ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 905/666/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача Бернацька О.В. - за дов. від 18.04.14, відповідача не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко"
на ухвалувід 08.11.2016 Донецького апеляційного господарського суду
у справі№905/666/15 господарського суду Донецької області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко"
простягнення 185377,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 р. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" про стягнення 61615,65 грн. пені, 3164,65 грн. - 3 % річних, 120597,61 грн. інфляційних втрат на підставі статей 526, 611 Цивільного кодексу України, статей 22, 193, 231 Господарського кодексу України.

Позивач посилався на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 25.12.2014 р. №1301/15-ТЕ/1522-6 в частині вчасного проведення розрахунків за природний газ, що вважав підставою для стягнення з відповідача спірних сум пені, інфляційних втрат і 3% річних.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.07.2015 р. (суддя Шилова О.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 61615,65 грн. пені, 74169,11 грн. інфляційних втрат, 3164,65 грн. - 3% річних.

Господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого природного газу, що визнав підставою для нарахування і стягнення з останнього заявлених сум пені та 3% річних.

В решті позову відмовлено через помилковість здійсненого позивачем розрахунку суми інфляційних втрат.

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням місцевого господарського суду від 16.07.2015 р., ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" звернулося до Донецького апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою від 14.08.2015 р. на це рішення.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.08.2015 р. (судді: Мартюхіна Н.О., Малашкевич С.А., Кододова О.В.) вказану апеляційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" на рішення господарського суду Донецької області №1382-15з від 16.07.2015 р. було повернуто скаржникові без розгляду на підставі пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" вдруге звернулося з апеляційною скаргою №1634-16з від 19.10.2016 р. на рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015 р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 р. (судді: Татенко В.М., Чернота Л.Ф., Колядко Т.М.) апеляційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" було повернуто заявникові без розгляду на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний господарський суд встановив, що апеляційну скаргу було подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без наведення поважних причин пропуску такого строку. Суд також зазначив, що скаржником до апеляційної скарги не було додано документів, котрі підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі та визнав, що клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами.

ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 р. скасувати, а справу направити до Донецького апеляційного господарського суду для розгляду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Скаржник наголошує на наявності підстав для відновлення пропущеного строку на оскарження рішення місцевого суду та відстрочки у сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції приписів процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 р. було повернуто без розгляду апеляційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" на рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015 р.

Апеляційний господарський суд виходив з необґрунтованості та недоведеності поважності причин пропуску процесуального строку, встановленого статтею 93 Господарського процесуального кодексу України, вказавши, що скаржник не довів поважності підстав пропущення строку в термін більше як рік.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що скаржником не був сплачений судовий збір у встановленому законом порядку і розмірі та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв'язку з відновленням пропущеного процесуального строку унормовані процесуальним законодавством.

Зокрема, відповідно до приписів статті 53 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску строку поважною. Питання про відновлення пропущеного процесуального строку розглядається судом за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи.

При цьому, у заяві повинно міститися обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V Господарського процесуального кодексу України. У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Отже, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. Дотримання вимог норм процесуального права при зверненні з апеляційною скаргою є обов'язком всіх учасників процесу.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оскаржуване в апеляційному порядку рішення господарського суду Донецької області було прийнято 16.07.2015 р., повний текст його підписано 21.07.2015 р.

ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" вперше звернулося з апеляційною скаргою на вказане судове рішення 19.08.2015 р. (згідно з відбитком штемпеля суду на апеляційній скарзі), втім ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.08.2015 р. було повернуто вказану апеляційну скаргу заявнику без розгляду на підставі пунктів 2, 3, 4 статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

Вдруге, з апеляційної скаргою на вказане судове рішення та клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку ТОВ "Науково-виробниче об'єднання "Інкор і Ко" звернулося лише 28.10.2016 р.

Отже, з часу винесення Донецьким апеляційним господарським судом ухвали від 27.08.2015 р. до моменту наступного звернення товариства з апеляційною скаргою, минуло більше року. Тобто апеляційна скарга була подана зі значним пропуском встановленого процесуального строку.

Дослідивши наведені скаржником доводи щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду (брак коштів для сплати судового збору) та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставин, які б підтверджували поважність пропуску процесуального строку на звернення з апеляційною скаргою (більше, ніж через рік з моменту винесення оскаржуваного рішення) та мали непереборний характер.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач не обґрунтував та не навів наявності об'єктивних підстав такого тривалого терміну для підготовки та направлення апеляційної скарги, не надав доказів того, що він не мав можливості вчасно здійснити відповідні процесуальні дії.

Окрім того, апеляційним господарським судом було враховано, що, звертаючись вдруге з апеляційною скаргою на рішення місцевого господарського суду, скаржник не надав і доказів сплати судового збору у встановленому Законом України "Про судовий збір" порядку і розмірі, а його клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами, що унеможливлює надання такої відстрочки за приписами статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. За приписами наведеної норми, підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. При цьому обґрунтування пов'язаних з цим обставин, котрі свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Отже, у розумінні приписів зазначеної норми закону відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, тобто лише у разі скрутного фінансового становища скаржника, що необхідно довести останньому, та, чого у даному випадку, як вже зазначалося та встановив суд апеляційної інстанції, скаржником зроблено не було.

Отже, суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу про повернення апеляційної скарги, вірно застосував норми процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення касаційної скарги.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 1115, 1117 , 1118, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 р. у справі № 905/666/15 господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач