РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017Справа №910/260/17

За позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
до Державного агентства автомобільних доріг України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство інфраструктури України
прозобов'язання вчинити дії

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаКовтяга О.В. - представник
від відповідачаЛесик М.А. - представник
від третьої особиІгнатенко Т.Б. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України про зобов'язання прийняти до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс «Кам'янодробильний цех», що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, за актом приймання-передачі.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині виконання обов'язку щодо прийняття після припинення договору оренди до свого управління державного майна - цілісного майнового комплексу «Кам'янодробильний цех».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/260/17, залучено до участі у справі Міністерство інфраструктури України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2017 за клопотанням сторін продовжено строку вирішення спору у справі №910/260/17 на 15 днів.

14.03.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними.

В судовому засіданні 14.03.2017 оголошувалась перерва до 23.03.2017.

В судове засідання, призначене на 23.03.2017, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що у справі відсутні докази фактичного повернення спірного майна на баланс Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області. Також відповідач посилається на організаційні та структурні зміни, що відбулися у дорожньому господарстві України від часу укладення договору оренди, внаслідок яких до сфери управління Державного агентства не відносяться державні підприємства промислової діяльності, на баланс яких можна би було передати майновий комплекс, а для того, щоб передати цей комплекс до статутного капіталу суб'єкта господарювання - ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», утвореного на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 221, немає законних підстав. Також відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Третя особа заперечень проти позову не надала, у поданих суду поясненнях просить розглянути справу відповідно до вимог законодавства.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.1997 між Донецьким регіональним відділенням Фонду державного майна України (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Літос» (орендар) було укладено договір оренди державного майна №207/97 (надалі - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс державного підприємства (структурного підрозділу) «Кам'янодробильний цех» в селі Роздольне, склад та вартість якого визначена у відповідності з актом оцінки та передавальним балансом вказаного підприємства, складеним станом на 01.06.1997 та вартість якого складає 1286683 грн.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що останній діє з 01.07.1997 до 01.07.2002. В подальшому сторонами Договору неодноразово підписувались додаткові угоди, якими вносилися зміни в частині строку його дії.

25.06.2004 між орендодавцем та орендарем було підписано договір №1 про внесення змін до Договору оренди №207/1997 від 01.07.1997, в якому сторони дійшли згоди продовжити термін дії договору оренди до 01.07.2009.

Строк дії Договору оренди державного майна №207/97 від 01.07.1997 закінчився 01.07.2009 та сторонами продовжений не був.

Зазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду Донецької області від 17.12.2009 у справі №2/210пд за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Відкритого акціонерного товариства «Літос» про розірвання договору та зобов'язання повернути майно та в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доведення не потребують.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

За умовами п. 5.7 Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 27.08.2002) орендар зобов'язаний при припиненні договору повернути орендарю орендоване майно в належному стані, не гірше ніж на час передачі його в оренду, з врахуванням фізичного зносу.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.12.2009 у справі №2/210пд зобов'язано Відкрите акціонерне товариство «Літос» протягом п'ятдесяти семи днів з першого числа місяця, від дня набрання рішенням законної сили повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області орендоване майно - цілісний майновий комплекс «Кам'янодробильний цех», розташований у селі Роздольне Старобешевського району, за актом приймання-передачі, відповідно до порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом ФДМУ від 07.08.1997 № 847.

В свою чергу, положеннями ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов'язаний повернути це майно відповідному підприємству, господарському товариству, створеному в процесі приватизації (корпоратизації), або його правонаступнику. У разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в своє управління.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що до укладення вищевказаного договору оренди повноваження з управління майном - цілісним майновим комплексом «Кам'янодробильний цех», що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, здійснювала Українська державна корпорація по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних шляхів «Укравтодор», правонаступником якої є відповідач - Державне агентство автомобільних доріг України. За твердженням позивача, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою прийняти відповідний об'єкт оренди у своє управління, однак в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п.4.30 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №456/2011, п. 10.13 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №439, відповідач від прийняття майна ухиляється. За таких обставин, позивач вказує на наявність підстав для зобов'язання відповідача прийняти до сфери свого управління відповідний майновий комплекс в судовому порядку.

Порядок здійснення комплексу заходів і процедур, пов'язаних з поверненням орендованого державного майна, в тому числі поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду врегульовано Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 №847 (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 5 Порядку (в редакції, чинній на момент припинення Договору) повна інвентаризація майна орендного підприємства здійснюється інвентаризаційною комісією, утвореною орендодавцем на перше число місяця, в якому закінчується строк договору оренди, або розривається договір оренди за домовленістю сторін чи за рішенням суду, арбітражного суду.

Пунктом 7 Порядку (в редакції, чинній на момент припинення Договору) визначено, що під час проведення інвентаризації Комісія має вирішити такі задачі: а) здійснити розмежування майна, що належить державі, і майна орендаря; б) документально засвідчити джерела придбання нових основних засобів та капітального ремонту орендованих державних основних засобів за час від початку оренди до дати інвентаризації; в) документально підтвердити наявність згоди орендодавця на здійснення орендарем невідокремлюваних поліпшень орендованого майна.

Відповідно до п. 9 Порядку (в редакції, чинній на момент припинення Договору) за даними інвентаризації складаються протокол про результати інвентаризації та протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем, які Комісія подає на погодження орендарю і затвердження орендодавцю. На основі протоколу про результати інвентаризації складається передаточний баланс з виділенням по кожному рядку часток держави і орендаря.

Як свідчать матеріали справи, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 25.04.2012 за №00963 було створено інвентаризаційну комісію та спільну комісію по розмежуванню та оцінці майна - цілісного майнового комплексу «Кам'янодробильний цех».

За результатами проведеної інвентаризації у складі ЦМК «Кам'янодробильний цех» встановлено нестачу основних засобів у кількості 6 одиниць первісною вартістю 1343800,37 грн, а залишковою вартістю 163762,84 грн, в тому числі 2 одиниці колісних транспортних засобів первісною вартістю 1134073,02 грн та залишковою вартістю 150730,07 грн.

Результати інвентаризації узагальнені зведеним актом та направлені листом від 13.07.2012 за №11-06-02-06481 на адресу Державного агентства автомобільних доріг України. В свою чергу, листом від 26.07.2012 за №3/10-1-4-1016/10 Державне агентство автомобільних доріг України надіслано на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області погоджений зведений акт інвентаризації.

Відповідно до акта оцінки збитків від 28.02.2013, які завдані державі, загальна сума збитків внаслідок розкрадання, нестачі, знищення (псування) державного майна цілісного майнового комплексу «Кам'янодробильний цех», які необхідно компенсувати державному бюджету шляхом перерахування коштів склала 426368,48 грн.

Листом від 21.03.2013 за №11-06-02-03209 позивач направив на адресу відповідача акт оцінки збитків та просив у найкоротший термін розглянути питання щодо прийняття по факту державного майна, яке залишилось, та визначити підприємство, на баланс якого буде передане вказане майно.

В подальшому, постановою Господарського суду Донецької області від 13.06.2013 у справі №27/10Б Відкрите акціонерне товариство «Літос» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру по справі.

В рамках справи про банкрутство Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області було визнано кредитором боржника - ВАТ «Літос». При цьому, арбітражний керуючий повідомив позивача про нестачу у ВАТ «Літос» 55 одиниць основних засобів загальною вартістю 759273,54 грн.

З метою запобігання втрати державного майна, яке входить до складу ЦМК «Кам'янодробильний цех» позивач листами від 31.07.2013 та 19.09.2013 звертався до Державного агентства автомобільних доріг України з проханням вирішити питання стосовно прийняття по факту державного майна, яке залишилось, та визначити підприємство, на баланс якого буде передано вказане майно.

Однак, Державне агентство автомобільних доріг України у адресованому позивачу листі від 25.09.2013 за №6127/2/10.1-4-1644/10 зазначило, що позивачем не надано акт приймання-передання майна із оренди та не підтверджено факт повернення державного майна. У вказаному листі відповідач зазначив, що для прийняття подальшого рішення відносно розпорядженням державним майном, яке перебувало в оренді, необхідно здійснити процедуру повернення майна орендодавцю, а також вказав, що Державні підприємства промислової діяльності у сфері управління Укравтодору відсутні і передача державного майна до статутного капіталу господарського товариства (ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») діючим законодавством не передбачена. Крім того, зазначеним листом Державне агентство автомобільних доріг України було запропоновано позивачу прийняти рішення щодо приватизації цього майна у порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, у прийнятті до свого управління спірного майнового комплексу відповідачем було відмовлено.

Правові основи управління об'єктами державної власності визначені ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності».

За змістом ст. 1 вказаного Закону, управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Об'єктами управління державної власності є, зокрема, державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»).

Як свідчать обставини справи, станом на березень-квітень 1997 року цілісний майновий комплекс «Кам'янодробильний цех» за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, належав до об'єктів державної власності і був структурним підрозділом Донецького обласного об'єднання державних підприємств по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Облавтодор», що входило в структуру Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних шляхів «Укравтодор».

Наведене підтверджується, зокрема, наявним в матеріалах справи листом Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних шляхів «Укравтодор» від 04.04.1997 №21-3/40 та сторонами не заперечується.

Відповідно п. 1 Положення про Українську державну корпорацію по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1995 № 6 (чинного на момент укладення Договору оренди) Українська державна корпорація по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг (Укравтодор) є виробничо-господарським комплексом, входить до системи Мінтрансу, йому підвідомча та здійснює функції з управління дорожнім господарством.

Отже, до 01.07.1997 (дата укладення Договору оренди державного майна №207/97) цілісний майновий комплекс «Кам'янодробильний цех» за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, належав до сфери управління Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор».

Указом Президента України від 08.11.2001 №1056/2001 «Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України» було утворено Державну службу автомобільних доріг України як центральний орган виконавчої влади, ліквідувавши при цьому Українську державну корпорацію по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг.

Указом Президента України від 19.01.2002 № 50/2002 «Питання Державної служби автомобільних доріг України» установлено, що Державна служба автомобільних доріг України є правонаступником Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг.

В подальшому, на підставі Указу Президента України від 06.04.2011 №370/2011 Державну службу автомобільних доріг України було реорганізовано та утворено Державне агентство автомобільних доріг України.

Указом Президента України від 13.04.2011 № 456/2011 «Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України» затверджено Положення про Державне агентство автомобільних доріг України та установлено, що Державне агентство автомобільних доріг України є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Таким чином, відповідач - Державне агентство автомобільних доріг України є правонаступником Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор», до компетенції якої належало повноваження з управління спірним майновим комплексом до укладення Договору оренди державного майна №207/97 від 01.07.1997.

Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 456/2011, Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами.

Підпунктом 30 п. 4 вказаного Положення визначено, що Укравтодор відповідно до покладених на нього завдань здійснює функції з управління об'єктами державної власності.

Пунктом 3 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №439, визначено, що основними завданнями Укравтодору є: 1) реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства та здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування (далі - автомобільні дороги); 2) внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері дорожнього господарства; 3) здійснення управління об'єктами державної власності.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (на яку позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог) у разі припинення за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в своє управління.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що до моменту укладення Договору оренди №207/97 від 01.07.1997 повноваження з управління майном - цілісним майновим комплексом «Кам'янодробильний цех», що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, здійснювала Українська державна корпорація по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор», правонаступником прав та обов'язків якої є відповідач.

За таких обставин, оскільки Договір оренди №207/97 від 01.07.1997 припинився у зв'язку із закінчення строку його дії, та враховуючи, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавцем спірного майна вирішено питання про передачу об'єкта оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном, в силу ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у відповідача виник обов'язок прийняти спірний майновий комплекс в своє управління.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що встановленого ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» обов'язку щодо прийняття майнового комплексу «Кам'янодробильний цех» в своє управління відповідачем виконано не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс «Кам'янодробильний цех», що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, за актом приймання-передачі відповідно до абз.2 ч.3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є обґрунтованими.

Доводи відповідача стосовно відсутності підстав для прийняття майнового комплексу до свого управління у зв'язку із відсутністю доказів повернення такого майна на баланс Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (в тому числі відсутності акту приймання-передачі майна з оренди) судом відхиляються. За змістом ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», виникнення обов'язку у органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління орендованим майном (або у його правонаступника), прийняти таке майно до свого управління після припинення договору (за наявності згоди на це орендодавця) не ставиться в залежність від того, чи мало місце повернення такого майна орендодавцю.

Також суд відзначає, що в рамках даної справи позивачем не ставиться питання щодо передачі спірного майнового комплексу до статутного капіталу господарського товариства, а вирішується питання про зобов'язання прийняти об'єкт оренди в управління компетентним органом виконавчої влади. Відтак, посилання відповідача на те, що передача державного майна до статутного капіталу господарського товариства (ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») після його створення діючим законодавством не передбачена, не спростовує наведених вище обставин та правомірності заявлених позивачем вимог.

В ході розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В рамках даної справи позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача прийняти до сфери свого управління державне майно. При цьому, обґрунтовуючи, позовні вимоги позивач зазначає, що з вимогою прийняти відповідне майно до свого управління позивач вперше звернувся до відповідача з листом, датованим 21.03.2013 та отриманим відповідачем 28.03.2013. Відтак, встановлений ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» тридцятиденний строк для прийняття об'єкта оренди в управління відповідача закінчився 27.03.2013, а 28.03.2016 сплив строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

З даним позовом позивач звернувся до суду 30.12.2016 (згідно календарного штемпеля поштового відділення), тобто після спливу строку позовної давності.

В свою чергу, 14.03.2017 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про визнання причин пропущення строку позовної давності поважними.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку із відмовою відповідача приймати об'єкт оренди у своє управління, позивач звернувся з відповідним позовом до Донецького окружного адміністративного суду, яким було відкрито провадження у справі №805/16644/13-а та розглянуто справу по суті.

Так, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23.01.2014 у справі №805/16644/13-а позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Державного агентства автомобільних доріг України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії задоволено. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.05.2015, задоволено апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23.01.2014 у справі №805/16644/13-а та скасовано зазначену постанову. В задоволенні позову Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області відмовлено.

Однак, постановою Верховного суду України від 17.02.2016 скасовано Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23.01.2014, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28.05.2015. При цьому, Верховний Суд України зазначив, що спір за позовом відділення ФДМ суди помилково розглянули за правилами адміністративного судочинства, а тому відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини другої статті 243 КАС всі ухвалені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження - закриттю.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як зазначено в п.п.2.2, 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Враховуючи, що з позовом про зобов'язання Державного агентства автомобільних доріг України прийняти до сфери свого управління спірний майновий комплекс позивач звертався ще у 2013 році, та враховуючи, що адміністративна справа №805/16644/13-а була розглянута судами трьох інстанцій по суті, а постанову, якою провадження у даній справі закрито, прийнято Верховним Судом України у лютому 2016 року, суд вважає причини пропущення позивачем строку позовної давності щодо заявлених вимог поважними, а тому порушене право позивача підлягає захисту судом.

Враховуючи викладене, позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Державне агентство автомобільних доріг України (03150, м.Київ, вулиця Фізкультури, будинок 9, ідентифікаційний код 37641918) прийняти до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс «Кам'янодробильний цех», що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, за актом приймання-передачі протягом тридцяти днів відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

3. Стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України (03150, м.Київ, вулиця Фізкультури, будинок 9, ідентифікаційний код 37641918) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61057, Харківська обл., місто Харків, майдан Театральний, будинок 1, ідентифікаційний код 13511245) судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.04.2017

Суддя Ю.М. Смирнова