ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа № 908/904/16
Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого: суддів:Студенця В.І., Бондар С.В., Грека Б.М.,
за участю представниківпозивача - Киян Я.С., відповідача - Волощук П.Ю.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"
на постанову від Донецького апеляційного господарського суду 11.01.2017
та на рішення відГосподарського суду Запорізької області 18.11.2016
у справі№ 908/904/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Газова станція"
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"
прозобов'язання укласти договір розподілу природного газу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газова станція" (далі - ТОВ "Газова станція") звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (далі - ПАТ "Запоріжгаз") про зобов'язання укласти договір розподілу природного газу шляхом направлення на адресу ТОВ "Газова станція" заяви-приєднання до типового договору природного газу, в редакції Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, з персоніфікованими даними щодо комерційного вузла обліку, оснащеного лічильником газу ВРСГ-1 виробництва НВП "ИРВИС" РФ №3550.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.04.2016 порушено провадження у справі №908/904/16 за позовом ТОВ "Газова компанія" до ПАТ "Запоріжгаз" про зобов'язання укласти договір.

Рішенням Господарського суду Запорізької області (колегія суддів у складі: Зінченко Н.Г., судді Колодій Н.А., Носівець В.В.) від 18.11.2016 позов задоволено повністю; зобов'язано ПАТ "Запоріжгаз" укласти договір розподілу природного газу шляхом направлення на адресу ТОВ "Газова станція" заяви-приєднання до типового договору природного газу, в редакції Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, з персоніфікованими даними щодо комерційного вузла обліку, оснащеного лічильником газу ВРСГ-1 виробництва НВП "ИРВИС" РФ №3550.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Скакун О.А., судді Колядко Т.М., Стойка О.В.) від 11.01.2017 рішення Господарського суду Запорізької області від 18.11.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2017 та рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.11.2016, ПАТ "Запоріжгаз" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.03.2017 касаційну скаргу ПАТ "Запоріжгаз" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.04.2017.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі, яка розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "Газова станція" є орендарем автомобільної газонаповнювальної компресорної станції (далі - АГНКС), розташованої за адресою: вул. Приазовська, 114-В в м. Бердянськ Запорізька область, на підставі договору оренди нерухомості №9 від 30.06.2015, укладеного з ТОВ "Азов Трейд".

Постачання природного газу на об'єкт позивача здійснювалося за договором №Г-031/14 від 01.04.2014, укладеного між ТОВ "Інтер Енерго Трейд (постачальник) та ТОВ "Газова станція" (покупець).

Розподіл природного газу забезпечувався ПАТ "Запоріжгаз" на підставі договору №Т-ПР-21018 від 10.12.2012, укладеного з ТОВ "Газова станція".

ПАТ "Запоріжгаз" є суб'єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою до якої підключено об'єкт АГНКС, що експлуатується ТОВ "Газова станція".

Закон України "Про ринок природного газу" набрав чинності 01.10.2015. Вказаним Законом було визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

Так, в ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" зазначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та на умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП). Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС).

Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС суб'єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог Кодексу ГРС та укладення договору розподілу природного газу.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2498 затверджено нову редакцію типового договору розподілу природного газу та зобов'язано суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору розподілу природного газу на протязі трьох місяців з дати набуття чинності даної постанови. Постанова набрала чинності 01.12.2015 Зазначений строк на переукладання договору збіг 01.03.2016.

У зв'язку з тим, що вимоги постанови НКРЕКП №2498 залишились невиконані і договір між ПАТ "Запоріжгаз" та ТОВ "Газова станція" на розподіл природного газу не був переукладений, ТОВ "Газова станція" в порядку ст. 58 Закону України "Про ринок природного газу" звернулось до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг зі скаргою щодо укладення договору на розподіл природного газу .

За результатами проведеної НКРЕКП наради вирішено: ТОВ "Газова станція" надати до НКРЕКП та ПАТ "Запоріжгаз" чинний договір користування (оренди) об'єкта газоспоживання; після надання до ПАТ "Запоріжгаз" чинного договору користування (оренди) об'єкта газоспоживання, ПАТ "Запоріжгаз" терміново присвоїти EIC-код суб'єкту ринку природного газу ТОВ "Газова станція" та в одноденний строк надати присвоєний ЕІС-код до ТОВ "Газова станція"; після надання до ПАТ "Запоріжгаз" чинного договору користування (оренди) об'єкта газоспоживання ПАТ "Запоріжгаз" в одноденний строк надати ТОВ "Газова станція" заяву-приєднання до договору розподілу природного газу.

ТОВ "Газова станція" виконало вимоги НКРЕКП та листом від 12.03.2016 № 29 направило на адресу ПАТ "Запоріжгаз" договір оренди об'єкта нерухомості № 9 від 30.06.2015, проте ПАТ "Запоріжгаз" не надіслало ТОВ "Газова станція" заяву-приєднання до договору розподілу природного газу.

ТОВ "Газова станція" посилаючись на те, що ПАТ "Запоріжгаз" не направляє заяву приєднання до договору на розподіл природного газу, чим порушуються права споживача, а без укладеного договору розподілу неможливе постачання природного газу, що забезпечується постачальником ТОВ "Інтер Енерго Трейд" у зв'язку з чим газопостачання було припинено на об'єкт споживача, подало даний позов предметом якого є вимога про зобов'язання ПАТ "Запоріжгаз" укласти договір розподілу природного газу з ТОВ "Газова станція" шляхом направлення на адресу позивача заяви-приєднання до типового договору природного газу, в редакції Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, з персоніфікованими даними щодо комерційного вузла обліку, оснащеного лічильником газу ВРСГ-1 виробництва НВП "ИРВИС" РФ №3550.

Відповідно до ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (ч.3-4 ст. 179 ГК України).

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу.

Порядок укладання договору розподілу природного газу врегульовано главою 3 розділу VI Кодексу ГРС.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором газорозподільних мереж (далі Оператор ГРМ) з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об'єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов'язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об'єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об'єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) або додатка 2 (для споживачів, що не є побутовими) до типового договору розподілу природного газу.

З урахуванням наведених норм права, які регулюють правовідносини з сфері розподілу природного газу і того, що ПАТ "Запоріжгаз" є суб'єктом господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, а ТОВ "Газова станція" є його споживачем та експлуатує об'єкт АГНКС, який підключено до газорозподільної системи, суди попередніх інстанцій дійшли вмотивованого висновку, що укладення договору розподілу природного газу є обов'язковим для ПАТ "Запоріжгаз" за відсутності законодавчих підстав для відмови у його укладенні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "Запоріжгаз" не надав відмову від укладення договору та не направив заяву-приєднання до договору розподілу газу ТОВ "Газова станція".

При цьому, ПАТ "Запоріжгаз" заперечуючи проти заявлених позовних вимог, як встановлено судами попередніх інстанцій, посилається на те, що персоніфіковані дані комерційного вузла обліку об'єкта ТОВ "Газова станція" не можливо встановити, у зв'язку з тим, що лічильник газу встановлений на цьому вузлі - ВРСГ-1 виробництва НВП "ИРВИС" РФ №3550 не може використовуватись з підстав вилучення його з Державного реєстру, а без зазначення персоніфікованих даних комерційного вузла об'єкта, сформувати та направити споживачу заяву-приєднання до договору розподілу природного газу є неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст.18 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Вимоги до складових частин вузла обліку природного газу, правил експлуатації приладів обліку, порядку вимірювання обсягів та визначення якості природного газу визначаються технічними регламентами та нормами, правилами і стандартами, що встановлюються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі.

Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014, який набрав чинності 01.01.2016 передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Стосовно законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, може також проводитися позачергова, експертна та інспекційна повірка. Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 17).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 374 лічильники газу відносяться до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 №94 затверджено Технічний регламент законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, відповідно до п.1 Загальної частини, якого передбачено вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, коли вони надаються на ринку та /або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов'язаних з вимірюванням.

Отже, процедура оцінки відповідності на занесенню до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, проводиться для тих типів засобів вимірювальної техніки, які тільки випускаються для продажу на ринку та/або тільки вводяться в експлуатацію, для тих засобів вимірювальної техніки, які введені в експлуатацію і продовжують експлуатуватись Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", який набрав чинності 01.01.2016 передбачено проведення повірки.

Відповідно до пункті 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, повірка лічильника газу - встановлення придатності до застосування лічильника газу на підставі результатів контролю його метрологічних характеристик, що здійснюється в установленому законодавством порядку.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.10.2015 у справі № 908/4755/15, залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.03.2016 встановлено, що витратомір - лічильник ВРСГ-1 (виробник ТОВ НВП "ИРВИС" РФ) у 2008 році було внесено до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за № 15871-00.

У 2009 році зазначений тип лічильників з Державного реєстру було виключено у зв'язку з припиненням серійного виробництва, при укладенні Договору на розподіл природного газу № Т-ПР-21018 від 10.12.2012 ПАТ "Запоріжгаз" та ТОВ "Газова станція" погодили використання такого засобу обліку в Додатку № 1 до цього Договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з паспортом "Расходомера Лічильника газу ВРСГ-1", що використовує ТОВ "Газова станція" вказаний лічильник 25.02.2016 пройшов позачергову повірку, прилад обліку було визнано придатним до експлуатації; строк чергової повірки - 25.02.2018.

За вказаних обставин, з урахуванням нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014, який набрав чинності 01.01.2016, Кодексу ГРС, постанови Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01.2016 "Про затвердження Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки", колегія суддів вважає обгрунтованим висновки попередніх судових інстанцій, що лічильник газу ВРСГ-1 виробництва НВП "ИРВИС" РФ, який пройшов повірку і перебуває в експлуатації ТОВ "Газова станція" може бути використаний для комерційного обліку газу, а відповідно є вмотивованими висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання укласти договір розподілу природного газу шляхом направлення на адресу ТОВ "Газова станція" заяви-приєднання до типового договору природного газу, в редакції Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, з персоніфікованими даними щодо комерційного вузла обліку, оснащеного лічильником газу ВРСГ-1 виробництва НВП "ИРВИС" РФ №3550.

Доводи скаржника з посиланням на приписи пункту 5.5 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання відповідно до якого для комерційного обліку газу повинні застосовуватись засоби вимірювальної техніки, типи яких унесено до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки та відповідають вимогам цих Правил, як на підставу для відмови у позові, то колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказаний пункт не підлягає застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам статей 16, 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Обов'язковість внесення приладів комерційного обліку природного газу не передбачена і Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Інші доводи скаржника, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2017 та рішення Господарського суду Запорізької області від 18.11.2016 у справі № 908/904/16 - без змін.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Бондар С.В.

Грек Б.М.