КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа№ 925/1330/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Савицький О.С. (довіреність №09/12/6 від 10.01.2017 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси

на рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2017 р.

у справі №925/1330/16 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Кредитної спілки «Кредит-Союз»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка «Кредит-Союз» звернулось до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси про стягнення 26747,67 грн., в тому числі 11589,70 грн. завданих збитків та 15157,97 грн. пені.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог у якій просив суд стягнути з відповідача на його користь 8837,40 грн. збитків у вигляді сплачених процентів за кредитними договорами № ДНП-00025440 від 04.04.2016 р. і № 25/16 від 27.04.2016 р. за період з 10.06.2016 р. по 08.07.2016 р., та 6800,00 грн. пені (з яких 2600,00 грн. за прострочення виконання платіжного доручення № 29 від 10.06.2016 р. за період прострочення з 10.06.2016 р. по 06.07.2016 р. і 4200,00 грн. за прострочення виконання платіжного доручення № 28 від 10.06.2016 р. року за період прострочення з 10.06.2016 р. по 16.06.2016 р.), що разом складає 15637,40 грн.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 23.01.2017 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4800 грн. пені, 247,27 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог в частині стягнення 2000,00 грн. пені, 8837,40 грн. збитків та 558,31 грн. судових витрат - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині стягнення 4800,00 грн. пені і 247,27 грн. судового збору та в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, в позові відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника позивача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 28.03.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

31.10.2011 р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі начальника Операційного управління Філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси», як банк, з однієї сторони та позивач - Кредитна спілка «Кредит-Союз», як клієнт з другої сторони, уклали договір банківського рахунка № 03-210/11, за умовами якого банк зобов'язався на підставі заяви клієнта відкрити клієнту поточні рахунки та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, клієнт зобов'язався сплачувати комісійну винагороду банку за банківські послуги, отримані ним згідно з цим договором. Цей договір сторони уклали на невизначений строк.

19.10.2012 р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі начальника Операційного відділу Черкаської області Операційного дапартаменту ПАТ «Промінвестбанк», як банк, з однієї сторони та Кредитна спілка «Кредит-Союз», як вкладник з другої сторони, уклали договір банківського депозиту № 33/12 строком на 5 років, за умовами якого банк зобов'язався приймати від вкладника та зараховувати на депозитні рахунки грошові кошти (депозити) на умовах строкового банківського вкладу і виплачувати вкладнику депозити та проценти за депозитами на умовах і в порядку, встановлених загальними умовами, депозитними дорученнями та цим договором. Банк нараховує вкладнику проценти на суму депозиту за ставкою, зазначеною в депозитному дорученні (додатку до договору).

10.03.2016 р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси, як банк, з однієї сторони та Кредитна спілка «Кредит-Союз», як вкладник з другої сторони, уклали Додаток депозит «класичний» № 13 до договору банківського депозиту №33/12 від 19.10.2012 року, за умовами якого вкладник зобов'язався перерахувати, а банк прийняти на депозитний рахунок № 0717 кошти в сумі 1018000,00 грн. під 21,5% річних строком до 10.06.2016 р. (п.п. 1.1., 1.3., 2.1.). У випадку закінчення строку розміщення коштів згідно п. 1.3. цього додатку, сума депозиту та нараховані, але ще не виплачені проценти перераховуються банком з депозитного рахунку на поточний рахунок вкладника (п. 3.1.).

04.04.2016 р. Кредитна спілка «Кредит-Союз», як позичальник з однієї сторони, і Кредитна спілка «Косівська», як кредитодавець з другої сторони, уклали договір відновлювальної кредитної лінії № ДНП-00025440, за умовами якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 500000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Строк дії договору становить 12 місяців з 04.04.2016 р. до 04.04.2017 р. Плата за користування кредитом (проценти) становить 28 % річних. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною договору (а.с. 22-23).

27.04.2016 р. Кредитна спілка «Кредит-Союз», як позичальник з однієї сторони, і Українська об'єднана кредитна спілка, як кредитодавець з другої сторони, уклали кредитний договір № 25/16 про надання фінансової послуги - кредиту члену об'єднаної кредитної спілки, за умовами якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 90000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором. Строк дії договору становить 365 фактичних днів з 27.04.2016 р. до 27.04.2017 р. Плата за користування кредитом (проценти) становить 26 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною договору (а.с. 19-20).

27.04.2016 р. позивачем було отримано кредитні кошти від Української об'єднаної кредитної спілки по кредитному договору № 25/16 від 27.04.2016 р. в сумі 90000,00 грн., а від Кредитної спілки «Косівська» на підставі договору відновлювальної кредитної лінії № ДНП-00025440 від 04.04.2016 р. - 04.04.2016 року - 250000,00 грн., 27.04.2016 р. - 200000,00 грн., 29.04.2016 р. - 50000,00 грн. (а.с. 26-28).

Станом на 10.06.2016 р. на поточному рахунку позивача № 9998 вихідний залишок коштів складав 1024444,28 грн., в тому числі перерахованих з його депозитного рахунку (а.с. 17).

10.06.2016 р. позивачем було подано до банку відповідача платіжні доручення: № 28 на перерахування коштів в сумі 700000,00 грн. Кредитній спілці «Косівська» з призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором № ДНП-00025440 від 04.04.2016 р.; №29 на перерахування коштів в сумі 100000,00 грн. Українській об'єднаній кредитній спілці з призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором №25/16 від 27.04.2016 р. Банком отримувачем за обома платіжними дорученнями платником зазначено ПАТ «ВіЕс Банк». Платіжні доручення № 28 і № 29 доставлені банку 10.06.2016 р., відповідно о 14:04 і 14:13 (а.с. 18, 37, 38, 39).

Платіжне доручення № 28 від 10.06.2016 р. банком того ж дня не було виконане, йому було присвоєно статус «підозрілого», а 16.06.2016 р. його виконання було відхилене на прохання клієнта внаслідок подання клієнтом заяви про відкликання цього платіжного доручення.

Платіжне доручення № 29 від 10.06.2016 р. банком того ж дня не було виконане, йому було присвоєно статус «підозрілого», а 13.06.2016 р. його виконання було відхилене на підставі Інструкції НБУ № 22 із зазначенням «дата валютування менше поточної дати».

14.06.2016 р. позивачем було подано до банку відповідача платіжне доручення № 30 на перерахування коштів в сумі 100000,00 грн. Українській об'єднаній кредитній спілці з призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором № 25/16 від 27.04.2016 р.», яке виконано банком 16.06.2016 р. (а.с. 75).

Згідно довідки Української об'єднаної кредитної спілки вих. № 2 від 05.01.2017 р. (а.с. 65), по кредитному договору № 25/16 від 27.04.2016 р. станом на 10.06.2016 р. заборгованість Кредитної спілки «Кредит-Союз» становила 83322,00 грн., в т.ч. 82500,00 грн. тіла кредиту і 822,74 грн. процентів. За період користування кредитними коштами з 10.06.2016 р. по 08.07.2016 р. по цьому договору нараховано 1586,71 грн. процентів, які кредитною спілкою сплачені.

Згідно довідки Кредитної спілки «Косівська» вих. № 1 від 05.01.2017 р. (а.с. 66), по кредитному договору № ДНП-00025440 від 04.04.2016 р. станом на 10.06.2016 р. заборгованість Кредитної спілки «Кредит-Союз» становила 416986,29 грн., в т.ч. 416666,66 грн. тіла кредиту і 319,63 грн. процентів. За період користування кредитними коштами з 10.06.2016 р. по 08.07.2016 р. по цьому договору нараховано 7937,37 грн. процентів, які кредитною спілкою сплачені.

За розрахунком позивача (а.с. 64), за період прострочення виконання платіжних доручень №№ 28 і 29 від 16.06.2016 р. з 10.06.2016 р. по 08.07.2016 р. ним сплачено процентів за кредитними договорами № ДНП-00025440 від 04.04.2016 р. і № 25/16 від 27.04.2016 р. на загальну суму 8837,40 грн., понесені витрати він вважає збитками. Крім того, за прострочення виконання платіжного доручення № 28 від 10.06.2016 р. за період прострочення з 10.06.2016 р. по 16.06.2016 р. позивачем нараховано 4200,00 грн. пені, за прострочення виконання платіжного доручення № 29 від 10.06.2016 р. за період прострочення з 10.06.2016 р. по 06.07.2016 р. позивачем нараховано 2600,00 грн. пені, а разом - 6800,00 грн. пені. Вимога позивача про стягнення збитків і пені у вищезазначених розмірах є предметом спору у справі, що розглядається.

Претензія позивача про добровільне виконання спірного зобов'язання (а.с. 8-10, 11) відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов'язань банківського рахунку і розрахунків за ними.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 2 ст. 16 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 2 ст. 20 ГК України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За змістом ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, визначених цією нормою ЦК.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) встановлені загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу.

Строки виконання платіжних доручень встановлені статтею 8 Закону:

банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня (абз. 1, 2 п. 8.1. ст. 8);

банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки (абз. 1, 2 п. 8.2. ст. 8);

за порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (п. 8.3. ст. 8).

Пунктами 21.1. абз. 1 ст. 21, 22.1. абз. 1, 22.7. ст. 22 Закону встановлено, що: ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється за встановленими цією нормою Закону видами розрахункових документів, зокрема - платіжне доручення. У разі відмови, з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа, банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання (абз. 1 п. 23.1. ст. 23 Закону).

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1. ст. 30 Закону).

Відповідно до п. 32.2. ст. 32 Закону, у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 1092 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Спори, пов'язані зі здійсненням банками переказу, мають вирішуватися з банком відповідно до умов укладеного договору, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку (пункт 32.8 статті 32 Закону).

На виконання наведених норм ЦК України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22 затверджена і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за №377/8976 «Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», пунктом 1.15. якої встановлено, що доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. За несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків/и клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством України та укладеними договорами. Пунктом 1.17 Інструкції встановлено випадки зупинення видаткових операцій за рахунком клієнта. Зокрема, зупинення фінансових операцій клієнта, щодо яких є мотивована підозра, що вони пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, чи щодо яких застосовані міжнародні санкції, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовим актом Національного банку з питання здійснення банками фінансового моніторингу.

Пунктами 2.15.-2.18. Інструкції встановлено випадки повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів, право банку відмовитися від виконання платіжного доручення та порядок оформлення цих дій. Банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується (п. 3.5. Інструкції).

З огляду на викладені обставини справи та наведені норми законодавства, має місце зупинення видаткових операцій за рахунком клієнта-позивача за поданими останнім платіжними дорученнями № 28 і № 29, доставленими банку 10.06.2016 р. з застосуванням системи дистанційного розрахункового обслуговування, відповідно о 14:04 і 14:13, тобто погодженим сторонами способом і до завершення операційного часу без наявності встановлених нормами Закону і Інструкції підстав. В подальшому їх виконання банком-відповідачем відхилено, платіжне доручення № 28 - 16.06.2016 р. на прохання клієнта внаслідок подання ним заяви про відкликання цього платіжного доручення, з дотриманням норм Закону і Інструкції в цій частині, а платіжне доручення № 29 - 13.06.2016 р. всупереч нормам Закону і Інструкції.

Разом з тим, 14.06.2016 р. позивачем було подано до банку відповідача платіжне доручення № 30 на повторне перерахування коштів в сумі 100000,00 грн. Українській об'єднаній кредитній спілці з призначенням платежу «Повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно з договором № 25/16 від 27.04.2016 р.», яке виконано банком 16.06.2016 р.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону.

З урахуванням положень пунктів 8.1., 8.4. статті 8 Закону, платіжні доручення клієнтів виконуються банком протягом цього ж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня і не можуть перевищувати два операційні дні для внутрішньобанківського переказу коштів, а для міжбанківського переказу коштів не можуть перевищувати три операційні дні або в інші строки, якщо це передбачено в договорі.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З огляду на вищезазначене, банк платника або банк отримувача зобов'язані сплачувати пеню клієнту - ініціатору переказу або відповідно клієнту-платнику на наступний день після останнього дня, коли такі банки повинні були відповідно до законодавства або договору завершити (виконати) ініціювання переказу коштів або завершити переказ коштів.

Відтак, період прострочення банком виконання обох платіжних доручень складає строк з 10.06.2016 р. по 16.06.2016 р., сума пені складає (800000,00х0.1%х6) 4800,00 грн.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610, ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання. Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов'язання.

Як вже зазначалось вище, в обґрунтування позовних вимог позивач визначив підставою виникнення спірних правовідносин договір банківського рахунку № 03-210/11 від 31.10.2011 р., договір про внесення змін № 99/2014 від 21.11.2014 р. до нього.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення заподіяних порушенням договірного зобов'язання збитків за період тривалості цього порушення, збитками є сплачені позивачем третім особам проценти за користування кредитними коштами по кредитним договорам № ДНП-00025440 від 04.04.2016 р. і № 25/16 від 27.04.2016 р. на загальну суму 8837,40 грн. згідно розрахунку позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконано боржником.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Пред'явлення вимоги про стягнення спірних збитків покладає на позивача обов'язок довести, що ці збитки (витрати) не є абстрактними, а дійсно були би ним понесені внаслідок належного виконання відповідачем своїх обов'язків. При визначенні реальності понесених витрат мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх недопущення.

У зв'язку з зупиненням видаткових операцій за рахунком позивача за поданими ним платіжними дорученнями № 28 і № 29 від 10.06.2016 р. кошти позивача залишались в банку на його поточному рахунку, банк мав право користуватись цими коштами, за що зобов'язаний сплатити позивачу проценти.

Вказана обставина не врахована позивачем при обґрунтуванні позову в цій частині вимог, його розрахунки розміру збитків неточні і оцінюються колегією суддів критично, оскільки є недоведеними.

Таким чином, позивачем не доведено суду наявність усіх складових ознак цивільного правопорушення за цим позовом, зокрема - розмір заявлених до стягнення збитків, як негативного результату протиправної поведінки відповідача. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині вимог про стягнення 4800,00 грн. пені, в задоволенні решти вимог необхідно відмовити у зв'язку з їх безпідставністю і недоведеністю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Обласного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Черкаси залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2017 р. у справі №925/1330/16 залишити без змін.

Справу №925/1330/16 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко