за фактичними обставинами справи договір не тільки прийнято до виконання, але і значною мірою виконано.".

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4 2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Проте, суди попередніх інстанцій, визнаючи договір на туристичне обслуговування №128 недійсним, наведених норм та позиції Верховного Суду України не врахували, і не дослідили належним чином усі надані сторонами документи, які мають, тим чи іншим чином, відношення до вказаного договору або ж спростували їх. Так, поза увагою судів попередніх інстанцій залишились не дослідженими: акти здачі-прийняття робіт, укладені на виконання зазначеного договору на предмет встановлення осіб, які їх підписали з боку сторін договору та їх затвердили (при цьому, виходячи з наведеної позиції Верховного Суду України, не має значення кількість дій чи вчинків зі сторони особи, які б свідчили про схвалення правочину), виписки з банківських рахунків позивача, в яких зазначено про перерахування відповідачем грошових коштів за туристичне обслуговування дитячих груп із розмежуванням заїздів: 1, 2, 3 (в той час, як встановили суди, договір на туристичне обслуговування №128 як раз і укладався на чотири заїзди /додаток №1/), а також в яких (банківських рахунках) є посилання на рахунки, які виставлялися позивачем відповідачу на оплату відповідно до умов договору №128; посвідчення про відрядження працівників позивача з відмітками відповідача (підписами та печатками відповідача), тощо.

Метою касаційного перегляду справи є перевірка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. З урахуванням вищезазначеного, а також зважаючи на те, що згідно ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази, а також враховуючи те, що оскаржувані рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи суду слід прийняти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін, зокрема і позивача, і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Престиж тревел" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 у справі № 904/1285/16 скасувати і справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: В.І. Картере

Н.М. Губенко