номер провадження справи 17/38/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017 Справа № 908/418/17

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю РІФ СІЧ, 69002, м. Запоріжжя, вул. Крива бухта, 102

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю НИКА 2012,

юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 26-А офіс 301

адреса для листування: 69095, м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 5

про стягнення в розмірі 7 530,35 грн.

суддя Корсун Віталій Леонідович

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 03.04.17 № 0301/1

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 31.03.17 № 01-С

СУТЬ СПОРУ:

28.02.17 до господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю РІФ СІЧ (далі ТОВ РІФ СІЧ) з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю НИКА 2012 (надалі ТОВ НИКА 2012) про стягнення заборгованості за надання транспортних послуг в розмірі 7 530,35 грн., з якої: 6200,00 грн. - основний борг, 328,18 грн. - 3 % річних та 1002,17 грн. - інфляційне збільшення.

28.02.17 автоматизованою системою документообігу суду визначено вищевказану позовну заяву до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 28.02.17 судом порушено провадження у справі № 908/418/17, якій присвоєно № провадження 17/38/17. У сторін витребувані документи необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 03.04.17.

В засіданнях 03.04.17 та 04.04.17 судом оголошувалась перерва на 04.04.17 та на 04.04.17 відповідно.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 04.04.17 на підставі ст. ст. 82-1, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін розяснено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 549, 610, 611, 625, 692 ЦК України, ст. ст. 193, 229, 232 ГК України. Вказує, що 28.02.14 позивачем за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02 відповідачу були надані транспортні послуги на суму 7 200 грн. (які сплачені відповідачем частково в сумі 1000,00 грн.) Враховуючи, що станом на 23.02.17 відповідач з позивачем за надані послуги не розрахувався, позивач звернувся з до суду із цим позовом та просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 6 200,00 грн. Крім того, позивачем за несвоєчасність виконання відповідачем грошового зобовязання нараховано останньому 328,18 грн. - 3 % річних та 1002,17 грн. - індексу інфляції (інфляційного збільшення).

Відповідач визнав позовні вимоги частково з підстав викладених у відзиві за вих. від 03.04.17 № 37 та у письмовому поясненні за вих. від 04.04.17 № 39, а саме: 3 % річних в сумі 62,68 грн., інфляційні витрати в сумі 124 грн.

Крім того, зазначив, що відповідачем згідно платіжного доручення від 03.04.17 № 368 сплачено позивачу суму основного боргу у розмірі 6 200 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ЦК України).

Із змісту ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин у простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялись за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів звязку.

Предметом спору по справі № 908/418/17 є вимога позивача до відповідача, зокрема, про стягнення 6 200,00 грн. основного боргу за надані ТОВ НИКА 2012 транспортні послуги.

Вбачається, що 28.02.14 позивачем (ТОВ «РІФ СІЧ») надано послуги із перевезення від ТОВ «ІКС ОСОБА_3» товариству з обмеженою відповідальністю «НИКА 2012» дизельного пального обємом 10 066 дмі, масою 8567 кг, що підтверджується товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 28.02.14 № 0228/05 (форми № 1-ТТН (нафтопродукт).

Як свідчить наявний в матеріалах цієї справи акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02, затверджений підписами уповноважених осіб позивача і відповідача та засвідчений печатками ТОВ «РІФ СІЧ» та ТОВ «НИКА 2012», ТОВ «РІФ СІЧ» як Виконавцем, були надані ТОВ «НИКА 2012», як Замовнику, транспортні послуги на загальну суму 7 200,00 грн.

28.02.14 ТОВ «РІФ СІЧ» виписано відповідачу на оплату рахунок-фактуру № НОМЕР_1 на суму 7 200,00 грн.

Як пояснював позивач у свої позовній заяві, ТОВ «НИКА 2012» здійснило часткову оплату за отримані послуги в сумі 1000,00 грн., у звязку із чим за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 6 200 грн., яка станом на час підписання та подачі до суду позовної заяви не була оплачена.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02 не містять посилання на договір, що згідно із цим актом, відповідачем прийняті виконані позивачем транспортні послуги без будь-яких зауважень та застережень, суд дійшов висновку про укладення між сторонами договору про надання послуг у спрощений спосіб.

Вказана обставина не заперечувалась представниками сторін в суді.

Загальні положення про послуги визначені главою 63 ЦК України.

У відповідності із приписами ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1). Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання (ч.2).

Розглядаючи справу по суті спору судом прийнято до уваги те, що згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України (ГК України), п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Як встановлено судом, укладена сторонами у спрощений спосіб угода про надання послуг (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02) не містить вказівки про строк чи термін виконання боржником (відповідачем) обовязку з оплати наданих позивачем послуг.

Також вбачається, що виставлений позивачем ТОВ «НИКА 2012» на оплату транспортних послуг рахунок-фактура від 28.02.14 № НОМЕР_1 на суму 7 200,00 грн. дійсний до сплати до 28.02.14.

Разом з тим, вказаний вище рахунок-фактура не може бути прийнятий судом, як доказ того, що сторонами досягнуто згоди про сплату 7 200,00 грн. за наданні позивачем відповідачу транспортні послуги за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02 до 28.02.14, оскільки він підписаний позивачем в односторонньому порядку, тобто не погоджений відповідачем.

Таким чином, враховуючи, що сторонами в укладеному договорі про надання послуг у спрощений спосіб не встановлено строк (термін) виконання Замовником (ТОВ «НИКА 2012») обовязку по оплаті наданих Виконавцем (ТОВ «РІФ СІЧ») транспортних послуг, то воно (зобовязання) підлягає виконанню боржником в порядку передбаченому ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Наявна в матеріалах справи претензія від 09.11.16 № 1 свідчить, що позивач звернувся до відповідача з пропозицією в 10-дений строк від дня отримання цієї претензії погасити заборгованість в сумі 12 584,40 грн. за надані ТОВ «НИКА 2012» транспортні послуги за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02, з якої: 6 200 грн. основний борг, 538 грн. 3 % річних, 5846,40 грн. індекс інфляції, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «РІФ СІЧ».

ТОВ «НИКА 2012» листом за вих. від 25.11.16 № 199 повідомило ТОВ «РІФ СІЧ» про отримання 23.11.16 претензії позивача від 09.11.16 № 1 та вказало, що за базами бухгалтерського обліку ТОВ «НИКА 2012» значиться кредиторська заборгованість перед підприємством позивача у розмірі 6 200,00 грн. Крім того, у своєму листі відповідач вказав на нестабільне фінансове становище та просив не застосовувати штрафні санкції. Також, повідомив про готовність розрахуватися до 01.12.16.

Наявні в матеріалах справи докази, а саме належним чином засвідчені копії опису вкладення у цінний лист за № 134 та конверту з відбитком календарного штемпеля відповідного відділення УДППЗ «Укрпошта» від 16.11.16 з штрихкодовим ідентифікатором № 134 свідчать, що позивачем направлено, зокрема, претензію від 09.11.16 № 1 на адресу відповідача 16.11.16.

Крім того, з отриманого судом з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» витягу про відстеження пересилання поштового відправлення за № 134 (зокрема, претензії позивача від 09.11.16 № 1), копія якого долучена до матеріалів справи № 908/418/17, вбачається, що останнє (відправлення) вручене адресату за довіреністю 23.11.16 обєктом поштового звязку ЗАПОРІЖЖЯ 50 з індексом 69050.

З огляду на викладене, вбачається, що зобовязання з проведення розрахунків за транспортні послуги за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 903 ЦК України та ч. 2 ст. 530 ЦК України повинно було бути виконано відповідачем у 7-денний строк від дня предявлення вимоги (претензії), тобто по 30.11.16 включно.

Як свідчать матеріали цієї господарської справи, відповідач взятих на себе договірних зобовязань належним чином не виконав, оплату в сумі 6 200,00 грн. за надані позивачем послуги за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02 своєчасно не здійснив.

Судом встановлено, що 03.04.17, тобто, після порушення провадження по даній справі, відповідачем було у повному обсязі погашено заявлену до стягнення позивачем суму основного боргу в розмірі 6 200 грн.

Вказане підтверджується наданим відповідачем до відзиву за вих. від 03.04.17 № 37 платіжним дорученням від 03.04.17 № 368 на суму 6 200,00 грн. про оплату транспортних послуг згідно акту від 28.02.14 № ОУ-2802.02 на рахунок ТОВ «РІФ СІЧ».

Факт зарахування коштів на рахунок ТОВ «РІФ СІЧ» у сумі 6 200,00 грн. згідно платіжного доручення від 03.04.17 № 368 підтверджується наданою позивачем до матеріалів справи довідкою від 04.04.17 № Ди-В72/62 за підписом начальника базового відділення м. Запоріжжя АТ «ОСОБА_4 Аваль».

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (у відповідній редакції), господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Отже, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент звернення позивача (прокурора) до суду та припинив існування в процесі розгляду справи.

За таких обставин, провадження по справі № 908/418/17 за позовом ТОВ РІФ СІЧ до ТОВ НИКА 2012 в частині стягнення 6200,00 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, позивачем у зв'язку і простроченням виконання основного зобовязання заявлено до стягнення з відповідача 328,18 грн. за період з 22.05.15 по 23.02.17 та 1002,17 грн. індексу інфляції за період з червня 2015 р. по січень 2017 р. (розрахунок заборгованості міститься в матеріалах справи).

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення платежу за транспортні послуги надані за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02 в сумі 6200,00 грн. матеріалами справи доведено.

Як вже зазначалося вище, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 903 ЦК України та ч. 2 ст. 530 ЦК України, останнім днем оплати транспортних послуг за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.14 № ОУ-2802.02 є 30.11.16.

Отже, днем початку прострочення відповідача виконання вказаного зобовязання по оплаті послуг є наступний за ним день, а саме 01.12.16.

Зобовязання, в частині стягнення суми 6 200,00 грн. припинене 03.04.17, у звязку із оплатою згідно із платіжним дорученням від 03.04.17 № 368.

Згідно із розясненнями викладеними в п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.13 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатись й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахування викладеного вище, судом визнається правомірним нарахування на суму 6 200,00 грн. 3 % річних грн. за період з 01.12.16 по 23.02.17 та індексу інфляції за період з грудня 2016 р. по січень 2017 р.

За перерахунком суду, розмір 3% річних нарахованих на суму 6200 грн. за період з 01.12.16 по 23.02.17 становить 43,27 грн. А індекс інфляції із суми боргу 6 200 грн. за період з грудня 2016 р. по січень 2017 р. становить суму 187,60 грн.

За таких обставин вимоги в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції задовольняються частково, а саме 3 % річних в сумі 43,27 грн., індекс інфляції в сумі 187,60 грн. В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних та індексу інфляції відхиляються.

Щодо розподілу суми судового збору суд виходить з наступного.

Статтею 7 Закону України Про судовий збір врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору, в т.ч. визначено підстави такого повернення, яке здійснюється за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Зокрема, сума судового збору підлягає поверненню у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) (п. 5 ч. 1 ст. 7 вищевказаного Закону).

Таким чином, судом розяснюється, що із урахуванням вимог ст. 7 Закону України Про судовий збір, позивач має право звернутись до господарського суду із клопотання про повернення з державного бюджету судового збору за вимогою, провадження у справі за якою припинено, тобто в частині стягнення 6200,00 грн. основного боргу, що у пропорції до загальної суми заявлених позовних вимог складає суму судового збору 1317,28 грн.

Щодо вимог позивача до відповідача про стягнення 3 % річних та індексу інфляції, за якими спір вирішено по суті, і за якими позов задоволено частково, то у відповідності із приписами п.2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 49,06 грн. судового збору.

Судом розяснюється, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 ГПК України (…) після набрання рішенням законної сили наказ видається судом за заявою стягувача (…).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 42, 43, 45, 22, 33, 34, 44, 49, 69, п. 11 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 821,84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю НИКА 2012 (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 26-А офіс 301, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю РІФ СІЧ (69002, м. Запоріжжя, вул. Крива бухта, 102, ) 43 (сорок три) грн. 27 коп. 3 % річних, 187 (сто вісімдесят сім) грн. 60 коп. індексу інфляції та 49 (сорок девять) грн. 06 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині вимог про стягнення 6 200,00 грн. основного боргу припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 10.04.17.

Суддя В.Л. Корсун