ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа № 922/48/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.,

за участі секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1К, довіреність б/н від 02.06.2016;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 877 Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 13 лютого 2017року в справі № 922/48/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт. Покотилівка Харківської області,

про стягнення 110714,10 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Постман" про стягнення заборгованостіь договором про фінансовий лізинг № 00009174 від 03.12.2013 в сумі 110714,10 грн, яка складається з: основного боргу в сумі 7421,62 грн; 3% річних у розмірі 415,41 грн; інфляційних витрат у розмірі 3596,95 грн. та збитків у розмірі 99280,12 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.02.2017 у справі № 922/48/17 (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну борг в сумі 7421,62 грн, 3% річних в сумі 415,41 грн та інфляційні витрати в сумі 3596,95 грн. В частині позовних вимог про стягнення збитків відмовлено.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в сумі 99280,12 грн, та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.04.2017 о 09:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 11.04.2017 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не надав, свого представника в судове засідання 11.04.2017 не зявився. Ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 про порушення провадження у справі, яка була надіслана на юридичну адресу відповідача, а саме: 62458, Харківська обл., Харківський район, смт Покотилівка, вул. Фрунзе, 18 (а.с.173-176).

За змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною або зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) та повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їх належним чином.

Згідно із п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищезазначене, а також враховуючи, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг", відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця майна, за умовами сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.12.2013 між ТОВ Порше Лізинг Україна (лізингодавцем) та ТОВ Постман (лізингоодержувачем) укладено договір про фінансовий лізинг № 00009174, за умовами якого лізингодавець зобовязався передати у розпорядження лізингоодержувача транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZEX066115, двигун № НОМЕР_1 (надалі за текстом Обєкт лізингу), а лізингоодержувач зобовязався прийняти Обєкт лізингу і сплатити суму коштів за цим договором шляхом здійснення платежів відповідно до умов договору згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі за текстом План відшкодування), що становить невідємну частину договору (а.с. 15-31).

Відповідно до умов лізингу, встановлених сторонами в договорі про фінансовий лізинг № 00009174 від 03.12.2013:

вартість об'єкту лізингу - еквівалент 19790,00 дол. США, що складає 163307,08 грн;

авансований платіж - еквівалент 5937,00 дол. США;

обсяг фінансування - еквівалент 13853,00 дол. США;

залишкова вартість - еквівалент 2968,50 дол. США;

кількість лізингових платежів - 60;

строк лізингу (місяців) - 60;

лізинговий платіж - еквівалент 356,68 дол. США;

адміністративний платіж еквівалент 296,86 дол. США;

процентна ставка змінна відповідно до п. 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, визначених вище, відповідно до пунктів 6,3 та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

На виконання умов вищезазначеного Договору, позивач передав відповідачу обєкт лізингу по акту прийому-передачі від 03.12.2013, який підписано представниками сторін (а.с. 32).

Відповідно до п. 4.1 договору про фінансовий лізинг № 00009174 від 03.12.2013 (далі Контракт), Порше Лізинг Україна зберігає за собою право власності на Об'єкт лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію Об'єкту лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей Контракт та вимагати повернення Об'єкта лізингу, як зазначено в цьому Контракті).

За змістом п. 6.1 Контракту, відповідач зобовязався, для експлуатації обєкта лізингу, щомісяця здійснювати на користь позивача лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), який є додатком до Контракту (а.с. 28-31).

Додатковою угодою № 1/1 від 12.01.2015 до договору про фінансовий лізинг № 00009174 від 03.12.2013 строк дії договору продовжено до 84 місяців, лізинговий платіж еквівалент 298,40 дол.США.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав свої обовязки по Контракту щодо здійснення лізингових платежів відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, у звязку з чим станом на момент подання позовної заяви у відповідача наявна заборгованість в сумі 7421,62 грн, які складається з:

- часткової несплати щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 1393,94 грн, відповідно до Рахунку-фактури № 00254869 від 13.01.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2015 (а.с. 34);

- несплати щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 6027,68 грн, відповідно до Рахунку-фактури № 00256709 від 02.02.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015 (а.с. 35).

Відповідно до п. 8.3.2. Умов лізингу якщо Відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) Лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Позивач має право розірвати Договір і витребувати Обєкт лізингу від Відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.9. Умов лізингу у разі дострокового припинення Договору з боку Позивача, Відповідач зобовязувався повернути Обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження Позивача, якщо інша адреса не вказана Позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Згідно з п. 13.1. Умов лізингу, якщо Відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення Обєкту лізингу, Позивач має право вилучити Обєкт лізингу без попередньої згоди Відповідача. При цьому, на підставі п. 13.6. Умов лізингу, Відповідач зобовязаний відшкодувати Позивачу всі та будь-які витрати, повязані із вилученням Обєкту лізингу.

У випадку прострочення платежів за Договором, згідно із п. 8.2. Умов лізингу до Відповідача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Позивачем: еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу;

- компенсація будь-яких витрат, понесених Позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Відповідачем відповідно до Договору.

Відповідно до п. 12.6.1. Умов Контракту, позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та повернути Об'єкт лізингу у разі, якщо Відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Пунктом 12.6.13 передбачено, що за винятком обставин та/або в умовах форс-мажору, які на думку Позивача, ставлять під загрозу або затримують виконання договірних зобов'язань, або за яких Відповідач неспроможний виконати свої зобов'язання за Договором, Позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та вимагати повернення об'єкту лізингу.

Відповідно до п. 8.3. та 8.3.1. Умов Контракту, якщо Відповідач прострочить виплату Лізингового платежу протягом більш ніж 10 (десять) робочих днів, Позивач має право надіслати Відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо Відповідач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту першої вимоги. Позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо Відповідач не здійснить оплату у вказаний термін, Позивач має право направити Відповідачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від Договору в односторонньому порядку, за п. 12.6.1. Договору. Сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що Відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Договором.

Позивач у відповідності до п.п. 8.3.1 Умов лізингу 03.10.2014, 16.10.2014, 04.11.2014 та 17.11.2014 надіслав відповідачу нагадування про несплату лізингових платежів.

02.03.2015 за вих. № 02/03/15 відповідач повідомив позивачу про відсутність джерела доходів для сплати платежів за договором про фінансовий лізинг № 00009174 від 03.12.2013.

Позивач у листі від 03.03.2015 повідомив відповідачу про розірвання договору про фінансовий лізинг № 00009174 від 03.12.2013, з посиланням на виникнення загрози невиконання лізингоодержувачем умов договору щодо сплати лізингових платежів, у звязку з відсутністю джерела доходів, та вимагає повернути обєкт лізингу протягом 10 робочих днів з дня отримання цього повідомлення лізингоодержувачем.

Вищезазначене повідомлення про розірвання договору того ж дня за вх. № 030315 було отримано відповідачем, що підтверджується особистим підписом директора ТОВ Постман ОСОБА_2 (а.с. 40).

Відповідно до п. 12.7. Умов лізингу, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від Договору, визначається Позивачем у відповідному повідомленні/вимозі.

Згідно п. 12.13. Договору, у випадках, передбачених п. 12.6. та 12.12., Договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони.

Оскільки Вимога була отримана Відповідачем 03.03.2015, то згідно п. 12.13. Умов лізингу, Договір вважається розірваним 16.03.2015.

Відповідно до п. 12.9. Договору, у разі дострокового припинення Договору з боку Позивача, Відповідач зобовязаний повернути Обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу Позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги Позивача про таке повернення. Крім того, відповідно до Вимоги Відповідачу встановлено обовязок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання Вимоги.

Відповідач повернув Обєкт лізингу позивачеві 13.03.2015, що підтверджується ОСОБА_1 прийому-передачі від 13.03.2015.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів.

В матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем 7421,62 грн заборгованості за лізинговими платежами відповідно до умов Контракту.

Враховуючи викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 7421,62 грн основного боргу за договором про фінансовий лізинг № 00009174 від 03.12.2013.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 415,41 грн, інфляційні витрати в розмірі 3596,95 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищезазначене та перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних витрат та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 415,41 грн та інфляційні витрати в розмірі 3596,95 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 99280,12 грн, які складаються з:

- 93280,12 грн упущеної вигоди (різниці між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу об'єкту лізингу).

- 6000,00 грн з ПДВ з оплати витрат на правову допомогу;

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачене право особи, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, на відшкодування збитків. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно положень ст. 224 Господарського кодексу України та ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Заявник повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Визначені позивачем збитки в сумі 6000,00 грн складаються з витрат на правову допомогу, сплата яких відповідно до наведених норм не віднесено до складу збитків.

Витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Контрактом.

Таким чином, отримання позивачем юридичних послуг не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 6000,00 грн.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

За приписами ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 93280,12 грн збитків у вигляді упущеної вигоди, яка складає різницю між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу об'єкту лізингу, втім жодного розрахунку суми збитків у вигляді упущеної вигоди та доказів, які б підтверджували реальну можливість її одержання, позивач не надав.

Зважаючи на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 93280,12 грн збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 13 лютого 2017 року в справі № 922/48/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14.04.2017.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Хачатрян В.С.