РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017Справа №910/24756/15

За позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Денталіт Плюс»

про стягнення 92025,27 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Яковіщук Я.М. - по дов. № 68-Д від 27.12.2016

від відповідача Дорофєєв О.О. - по дов. № 01-10/2015-1 від 01.10.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Денталіт Плюс» про стягнення 92025,27 грн., з яких: 79 988,35 грн. борг за фактично спожиті у період з 21.10.2010 по 30.09.2012 комунальні послуги, 7 553,91 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 3% річних - 4483,63 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/24756/15 від 12.11.2015 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/24756/15 від 19.01.2016 рішення Господарського суду міста Києва № 910/24756/15 від 12.11.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/24756/15 від 28.03.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 у справі № 910/24756/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням в.о. Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 за № 04-23/688 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.04.2016 визначено суддю Павленко Є.В.

Відповідачем 14.04.2016 до відділу діловодства суду подано заперечення на позов, в якому окрім іншого міститься клопотання про застосування строків позовної давності до вимог у період з 14.09.2010 по 30.07.2012.

Ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/24756/15 від 06.06.2016 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв'язку з чим провадження у справі зупинено.

26.10.2016 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув матеріали справи без проведення експертизи, у зв'язку з її несплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Денталіт Плюс».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 поновлено провадження у справі № 910/24756/15 та призначено її до розгляду на 03.11.2016.

Ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/24756/15 від 03.11.2016 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв'язку з чим провадження у справі зупинено.

20.12.2016 на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз листом № 18112/16-45 від 14.12.2016 надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

26.01.2017 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/24756/15.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 за № 04-23/296 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.01.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 поновлено провадження у справі № 910/756/15, зобов'язано позивача до 14.02.2017 подати документи, які визначив експерт у своєму клопотанні та знов зупинено провадження у справі до надання висновку експерта.

Позивачем 14.02.2017 до відділу діловодства суду подано пояснення з приводу витребуваних експертом документів, які позивачем не підписані, а тому не приймаються судом до розгляду.

Також позивачем 14.02.2017 до відділу діловодства суду подано пояснення, в яких позивач зазначає, що він не має можливості здійснити оплату витрат на проведення експертизи у справі № 910/24756/15, у зв'язку з накладенням арешту на кошти Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

17.02.2017 на адресу суду надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 18112/16-45 від 13.02.2017 в якому повідомлено про не проведення оплати вартості експертизи, що є підставою для залишення експертизи без виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2017 поновлено провадження у справі № 910/24956/15 та призначено її до розгляду на 02.03.2017.

Позивач в судовому засіданні 02.03.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 02.03.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 02.03.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 23.03.2017.

В судовому засіданні 23.03.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001, та є виконавцем житлово-комунальних послуг у Шевченківському районі м. Києва.

У відповідності до п. 1.3. і п. 4.1. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг в житловому фонді, затвердженого наказом Державного комітету України по питаннях житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2003, виконавцем житлово-комунальних послуг може бути суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг, і який може забезпечити виконання зобов'язань, визначених в ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою визначено, що виконавець зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом; інженерного устаткування будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку житлового будинку і його технічного устаткування до експлуатації в осінньо-зимовий період; містити в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування і ремонт внутрішньо-будинкових мереж, приймати заходи по ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг в строк, встановлений договором або законодавством та ін.

Відповідно до п. 2.1. статуту Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», який зареєстрований державним реєстратором Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації 27.06.2012, підприємство створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконання цих послуг.

Згідно з п. 2.2. статуту основними напрямками діяльності підприємства є:

2.2.1. забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

2.2.2. здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень.

2.2.3. забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

2.2.4. надання платних послуг в галузі житлово-комунального господарства населенню та підприємствам, організаціям, установам.

Як зазначив позивач, та не заперечується відповідачем, останній є користувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Академіка Щусєва, 12а.

При цьому, в якості доказів підтвердження перебування відповідача у приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Щусєва, 12а до матеріалів справи надано договір оренди офісу від 15.01.2010, укладений між Шевчук О.М., як орендодавцем та відповідачем, як орендарем приміщень площею 92,3 кв. м. зі строком дії до 15.01.2012.

Додатковою угодою № 1 від 14.01.2014 до договору оренди офісу від 15.01.2012 продовжено дію договору до 15.01.2016.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем не сплачено у повному обсязі вартість спожитих ним у приміщеннях за вказаною адресою комунальних послуг за період з 21.10.2010 по 30.09.2013, а отже наявна заборгованість перед позивачем у сумі 79988,35 грн., а також нараховані збитки від зміни індексу інфляції в сумі 7553,91 грн. та 3% річних в сумі 4483,63 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

01.11.2007 між Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м. Києві ради (сторона-1, КП «ЖЕК «Сирець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Денталіт Плюс» (сторона-2, відповідач) було укладено договір № 145 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників (далі - договір № 145).

Відповідно до п. 1.1 договору № 145 КП «ЖЕК «Сирець» здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті відповідачем комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення, тощо) в обсягах та за тарифами, визначеними в додатку № 1 до договору.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 5.1 договору № 145 цей договір діє з моменту укладення по 31.10.2010.

Згідно з п. 5.2 договору № 145 у разі закінчення дії договору і відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення небажання продовжувати договірні правовідносини не подано, а отже термін дії договору № 145 був продовжений до 31.10.2013.

Договір № 145 укладений Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (з якого перейменований позивач з 22.09.2011) в особі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м. Києві ради на підставі договору доручення № 9 від 30.03.2007.

З п. 4.1 договору доручення № 9 від 30.03.2007 вбачається, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін та закінчується 31.08.2007.

Разом з цим, в матеріалах справи наявні укладені між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м. Києві договори доручення № 42 від 01.09.2007, № 69 від 01.09.2008, № 104 від 24.03.2010.

З огляду на викладене, у період з 21.10.2010 по 30.09.2013, за який позивачем заявлено до стягнення 79988,35 грн. заборгованості, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо споживання комунальних послуг за адресою: м. Київ, вул. Академіка Щусєва, 12а, регулюються договором № 145.

Умовами пп. 2.1.2. договору № 145 передбачено, що сторона-1 (комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Сирець» Шевченківської районної у м. Києві ради) зобов'язується в 3-х денний термін, з моменту надходження від виробників послуг розрахунків, надати власнику або орендарю платіжне доручення (квитанцію) на суму сплати спожитих комунальних послуг.

Позивачем до позовної заяви додано виписані ним з посиланням на договір № 145 від 01.11.2007 наступні рахунки (у кількості 32 штук) на оплату комунальних послуг: № 852 від 21.10.2010, № 1335 від 30.11.2010, № 5829 від 23.12.2010, № 1192 від 24.01.2011, № 3595 від 17.02.2011, № 7909 від 28.03.2011, № 10519 від 20.04.2011, № 13378 від 13.05.2011, № 14664 від 08.06.2011, № 17839 від 18.07.2011, № 19236 від 09.08.2011, № 22855 від 16.09.2011, № 23328 від 22.09.2011, № 25471 від 17.10.2011, № 30953 від 04.11.2011, № 35592 від 14.12.2011, № 2309 від 13.01.2012, № 6790 від 15.02.2012, № 9825 від 29.02.2012, № 24134 від 31.03.2012, № 34533 від 30.04.2012, № 38219 від 29.05.2012, № 53324 від 30.06.2012, № 53444 від 30.06.2012, № 61901 від 31.07.2012, № 68602 від 31.08.2012, № 79255 від 30.09.2012, № 89951 від 31.10.2012, № 98919 від 30.11.2012, № 103621 від 29.12.2012, № 11371 від 31.01.2013, № 21172 від 28.02.2013.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження щомісячного надіслання відповідачу рахунків про сплату комунальних послуг.

Позивачем подано претензією від 16.07.2015 про сплату 79 988,35 грн., в додатку якої зазначено «рахунки на сплату - 33, акт звірки взаєморозрахунків - 2», отже не зазначено номери та дати виписаних рахунків.

В якості доказів надіслання цієї претензії позивачем подано список № 5001 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів в переліку одержувачів якого зазначено «Денталіт», який не приймається судом в якості належного доказу, оскільки не підтверджує змісту здійсненого відправлення.

При цьому за умовами п. 3.1.1 договору № 145 сторона-2 зобов'язана в 3-х денний термін після надходження платіжного доручення (квитанції) але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це сторону-1 в зазначений термін.

Позивачем не подано жодних доказів (первинної документації) на підтвердження надання відповідачу позивачем комунальних послуг на суму 79988,35 грн. за період з 21.10.2010 по 30.09.2013.

Подані позивачем табуляграми не приймаються судом як належний доказ надання комунальних послуг, у зв'язку з тим, що в них відсутнє будь-яке посилання на те, що послуги з опалення, гарячого та холодного водопостачання були надані саме відповідачу, оскільки особовий рахунок № 8252009 присвоєний також і УВД Шевченківського району, яке є суміжним користувачем нежитлового приміщення.

Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано.

Позивачем подано додаткову угоду № 2 від 16.12.2013 до договору № Л-Б004 від 20.04.2011 укладеного між позивачем та Шевченківським районним управлінням ГУ МВС України в м. Києві в переліку якого відсутні приміщення за адресою: м. Київ, вул. Академіка Щусєва, 12а.

При цьому доказів, що у спірний період відповідач був єдиним користувачем нежитлових приміщень по вул. Щусєва, 12а в місті Києві позивачем не подано.

Посилання позивача про передачу йому Комунальним підприємством «ЖЕК «Сирець» заборгованості відповідача за комунальні послуги станом на 01.10.2010 у сумі 18195,61 грн. та передачу первинної документації не приймаються судом до уваги, оскільки в матеріалах справи наявний лише зведений перелік сальдо станом на 01.10.2010, складений КП «ЖЕК «Сирець», який не підтверджує факту передачі первинної документації та вимоги на стягнення заборгованості в сумі 18195,61 грн. позивачу.

Суд критично ставиться до позиції позивача, що факт користування відповідачем комунальними послугами засвідчується існуванням договірних відносин між позивачем та відповідачем, з огляду на що, у відповідача виникли обов'язки оплачувати житлово-комунальні послуги. Суд вважає, що обов'язок по оплаті комунальних послуг має прямий причинно-наслідковий зв'язок з фактом надання таких послуг.

Слід також зазначити, що у наданих позивачем суду письмових поясненнях щодо розрахунків зазначено, що розрахунок вартості централізованого опалення за період листопад, грудень 2011 року був здійснений на підставі розпорядження КМДА № 859 від 31.05.2011 «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм масності для здійснення розрахунків з бюджетними установами та іншими споживачами»; розрахунок вартості централізованого опалення, розрахунок за гаряче водопостачання та водовідведення у період з січня 2012 року по лютий 2013 року був здійснений на підставі розпорядження КМДА № 2316 від 07.12.2011 «Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 859 від 31.05.2011».

Проте, згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2014 у справі № 2-а-118/11, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015, розпорядження КМДА № 859 від 31.05.2011 було визнано незаконним і не чинним з моменту його прийняття, що в свою чергу свідчить про не чинність й розпорядження КМДА № 2316 від 07.12.2011.

Отже розрахунок з централізованого опалення у період з листопада 2011 року по лютий 2013 року та розрахунок за гаряче водопостачання та водовідведення у період з січня 2012 року по лютий 2013 року здійснено на підставі тарифів, що є не чинними.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Всупереч названим нормам законодавства позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати комунальних послуг в розмірі 79 988,35 грн.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від вимоги про стягнення боргу за комунальні послуги, підтвердження надання яких не подано, також задоволенню не підлягають.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Стосовно заявлено відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право позивача, на захист якого він просить, відповідачем не порушено, отже приймається рішення про відмову у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 31.03.2017.

Суддя В.В.Сівакова