ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017 року Справа № 904/10520/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів Сизько І.А., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

За участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_1, посвідчення №000865 від 17.08.2012 року

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник, довіреність №7/10-2563 від 28.12.2016 р.,

представники відповідача та третіх осіб-1,2,3,4 у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб, м. Дніпро

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі № 904/10520/16

за позовом Заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб, м. Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Регіонінвестгрупп, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Солярис, м. Київ

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району, м. Дніпро

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Агентство з питань нотаріату та банкрутства, м. Дніпро

про витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року (суддя Татарчук В.О.) позов задоволено, витребувано у ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб на користь Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради нежитлове приміщення №1А, що розташоване за адресою: вул. Моніторна, 2 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01). Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб, м. Дніпро на користь прокуратури Дніпропетровської області, м. Дніпро.

Рішення мотивовано ст.ст.319, 321, 330, 388 Цивільного кодексу України, ст.35 Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд погодився з твердженням прокурора, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності з порушенням чинного законодавства, поза волею Дніпропетровської міської ради, тому позивач має право на його витребування. Суд врахвував обставини встановлені рішенням суду у справі №38/5005/5752/2012, яким встановлено недостатність дій ліквідатора третьої особи -3 щодо реалізації спірного майна, недійсність договору купівлі- продажу комунального майна.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб оскаржує його на предмет невідповідності нормам матеріального та процесуального права, неповного зясування обставин справи.

Апелянт посилається на те, що судом не було враховано, що передбачене ст.35 Господарського процесуального кодексу України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Вважає, що обставини, викладені в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі №38/5005/5752/2012 не є преюдиційними та мали бути досліджені судом при розгляді даної справи.

Посилаючись на ст.ст.105, 111 Цивільного кодексу України, ст.ст.78, 219 Господарського кодексу України апелянт стверджує, що боржник, як комунальне підприємство, також несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном (дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 липня 2013 року №К-29386/09-С).

Зазначає, що оскільки вартості майна боржника юридичної особи було недостатньо для задоволення вимог кредиторів, умисне виведення з ліквідаційної маси ліквідованого активу боржника безпосередньо порушувало б права інших осіб кредиторів.

На думку апелянта наведене свідчить про те, що Дніпропетровська міська рада знала, що спірне майно після включення його до проміжного ліквідаційного балансу має бути відчужено для погашення вимог кредиторів в процедурі припинення (ліквідації).

Апелянт стверджує, що постанова про визнання боржника банкрутом і введення ліквідаційної процедури тягне за собою настання для боржника ряд правових наслідків, які передбачені в ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У ліквідаційній процедурі ліквідатор повністю охоплює повноваження органів управління банкрутом, тому з дня винесення постанови про визнання банкрутом припиняються повноваження органів щодо управління банкрутом та розпорядження його майном. Кервіник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше.

Незважаючи на те, що територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради і є власником закріпленого за банкрутом (Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Ленінського району м. Дніпропетровська) майна, але з 20 липня 2012 року (з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури) повноваження Дніпропетровської міської ради як представника власника майна банкрута припинились.

На думку відповідача важливою обставиною є те, що як на момент відчуження спірного майна так і на теперішній час ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2013 року №38/5005/5752/2012, якою було встановлено правомірність дій ліквідатора щодо включення обєктів нерухомості до ліквідаційної маси боржника є чинною.

З метою виконання Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_4 листами від 21 травня 2013 року та від 05 липня 2013 року, повідомила Дніпропетровську міську раду про необхідність відзначення, чи дійсно обєкти комунального майна, що обліковуються на балансі підприємства на праві господарського відання як власність територіальної громади міста, є саме обєктами права комунальної власності в особі Дніпропетровської міської ради.

Апелянт вважає, що судом не було враховано (дано не вірну юридичну оцінку), що недійсність правочину, на виконання якого було передано майно, сама по собі, не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі.

Відповідач вважає себе добросовісним набувачем і застосуванню у спірних правовідносинах підлягає ч.2 ст.388 Цивільного кодексу України, згідно якої майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, установленому для виконання судових рішень. Посилаючись на те, що господарський суд не надав належної правової оцінки заявленому клопотанню відповідача про застосування строків позовної давності, вказує на те, що 09 серпня 2013 року Дніпропетровська міська рада була повідомлена про включення всіх майнових активів боржника до ліквідаційної маси та їхню подальшу реалізацію, на думку апелянта, строк давності за позовом сплинув, що є безумовною підставою для відмови в позові.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року скасувати, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Прокурор та представник міської ради в усній формі доводи апеляційної скарги заперечують, вважають оскаржуване рішення господарського суду законним, просять залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

08 лютого 2017 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі № 904/10520/16.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 лютого 2017 року апеляційну скаргу прийнято та призначено до розгляду на 14 березня 2017 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Джихур О.В. (доповідач), судді Кузнецова І.Л., Сизько І.А.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського апеляційного господарського суду ОСОБА_5 №400/17 від 14 березня 2017 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кузнецової І.Л.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2017 року визначено для розгляду справи №904/10520/16 колегію суддів у складі головуючого судді Джихур О.В. (доповідач), суддів Сизько І.А., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою суду від 14 березня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі №904/10520/16 прийнята до свого провадження зазначеною колегією суддів.

Розгляд справи відкладався з 14 березня 2017 року до 04 квітня 2017 року.

Представники третіх осіб-1,2,3,4 у судові засідання Дніпропетровського апеляційного господарського суду не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача (який був присутнім в судовому засіданні 14 березня 2017 року), прокурора, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів та рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26 вересня 2001 року було затверджено перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська.

На підставі вказаних рішень відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 05 червня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення №1А, що розташоване за адресою: вул. Моніторна, 2 в м. Дніпропетровську (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майнам - 01).

Зазначене нежитлове приміщення перебувало на балансі Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району.

Факт належності об'єктів, зазначених у переліках (розділи І - XIII), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів №46 від 27 листопада 1991 року, територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №200/5829/13-ц від 14 травня 2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту.

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року, об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району передано на баланс Комунального підприємства Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі Комунального підприємства Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

07 липня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі №38/5005/5752/2012 про банкрутство Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району.

На час порушення провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно продовжувало обліковуватися на балансі підприємства.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20 липня 2012 року у справі №38/5005/5752/2012 Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором підприємства призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6, яким нежитлове приміщення №1А, що розташоване за адресою: вул. Моніторна, 2 в м. Дніпро було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею Регіональна універсальна біржа торгів, оформлених протоколом №34, та переможцем яких визнано ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Солярис..

На підставі протоколу проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1А, що розташоване за адресою: вул. Моніторна, 2 в м. Дніпро, 31 липня 2013 року між Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Ленінського району та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Солярис укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №1336, що розташоване за адресою: вул. Моніторна, 2 в м. Дніпро, загальною площею 134,6кв.м. з подальшим нотаріальним посвідченням та внесенням відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спірне нерухоме майно ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Солярис" було відчужено на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Регіонінвестгрупп за договором купівлі-продажу №1285 від 15 жовтня 2013 року.

Згідно з договором купівлі-продажу №6248 від 25 липня 2016 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Регіонінвестгрупп продало вказане майно ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/5752/2012 задоволено скаргу прокуратури Дніпропетровської області з визнанням неправомірними дій ліквідатора підприємства - арбітражного керуючого ОСОБА_6 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності в тому числі нежитлового приміщення № 1А, що розташоване за адресою: вул. Моніторна, 2 в м. Дніпро та продажу його з відкритих біржових торгів. Судом визнано недійсними результати біржових торгів, проведених товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1А, що розташоване за адресою: вул. Моніторна, 2 в м. Дніпро, загальною площею 134,6кв.м., а також визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1336 від 31 липня 2013 року, укладений між ліквідатором - арбітражним керуючим Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Солярис.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року у справі №38/5005/5752/2012 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі №38/5005/5752/2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14 березня 2017 року у справі №38/5005/5752/2012 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року залишено без змін (т.2, а.с. 85-102).

Заступник прокурора Дніпропетровської області вважає, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, спірне майно вибуло від власника поза волею останнього, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпро. В обґрунтування посилається на ст.ст.328, 387, 388 Цивільного кодексу України.

Апеляційний господарський суд вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи, що спірне нерухоме майно вибуло з власності міської ради поза волею власника іншим шляхом, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у відповідача, як добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України.

Згідно приписів ст.ст.319, 321, 658 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст.387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час, покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Відповідно ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст.60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста Дніпро, як власник спірного об`єкта нерухомості, делегує Дніпровській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто, воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Частиною 3 ст.41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, норма ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року у справі №43/440-6/231, від 11 червня 2014 року у справі №6-52цс14 та від 08 червня 2016 року у справі №6-3089ц15.

В п.2.15 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29 травня 2011 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" розяснено, що наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 Цивільного кодексу України, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу ч.5 ст.12 названого Кодексу презюмується.

Відповідно ч.8 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

При цьому, згідно п.30 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Отже, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу №1336 від 31 липня 2013 року, за яким ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Солярис" набуло право власності на спірний обєкт нерухомості майна визнано недійсним, вказане свідчить про вибуття майна поза волею власника.

Оскільки, спірне нерухоме майно було відчужене ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Солярис", Дніпропетровська міська рада як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом предявлення індикаційного позову на підставі ст.388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.318 Цивільного кодексу України одним з субєктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з ч.7 ст.319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стосовно доводів скаржника слід зазначити наступне:

по-перше, щодо не дослідження господарським судом обставин, встановлених ухвалою суду від 29 серпня 2016 року по справі №38/5005/5752/2012, то вони не приймаються в силу положень ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України;

по-друге, щодо вибуття спірного майна з володіння Дніпровської міської ради за її волею, то вони є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, які свідчать про відсутність волевиявлення позивача на відчуження спірного майна в межах процедури банкрутства Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Ленінського району м. Дніпро, оскільки рішення про відчуження майна радою не приймалося;

по-третє, щодо не вирішення судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення питання про визнання особи, яка є винною в недійсності правочину, та про стягнення витрат, понесених на придбання витребуваного майна, то згідно ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" не заявляло жодних вимог в будь-якій формі про необхідність стягнення з будь-яких осіб грошових коштів. Крім того, задоволення позову заступника прокурора не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом до продавця витребуваного майна в порядку ст.661 Цивільного кодексу України з вимогою про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу;

вчетверте, щодо не застосування судом першої інстанції строку позовної давності, оскільки договір купівлі-продажу спірного майна визнано недійсним з моменту укладення, то перебіг строку позовної давності необхідно відраховувати від дати постановлення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі №38/5005/5752/2012, оскільки саме з вказаного часу як позивачу, так і прокурору стало відомо про порушення прав територіальної громади м. Дніпро на мирне володіння комунальним майном, та відповідно про необхідність звернення до суду з метою його поновлення. Частиною 1 ст.261 Цивільного кодексу України регламентовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, Дніпровська міська рада була залучена до участі у справі №38/5005/5752/2012 ухвалою від 15 вересня 2015 року, що також свідчить про те, що раніше Дніпровська міська рада не могла дізнатися про порушення її прав в справі про банкрутство КВЖРЕП Ленінського району шляхом включення належного їй нерухомого майна до ліквідаційної маси.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного кодексу України про набувальну давність (ст.344 Цивільного кодексу України ), а тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст.388 Цивільного кодексу України не застосовуються (правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року № 3-604гс16, Вищого господарського суду України від 08 листопада 2016 року № 916/1624/1).

Решта доводів апеляційної скарги не впливає на юридичну оцінку обставин, матеріалів справи, здійснену господарським судом у цілковитій відповідності до норм чинного законодавства.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції повно зясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст.103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ренессанс-клуб, м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі № 904/10520/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя І.А. Сизько

Суддя Е.В. Орєшкіна

(Дата підписання постанови в повному обсязі 06.04.17 р.)