ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 905/2301/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:
позивачаІжаківський А.О. - довіреність від 24.02.2017 р.
відповідачане з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)
третьої особине з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
на постановувід 26.12.2016 Донецького апеляційного господарського суду
у справі№ 905/2301/16 господарського суду Донецької області
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 11 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області
простягнення неустойки та зобов'язання повернути майно
В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ФОП ОСОБА_5 про стягнення неустойки за час прострочення повернення об'єкту оренди у розмірі 30 831,89 грн. та зобов'язання відповідача повернути державне майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 86,1 кв.м. першого поверху будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 балансоутримувачу за актом приймання - передачі, посилаючись на приписи статей 526, 530, 629, 638 та 785 Цивільного кодексу України та статті 180, 193 Господарського кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк дії договору оренди № 5368/2012 від 01.08.2012 р., укладеного з відповідачем, закінчився 26.07.2015 р., а заявою від 11.08.2015 р. РВ ФДМ України повідомило про припинення договору, однак, у зв'язку із неповерненням державного майна відповідачем, останньому нарахована неустойка за період з 30.07.2015 р. по травень 2016 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.09.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 11 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.10.2016 р. (суддя Бокова Ю.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем заперечень орендодавця з приводу користування орендованим майном протягом місяця після закінчення строку дії правочину, з урахуванням приписів статті 764 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, договір оренди № 5368/2012 від 01.08.2012 р. був продовжений на той самий строк і на тих самих умовах.

За апеляційною скаргою РВ ФДМ України по Донецькій області Донецький апеляційний господарський суд (судді: Чернота Л.Ф., Зубченко І.В., Марченко О.А.), переглянувши рішення господарського суду Донецької області від 18.10.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 26.12.2016 р. залишив його без змін з тих же підстав.

РВ ФДМ України по Донецькій області подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги залишенням судами поза увагою доводів позивача, зокрема, стосовно того, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, місцем проживання відповідача є м. Донецьк, приймання поштових відправлення до якого припинено на підставі Указу Президента від 14.11.2014 р. № 875/2014 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження", у зв'язку з чим позивачем заява про припинення договору оренди була направлена на адресу балансоутримувача майна з метою подальшого повідомлення останнім відповідача. Проте, як зазначає скаржник, суди дійшли помилкового висновку про те, що обов'язок орендаря щодо повернення орендованого державного майна виникає з моменту отримання орендарем заяви про припинення договору, як й дійшли помилкового висновку про продовження дії спірного договору оренди на той самий строк на тих же умовах.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду справи, 01.08.2012 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5368/2012 відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 86,1 кв.м. першого поверху будівлі (реєстровий номер 0879876.2.ААААЖА383) (далі - майно), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що знаходяться на балансі Волноваського районного відділу Головного управління МНС України в Донецькій області (балансоутримувач), з метою розміщення торговельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи та інше використання державного майна.

Згідно пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця (пункт 2.4 договору).

Відповідно до пункту 5.12. договору орендар зобов'язується у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Згідно з пунктом 10.4 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Договір оренди припиняється у тримісячний термін у випадку письмового повідомлення про це балансоутримувачем .

Положеннями пункту 10.6 договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до пункту 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримувачем, або особою яку вкаже орендодавець (пункт 10.10 договору).

Згідно п. 10.11. договору якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за весь час прострочення, порядок нарахування та сплати якої передбачено розділом 3 даного договору.

Відповідно до пункту 10.1 договору, його укладено строком на 2 роки 360 днів, що діє з "1" серпня 2012 р. до "26" липня 2015 р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога РВ ФДМ України по Донецькій області про стягнення з ФОП ОСОБА_5 неустойки за час прострочення повернення об'єкту оренди у розмірі 30 831,89 грн. та зобов'язання відповідача повернути державне майно балансоутримувачу за актом приймання - передачі, у зв'язку із неповерненням орендарем майна після закінчення дії договору, посилаючись, зокрема, на приписи статті 785 Цивільного кодексу України.

Здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що матеріали справи містять листи від 13.11.2015 р. № 20-06-05-06280, від 13.11.2015 р. № 20-06-05-06306, від 05.07.2016 р. № 20-05-03664 (а.с. 17, 18, 26), якими Регіональне відділення повідомляло відповідача про необхідність погашення заборгованості з неустойки, а також попереджало, що у разі невиконання означених вимог Регіональне відділення звернеться до суду з позовом про стягнення заборгованості з неустойки та повернення майна із оренди. Крім того, в матеріалах справи наявні листи балансоутримувача державного майна - 11 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області від 13.08.2015 р. № 05/2224, від 28.10.2015 р. № 05/3260, від 27.11.2015 р. № 05/3640, від 29.02.2016 р. № 05/723, від 25.05.2016 р. № 05/1864 та від 09.06.2016р. № 05/2032, якими останній повідомляв Регіональне відділення про те, що орендарем не виконуються обов'язки щодо повернення орендованого державного майна.

Разом із тим, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції в матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачем на адресу відповідача вказаних листів про припинення дії договору оренди 5368/2012 від 01.08.2012 р., повернення майна орендодавцю в порядку, передбаченому пунктом 10.9. договору та стягнення неустойки. При цьому, згідно пояснень позивача, відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 р. № 875/2014 "Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014р. "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях" та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р (із змінами та доповненнями) "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження" припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у зв'язку з чим усі рекомендовані поштові відправлення, які відправляються в місто Донецьк, не приймаються поштовими відділеннями, що підтверджується листами УДППЗ "Укрпошта" від 26.08.2014 р. № 16/10-2-310 та від 24.06.2016 р. № 7-14-286.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, у даному випадку, з урахуванням приписів статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновлено на строк, який був раніше встановлений договором, отже, договір № 5368/2012 від 01.08.2012 р. продовжений на той самий строк і на тих самих умовах.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним та вважає за необхідне зазначити, що статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 вказаного Кодексу).

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Проте, встановивши обставини щодо висловлення орендодавцем заперечень щодо продовження дії договору оренди, суди першої та апеляційної інстанції дійшли передчасного висновку щодо продовження дії цього договору відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, залишивши поза увагою, що законом не передбачена така підстава для продовження договору оренди державного майна, як неотримання орендарем заперечень орендодавця.

Разом з цим, за приписами статті 785 Цивільного кодексу України, яка визначена позивачем як підстава позовних вимог, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 вказаного Кодексу, тобто встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 р. № 5015/4879/12 та від 02.09.2014 р. № 927/1215/13.

Проте, здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції відповідні обставини, виходячи з предмету та підстав позову, встановлені не були.

При цьому, здійснюючи судовий розгляд справи, судам першої та апеляційної інстанції необхідно звернути увагу на те, що відповідно до статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Оскільки в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.12.2016 р. у справі № 905/2301/16 та рішення господарського суду Донецької області від 18.10.2016 р. скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач