ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 914/908/13-г

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

стягувача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 119-4483/2 від 07.12.2016);

боржника: не зявився;

органу виконання судових рішень: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, вих. № 119-619/2 від 21.02.2017

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.02.2017 (суддя Ділай У.І.), винесену за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби

у справі № 914/908/13-г

стягувач: Публічне акціонерне товариство Львівобленерго, м. Львів

боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Діком ЛТД, м. Львів

У грудні 2016 року ПАТ Львівобленерго звернулося до Господарського суду Львівської області з скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця Залізничного ВДВС ГТУЮ у Львівській області щодо повернення наказу № 914/908/13-г від 22.04.2013 стягувачу без прийняття до виконання, з огляду на відсутність доказів сплати авансового внеску при поданні заяви про примусове виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.02.2017 у справі № 914/908/13-г скаргу ПАТ Львівобленерго на дії Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відхилено.

При прийнятті ухвали місцевий господарський суд дійшов висновку, що державний виконавець правомірно повернув стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання, з огляду на несплату авансового внеску. Суд вказав, що на час подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення, наказ від 22.04.2013 не виконувався відділом ДВС (не перебував на виконанні у відділі ДВС, відкритого виконавчого провадження у відділі ДВС не було, виконавчі дії за ним не здійснювались, попереднє виконавче провадження було завершене), а отже, з урахуванням ч. 2 ст. 26 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 (надалі Закон від 02.06.2016), стягувач повинен був сплатити авансовий платіж при пред'явленні виконавчого документа до виконання.

Публічне акціонерне товариство Львівобленерго не погодилось з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким скаргу на дії ДВС задоволити, зобовязавши державного виконавця Залізничного ВДВС ГТУЮ у Львівській області прийняти до виконання наказ, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі виданого виконавчого документа.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що сплата авансового внеску, передбаченого Законом від 02.06.2016, є обовязковою за умови предявлення виконавчого документа до виконання вперше. В той час, як наказ № 914/908/13-г перебував на виконанні в органі ДВС ще з 2013 року. Також вказує, що повернення виконавчого документа стягувачеві, з правом повторного предявлення, не є завершенням виконавчого провадження в розумінні ст. 49 ЗУ «Про виконавчу службу» (надалі Закон від 21.04.1999) та ст. 39 Закону від 02.06.2016.

В судове засідання зявився представник стягувача та підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.02.2017 та прийняти нове судове рішення, яким скаргу на дії ДВС задоволити в повному обсязі.

Боржник та орган виконання судових рішень явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Слід зазначити, що ухвала Львівського апеляційного господарського суду скеровувалась боржнику за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 79071, АДРЕСА_1.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника стягувача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 14.02.2017 підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 09.04.2013 у справі № 914/908/13-г позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 24 400, 11 грн заборгованості, 11 66, 65 грн пені, 499, 00 грн 3% річних, 6,15 грн додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції та 1 667, 53 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення 22.04.2013 Господарським судом Львівської області видано наказ про його примусове виконання.

14 травня 2013 року стягувач звернувся із заявою до Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції про прийняття вищевказаного наказу суду до виконання.

Виконавче провадження було відкрито, однак 11.09.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий лист скеровано Сихівському ВДВС ЛМУЮ.

Постановою державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 21.11.2013 відкрито виконавче провадження.

23 червня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

За повторними зверненнями ПАТ «Львівобленерго» постановами Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 27.04.2015, 01.12.2015, 30.06.2016 наказ суду № 914/908/13-г від 22.04.2013 повертався стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону від 21.04.1999.

9 листопада 2016 року ПАТ «Львівобленерго», в черговий раз, звернулося до ДВС із заявою про прийняття до виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/908/13-г від 22.04.2013.

Державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ у Львівській області 17.11.2016 винесено повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону від 02.06.2016, оскільки не було надано підтвердження про сплату стягувачем авансового внеску.

На підставі ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України ПАТ «Львівобленерго» звернулося до суду першої інстанції зі скаргою, в якій просить:

- визнати дії та рішення державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ у Львівській області Мацьків А.О. щодо повернення наказу № 914/908/13-г від 22.04.2013 стягувачу без прийняття до виконання такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства;

- зобов'язати державного виконавця прийняти до виконання наказ № 914/908/13-г від 22.04.2013, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення суду на підставі вказаного виконавчого документа.

Обґрунтування скарги зводяться до безпідставного застосування державним виконавцем ДВС положень Закону від 02.06.2016, оскільки виконавче провадження не було завершене, та необхідності застосування редакції Закону від 21.04.1999, яка не передбачає обов'язкового авансового внеску стягувача.

Скаржник стверджує, що у даному випадку наказ від 22.04.2013 неодноразово повертався державним виконавцем ДВС стягувачу та повторно пред'являвся стягувачем до виконання, при цьому, погашення боргу не відбувалося.

ПАТ «Львівобленерго», в підтвердження зазначеного, посилається на приписи п.п. 5-7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, за яким виконавчий документ, який перебував на виконанні до набрання чинності цим Законом, повинен виконуватися органами державної виконавчої служби до настання підстав для завершення виконавчого провадження. В той час, як підстави для закінчення виконавчого провадження, передбачені ст. 49 Закону 21.04.1999 та ст. 39 Закону від 02.06.2016 у даному випадку відсутні. Отже, оскаржувані дії та рішення державного виконавця є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Як вказано вище, ухвалою місцевого господарського суду стягувачу відмовлено в задоволенні скарги на дії ДВС.

Колегія суддів вважає відмову місцевого господарського суду необґрунтованою, з урахуванням наступного.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон від 02.06.2016, до цього часу діяв Закон від 21.04.1999.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02.06.2016 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Слід зазначити, що поняття «завершення виконавчого провадження» не визначено ані Законом від 21.04.1999, ані Законом від 02.06.2016.

При цьому ст. 49 Закону від 21.04.1999 містить вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, зокрема:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Закон від 02.06.2016 також містить статтю, а саме 39, з переліком підстав для закінчення виконавчого провадження.

Отже, слід дійти висновку, що під «завершенням виконавчого провадження» мається на увазі закінчення виконавчого провадження.

Однак ні положення Закону від 02.06.2016, ні Закону від 21.04.1999 не містять такої підстави для закінчення виконавчого провадження, як повернення виконавчого документа стягувачеві.

Також в обох законах містяться статті «Наслідки завершення виконавчого провадження» (ст. 50 Закону від 21.04.199) та «Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа» (ст. 40 Закон від 02.06.2016). Закон від 21.04.1999 не містить наслідків завершення виконавчого провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу, а лише вказано про наслідки у разі закінчення виконавчого провадження (ст. 49) та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав. В Законі від 02.06.2016 розмежовано поняття закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачеві.

У вказаних статтях також зазначено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу вказаних статей, слід дійти висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу не означає завершення (закінчення) виконавчого провадження, не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутись до Державної виконавчої служби за виконанням судового рішення.

Отже, державний виконавець незаконно повернув стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання, користуючись нормами закону від 02.06.2016, оскільки виконавче провадження по виконанню наказу від 22.04.2013, з урахуванням приписів ст. 49, 50 Закону від 21.04.1999, ще не завершено.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Отже, скарга стягувача на дії органу виконання судових рішень підлягає до задоволення.

Крім того, колегією суддів встановлено, що місцевим господарським судом розглянуто скаргу на дії ДВС за відсутності доказів повідомлення боржника про її розгляд.

Ухвали Господарського суду Львівської області від 30.12.016 про призначення скарги до розгляду, від 30.01.2017 про відкладення розгляду скарги та від 14.02.2017 про відмову в задоволенні скарги на дії ДВС надсилались судом на адресу: 79018, м. Львів, вул. О. Степанівни 35-Б.

Однак, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 30.12.2016 та 14.02.2017, місцезнаходженням юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Діком ЛТД» є: 79071, АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо, зокрема, справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Судовий збір слід покласти на орган виконання судових рішень.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст. ст. 35, 43, 101, 103, 104, 105, 106, 121-2 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.02.2017 у справі № 914/908/13-г скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» на неправомірні дії старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області задоволити.

Визнати дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання незаконними.

Зобовязати Залізничний відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийняти до виконання наказ № 914/908/13-г від 22.04.2013, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання наказу.

Стягнути з Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (ідент. код 35009206, місцезнаходження: 79040, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 299) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (ідент. код 00131587, місцезнаходження: 79026, Львівська обл., місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 3) 1 600, 00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за перегляд судового рішення апеляційною інстанцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 10.04.2017.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.