РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017Справа №910/3085/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО»
доУкраїнського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс)
простягнення 9 120,88 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Задорожна Д.Ю.
від відповідача:Петрик О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІСО» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) про стягнення 9 120,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання послуг спільного використання технологічного мереж №27/11 від 27.11.2014 р. позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 6 536,50 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 910,79 грн., 3% річних у розмірі 262,42 грн. та пені у розмірі 1 411,17 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.03.2017 р.

В судовому засіданні 27.03.2017 р. судом оголошувалась перерва на 10.04.2017 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, на виконання вимог ухвали суду надала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала повністю з огляду на те, що 18.11.2015 р. позивачем без попередження було відключено відповідача від електропостачання, чим заподіяно значну моральну та матеріальну шкоду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2014 р. між Товариством (виконавець) та Укрсоюзсервіс (споживач) був укладений договір про надання послуг спільного використання технологічного мереж №27/11 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого власник мереж зобов'язується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу до використання, а користувач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за перетікання реактивної електричної енергії.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що власник зобов'язаний забезпечити технічну можливість для передачі користувачу електричної енергії в межах 8 000 кВт потужності на класі напруги (ступінь напруги 0,4 Кв) в обсягах, визначених відповідно до договору з постачальником електричної енергії, шляхом формування електричної схеми відповідної пропускної здатності.

Згідно з п. 3.1 Договору користувач зобов'язується здійснювати оплату за користування електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за користування електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з додатком «Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат споживача на передачу електричної енергії». Плата за використання електричних мереж власника мереж вноситься користувачем на підставі рахунка, одержаного від власника мереж. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунку становить 5 днів (тривалість періоду оплати не має перевищувати 5 днів для суб'єктів господарювання, які здійснюють оплату самостійно, і 10 днів - для суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахунки через свою територіальну відокремлену головну організацію). За час протягом якого власником мереж припинялася передача електричної енергії з вини користувача, плата за використання електричних мереж власника мереж керується відповідно до вимог ПКЕЕ.

На виконання умов Договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на суму 6 536,50 грн., що підтверджується актом надання послуг №52 від 30.10.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 6 536,50 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору в жовтні 2015 року позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на суму 6 536,50 грн., що підтверджується актом надання послуг №52 від 30.10.2015 р., підписаним обома сторонами.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.1 Договору грошове зобов'язання відповідача по сплаті заборгованості за надані позивачем послуги повинно було бути виконане протягом 5 днів з дня отримання рахунку.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 6 536,50 грн., і строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 6 536,50 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Твердження відповідача про те, що позивачем неправомірно було відключено його від електропостачання, що спричинило значні моральні та матеріальні збитки, не спростовують факт існування у нього заборгованості за Договором у розмірі 6 536,50 грн.

Зокрема, за змістом п. 3.5 Договору користувач має право не сплачувати за використання електричних мереж за час перерви в електропостачанні, якщо перерва відбулася не з вини користувача.

Відповідач вказує, що відключення його позивачем від систем електропостачання відбулося в односторонньому порядку без попередження 18.11.2015 р.

В той же час, спірна сума заборгованості у розмірі 6 536,50 грн. виникла за надані позивачем послуги у жовтні 2015 року, тобто до моменту відключення відповідача від систем електропостачання. При цьому, вимог про стягнення з відповідача вартості наданих послуг у листопаді (коли зі слів відповідача сталося відключення) позивачем заявлено не було.

Таким чином, відключення Товариством Укрсоюзсервіс від систем електропостачання 18.11.2015 р. жодним чином не впливає на встановлений судом факт існування у останнього заборгованості за жовтень 2015 року, а тому не є підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Більш того, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про відшкодування завданих, на його думку, збитків внаслідок неправомірних дій позивача для захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Укрсоюзсервіс обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Укрсоюзсервіс заборгованості у розмірі 6 536,50 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 910,79 грн., 3% річних у розмірі 262,42 грн. та пені у розмірі 1 411,17 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.12.2015 р. по 31.01.2017 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктом 3.1 цього договору, з порушенням терміну, визначеного відповідним додатком до цього договору, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 1% від несплаченої в строк суми за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пні зазначається в розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 910,79 грн. та пеню у розмірі 1 411,17 грн.

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача 3% річних суд відзначає, що під час здійснення розрахунку позивачем неправомірно було нараховано 3% річних від суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції, що потягло за собою необґрунтоване збільшення показників 3% річних.

Здійснивши власний розрахунок виходячи із встановленої судом суми заборгованості Укрсоюзсервіс (6 536,50 грн.) суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивача 3% річних у розмірі 229,94 грн. В іншій частині 3% річних нараховані безпідставно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Укрсоюзсервіс на користь Товариства заборгованості у розмірі 6 536,50 грн., інфляційних у розмірі 910,79 грн., 3% річних у розмірі 229,94 грн. та пені у розмірі 1 411,17 грн.

В іншій частині (3% річних у розмірі 32,48 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» задовольнити частково.

2. Стягнути з Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) (04107, м. Київ, вул. Пугачова, 17; ідентифікаційний код 00017437) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» (03150, м. Київ, вул. Ямська, 72; ідентифікаційний код 23536097) заборгованість у розмірі 6 536 (шість тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 50 коп., пеню у розмірі 1 411 (одна тисяча чотириста одинадцять) грн. 17 коп., 3% річних у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 94 коп., інфляційні у розмірі 910 (дев'ятсот десять) грн. 79 коп. та судовий збір у розмірі 1 594 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 30 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.04.2017 р.

Суддя В.П. Босий