ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Справа № 911/380/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібзавод», с.Нові Петрівці

про стягнення 3561,39 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібзавод» (далі відповідач) про стягнення 3561,39 грн.

Провадження у справі №911/380/17 порушено відповідно до ухвали суду від 10.02.2017 року та призначено справу до розгляду на 28.02.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.02.2017 року подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи відкладався до 14.03.2017 року.

В судовому засіданні 14.03.2017 року оголошувалась перерва до 23.03.2017 року.

В судовому засіданні 23.03.2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд, ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 13.06.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібзавод» укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4392169.

27.04.2016 року в м. Києві по пр-ту Миру трапилася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю забезпеченого автомобіля «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Фольксваген», державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2016 року за № 755/7713/16-п, провадження № 3/755/3229/16, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підставі заяви потерпілої особи, сформованого страхового акту № 753/16/50/ЦВ04/01/2 від 06.07.2016 року, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 3 561,39 грн., якою відшкодовано шкоду, заподіяну застрахованим автомобілем відповідача.

Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У звязку з чим, позивач зазначає, що право на подання страховою регресного позову до страхувальника врегульовано ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п. «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу якщо він письмово не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1. ст. 33 цього Закону, а саме не пізніше трьох робочих днів письмово повідомити страховика про настання ДТП.

Також, ст. 989 Цивільного кодексу України передбачено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Позивач в позові зазначає, що відповідач в порушення умов ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності та ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив його як страховика, про настання страхової події, що є порушенням і надає страховику право на подання регресного позову до страхувальника на суму виплаченого страхового відшкодування.

24.01.2017 року на адресу відповідача надіслано лист № 191/8 щодо відшкодування шкоди у добровільному порядку. На день звернення до суду відповіді на даний лист не надходило, кошти у добровільному порядку відповідачем не сплачено.

Відповідач надав відзив, в якому визнав факт укладення з позивачем ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4392169 та факт вчинення його водієм на застрахованому автомобілі ДТП 27.04.2016 року у м. Києві по пр-ту Миру.

Однак, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для відшкодування позивачу страхової виплати в порядку регресу. При цьому, відповідач визнав факт неповідомлення позивача про настання страхової події (ДТП), однак вважає, що таке повідомлення не було обовязковим, оскільки про страховий випадок позивача було повідомлено потерпілою особою, яка в подальшому отримала страхове відшкодування.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року № 6-284цс15, в якій зазначено, що якщо матеріалами справи встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна у ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, сам по собі факт повідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У звязку з чим, судом досліджено відповідні висновки Верховного Суду України та встановлено, що з приводу застосування п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, підп. «ґ» підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Верховним Судом України неодноразово надавались висновки, в тому числі протягом 2016 року, які різняться з наведеними в постанові від 16.09.2015 року № 6-284цс15.

Як зазначив Верховним Судом України в постанові від 22.06.2016 року № 6-1253цс16, Законом України від 17.02.2011 року N 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» статтю 33 Закону N 1961-IV було викладено в новій редакції, зокрема, розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 цієї статті. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону N 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні пункти та підпункти статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону N 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

В постанові від 30.03.2016 року № 6-186цс16 Верховний Суд України визначив, що з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

В постанові від 23.03.2016 року № 6-2598цс15 Верховний Суд України зазначив, що згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону встановлено, що учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП. Якщо ці особи з поважних причин не могли виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Оскільки закон прямо передбачає можливість звернення страховика з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу в разі відсутності повідомлення учасниками ДТП (яким також є відповідач) про настання страхового випадку в передбачений законом строк, то висновок судів про відсутність у відповідача обов'язку повідомити страхову компанію про настання страхового випадку є помилковим.

Не ґрунтується на вимогах закону й висновок судів про те, що факт виплати страхового відшкодування підтверджує своєчасність повідомлення страховика про настання страхового випадку.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Рішення про наявність або відсутність підстав для задоволення регресної вимоги мусить ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, тому такі спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

В постанові від 12.02.2014 року № 6-1цс14 Верховний Суд України визначив, що відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від 17.02.2011 року N 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону N 1961-IV України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року N 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Отже, висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

Таким чином, згідно з наведеними висновками Верховного Суду України несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхової події є підставою для подання страховиком регресного позову і стягнення страхової виплати в порядку регресу, якщо не буде доведено поважності причин пропуску страхуваником строку на повідомлення.

При цьому, Верховний Суд України виходив з того, що не зважаючи на невнесення змін до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з розширенням статті 33 зазначеного Закону, що призвело до неспівпадання пунктів, порушення страхувальником без поважних причин визначених п. 33.1.2 (згідно старої редакції Закону, які згідно нової редакції Закону містяться в п. 33.1.4), є підставою для застосування підп. «ґ» підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, який визначає підстави для подання регресного позову і єдиною умовою для звільнення від відповідальності визначено наявність поважних причин, через які особа не могла своєчасно повідомити страховика.

Також суд зазначає, що норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за загальним правилом не передбачають обовязкового відшкодування винною особою сум виплаченого страхового відшкодування. Однак, право на подання страховою регресного позову до страхувальника врегульовано ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п. «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу якщо він письмово не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п. 33.1.2 (згідно старої редакції Закону, які згідно нової редакції Закону містяться в п. 33.1.4) пункту 33.1. ст. 33 цього Закону, а саме не пізніше трьох робочих днів письмово повідомити страховика про настання ДТП.

Крім того, на виконання вказівок Верховного Суду щодо необхідності дослідження підстав для задоволення регресної вимоги з огляду на загальні положення про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, судом досліджено та встановлено факт доведеності завданої відповідачем шкоди майну третьої особи, яка відшкодована позивачем.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст.ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України відповідач відповідальний за заподіяну шкоду майну третьої особи, яка відшкодована позивачем, тому до позивача переходить право вимоги, яке мала третя особа до відповідача (особи відповідальної за збитки).

Також, згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, позивач, як особа, яка відшкодувала завдану водієм відповідача шкоду на підставі Полісу та вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на регресне відшкодування у випадках і розмірі, визначених Законом, тобто ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, для права на регресну вимогу не передбачено завдання додаткової шкоди чи інших негативних наслідків також особі, яка має право на регресну вимогу. З огляду на норми чинного законодавства, право регресної вимоги виникає з факту відшкодування шкоди особою, яка її не завдавала за винну особу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший столичний хлібзавод» (07354, Київська область, с. Нові Петрівці, вул. Ворошилова, 85, код 31484879) на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28, код 19411125) 3 561,39 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 05.04.2017 р.