ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 914/2880/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Львівобленерго (надалі ПАТ Львівобленерго) за вих. № 119-450/2 від 07.02.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/786/17 від 21.02.2017р.

на рішення господарського суду Львівської області від 23.01.2017р.

у справі № 914/2880/16

за позовом: ПАТ Львівобленерго, м. Львів

до відповідача: комунального підприємства Стрийтеплоенерго (надалі КП Стрийтеплоенерго), м. Стрий, Львівська область

про стягнення 7 178,42 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 119-4533/2 від 12.12.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 08.01.2017р.)

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 23.01.2017р. у справі №914/2880/16 (суддя Блавацька-Калінська О.М.) відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підписавши спільне протокольне рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, які, в силу положень п.2.1.2 договору про постачання електричної енергії №90346 від 13.11.2007р., мають перевагу перед положеннями цього договору, їх сторони, в тому числі позивач, погодили порядок і строки погашення заборгованості споживачів перед постачальником електроенергії ПАТ Львівобленерго, а тому твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним договором є безпідставним.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ Львівобленерго подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що спільне протокольне рішення не містить прямих чи непрямих вказівок про зміну умов договору про постачання електричної енергії та не є додатковою угодою до договору про постачання електричної енергії і не змінює його умов. Дане рішення стосується виключно джерел та порядку фінансування оплати отриманої електричної енергії за договором, а саме джерелом фінансування погоджено кошти державного бюджету. Таким чином, наявність даного рішення не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 21.02.2017р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_4, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.02.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 14.03.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.03.2017р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 04.04.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача проти доводів скаржника заперечив в усному порядку, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

13.11.2007р. між ПАТ Львівобленерго (постачальник) та КП Стрийтеплоенерго (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 90346, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку № 6 Однолінійна схема (а.с. 18-32).

Згідно з п.2.3.3 договору споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Відповідно до п. 4 додатку № 2 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Відповідно до п. 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобов'язань, прав, обовязків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями цього договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до цього договору.

На виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії №90346 від 13.11.2007р. позивачем, зокрема, здійснено поставку електроенергії відповідачу у січні 2016р. на суму 537 391,39 грн., що підтверджується рахунком ПАТ Львівобленерго №300501/67560-1 за січень 2016р. з строком оплати до 27.01.2016р. (а.с. 14).

Проте, в порушення умов договору №90346 від 13.11.2007р. відповідач не провів вчасної оплати поставленої електричної енергії за січень 2016р.

Несвоєчасність здійснення розрахунків за поставлену активну електричну енергію за період січень 2016р. стали підставою звернення позивача з позовом до господарського суду про стягнення 6 720,22 грн. пені нарахованої у відповідності до п. 4.2.1 договору та 458,20 грн. трьох процентів річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач позовні вимоги заперечив повністю, зазначив при цьому, що розрахунки за спірний період проводились на підставі спільних протокольних рішень. Відповідно, підписавши спільне протокольне рішення, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90346 від 13.11.2007р.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ч.1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору про постачання електричної енергії №90346 від 13.11.2007р. протягом січня 2016 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято активну електроенергію в сумі 537 391,39 грн., що не заперечується сторонами. Проте, в порушення умов договору №90346 від 13.11.2007р. відповідач не провів вчасної оплати поставленої електричної енергії за січень 2016р., розрахувався 21.01.2016р. частково на суму 107 391,39 грн.

Таким чином, неоплаченим залишилося 430 000,00 грн.

Порушенням зобовязання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 4.2.1 договору зазначено, що за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно поданого розрахунку, позивач нарахував пеню в розмірі 6 720,22 грн. та 3% річних в розмірі 458,20 грн. за період з 28.01.2016р. по 09.02.2016р. на суму заборгованості 430 000,00 грн. (а.с. 12-13).

За змістом приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст.12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобов'язань, прав, обовязків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями цього договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2016р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України (сторона №1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2), енергопостачальною компанією ПАТ Львівобленерго (сторона № 3) та ДП Енергоринок (сторона остання) було підписано спільне протокольне рішення №20/4802 про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України (а.с. 44-47).

У зведеного реєстру зазначено, що погашення з бюджетної заборгованості перед підприємствами ЖКГ з одночасним погашенням заборгованості за спожиту електроенергію в 2016р., зокрема перед ПАТ Львівобленерго на суму 430 000,00 грн.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ №20 від 11.01.2005р.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, Постанову КМУ №20 від 11.01.2005.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Оформлення та підписання в конкретному випадку спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків слід вважати елементом оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права.

Предметом наведеного спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, ДП Енергоринок та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ №20 від 11.01.2005р., визначені Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. №493/688) (п. 1.1 Порядку).

Відповідно до п.1.2 Порядку від 03.08.2015р. №493/688 розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку.

Пунктом 5 спільного протокольного рішення передбачено, що усі сторони не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти стороні наступній.

У п. 9 спільного протокольного рішення сторони визначили, що воно вважається укладеним у разі, якщо воно підписане сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов. Як вбачається з представлених суду доказів, ПАТ Львівобленерго підписало спільне протокольне рішення без жодних зауважень, чим погодилось на визначений порядок розрахунків без участі відповідача.

Також, у п. п. 6, 8 сторони спільного протокольного рішення узгодили те, що несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.08.2015р. №493/688 і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням відповідно до чинного законодавства. А усі спірні питання, повязані із виконанням спільного протокольного рішення, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Таким чином, підписуючи спільне протокольне рішення, позивач був поінформований про особливості здійснення розрахунків.

Колегія суддів вважає, що підписавши спільне протокольне рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, які, в силу положень п.2.1.2 договору про постачання електричної енергії №90346 від 13.11.2007р., мають перевагу перед положеннями цього договору, їх сторони, в тому числі позивач, погодили порядок і строки погашення заборгованості споживачів перед постачальником електроенергії ПАТ Львівобленерго, а тому твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним договором є безпідставним.

Розрахунки по спільному протокольному рішенні від 20.01.2016р. проводились на загальну суму 14 437 100,00 грн., у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеним реєстром, який є додатком до протокольного рішення і погоджений його сторонами та скріплений мокрими печатками сторін. Оплата цих коштів була здійснена 10.02.2016р. в розмірі 430 000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази про неприйняття чи повернення коштів, сплачених Департаментом фінансів Львівської ОДА на виконання спільного протокольного рішення в рахунок погашення заборгованості КП Стрийтеплоенерго перед енергопостачальною організацією.

Оскільки, 21.01.2016р. відповідачем було здійснено часткову оплату рахунку за січень 2016р. в розмірі 107 391,39 грн. власними коштами поза межами спільного протокольного рішення, то відповідно відповідачем не прострочено договірного зобовязання по сплаті суми за поставлену електричну енергію в січні 2016 року.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за електроенергію, у звязку з чим вина КП Стрийтеплоенерго у простроченні платежів за договором на підставі спільного протокольного рішення відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені п. 4.2.1 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, позовні вимоги, які стосуються виконання зобовязань по оплаті за спожиту електроенергію в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 (зі змінами) та спільним протокольним рішенням про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, стороною яких є позивач, не підлягають до задоволення.

Щодо твердження скаржника про те, що відповідач не був підписантом спільного протокольного рішення, а саме рішення не змінює та не припиняє зобов'язань сторін за договором, а лише свідчать про те, що відповідачу погоджене бюджетне фінансування оплати отриманої електричної енергії, колегія суддів вважає безпідставним та зазначає наступне.

Верховний Суд України, зокрема у постановах від 11.11.2015р. у справі №927/1733/14 та від 01.07.2015р. у справі № 924/1230/14, зазначив, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за товар, поставлений відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за основним договором.

З огляду на вказану позицію Верхового Суду України, незалежно від обставин участі КП "Стрийтеплоенерго" (відповідача) в укладені спільних протокольних рішень, пунктом 5 таких рішень (усі учасники перераховують кошти наступному учаснику не пізніше дня зарахування коштів на їх рахунок) змінений строк оплати визначених у них сум, оскільки вказаними протокольними рішеннями держава підтвердила свій обов'язок з перерахунку позивачу сум субсидій (складової заборгованості відповідача перед позивачем), змінивши при цьому, за взаємним погодженням з позивачем, строк виконання такого обов'язку.

А тому, право вимоги позивача щодо сплати визначених у спільних протокольних рішенням сум, виникає з моменту, що передбачений спільними протокольними рішеннями, зокрема пунктами 5 таких рішень.

Порушення строку виконання зобов'язання за спільними протокольними рішення позивачем не доведене.

Відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 23.01.2017р. у справі № 914/2880/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді С.М. Бойко

ОСОБА_1