ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 917/1591/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов.№14-94 від 18.04.2014),

відповідача ОСОБА_2 (дов.№29-14/13 від 03.01.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№693П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у справі №917/1591/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м.Полтава,

про стягнення 34856331,22 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 до господарського суду Полтавської області у порядку ст.117 Господарського процесуального кодексу України надійшла заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 у справі №917/1591/14 про стягнення з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 3159326,77 грн інфляційних втрат, 494244,84 грн 3% річних, 73080,00 грн судового збору.

09.02.2017 року від заявника надійшло клопотання, в якому на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відмовився від вимог про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 73080,00 грн судового збору. Також, відповідач просив суд визнати наказ від 06.11.2014 у справі №917/1591/14 таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 494244,84 грн 3% річних (сплачено повністю) та 3159326,77 грн інфляційних, з яких: 1014148,91 грн сплачено, а у частині 2145177,86 грн - на підставі частини 3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 (суддя Тимощенко О.М.) заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" задоволено частково. Припинено розгляд заяви Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 73080,00 грн судового збору. Визнано наказ від 06.11.2014 у справі №917/1591/14 таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 494244,84 грн 3% річних та 3159326,77 грн інфляційних.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у справі №917/1591/14 та відмовити у задоволенні заяви ПАТ Полтаваобленерго про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказ господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 №917/1591/14 у частині стягнення 494244,84 грн 3% річних та 3159326,77 грн інфляційних. В іншій частині ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у даній справі - залишити без змін. Витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у господарського суду відсутні підстави вважати відповідача учасником процедури врегулювання заборгованості перед стягувачем як постачальником природного газу, тоді як неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню лише за умови виконання вимог Закону №1730 щодо участі у процедурі врегулювання заборгованості. Крім цього, згідно з положеннями Закону №1730 у відповідача з 30.11.2016 лише виникло право на списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, на стягнення яких 06.11.2014 видано наказ №917/1591/14 та відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватись певними документами. Апелянт зазначає, що, враховуючи імперативні приписи ст.124 Конституції України та ст.115 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, норма частини 4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України визначає можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних та безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення, втім, не встановлює процесуального механізму вирішення судом спору про право на цій стадії господарського процесу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, її розгляд призначено на 21.03.2017 о 15:00 год.

20.03.2017 від позивача до суду надійшли пояснення (вх.№2990).

24.03.2017 від позивача до суду надійшло клопотання (вх.№3243), в якому просить вважати належним відповідачем у справі №917/1591/14 Полтавське комунальне виробниче підприємство теплового господарства Полтаватеплоенерго. Вважати вірним п.4 прохальної частини апеляційної скарги позивача від 20.02.2017 №14/5-202В, викладеним у наступній редакції: 4.Вімовити у задоволенні заяви Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Полтавської області від 06.11.14 №917/1591/14 у частині стягнення 494244,84 грн 3% річних та 3159326,77 грн інфляційних. До вказаного клопотання надано докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго.

03.04.2017 від відповідача до суду надійшов відзив (вх.№3524) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що на момент набрання чинності Закону №1730 заборгованість у відповідача за спожиті енергоносії була погашена, на відповідача поширюється дія вищевказаного закону, оскільки відповідач є теплогенеруючою організацією (є відповідна ліцензія); імперативними приписами Закону №1730 встановлено необхідність здійснення списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та три відсотки різних з дня набрання чинності чим законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання чинності цим законом. Просить ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у справі №917/1591/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 04.04.2017 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з урахуванням клопотання про уточнення, просив суд скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у справі №917/1591/14 та відмовити у задоволенні заяви відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Полтавської області від 06.11.14 №917/1591/14 у частині стягнення 494244,84 грн 3% річних та 3159326,77 грн інфляційних. В іншій частині ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у даній справі - залишити без змін.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою з підстав, зазначених у відзиві (вх.№3524) на апеляційну скаргу. Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у справі №917/1591/14 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, та відзиву на неї, заслухавши повноважних представників сторін, у межах вимог, передбачених ст.101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 у справі №917/1591/14 позовні вимоги позивача задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 3159326,77 грн інфляційних, 494244,84 грн 3% річних, 73080,00 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 у справі №917/1591/14 залишено без змін.

06.11.2014 видано наказ №917/1591/14 про примусове виконання рішення та постанови Харківського апеляційного господарського суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.14 у справі №917/1591/14 господарського суду Полтавської області залишено без змін.

25.11.2014 відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про визнання наказу господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 у частині стягнення 28673902,42 грн, таким, що не підлягає виконанню у справі №917/1591/14.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.01.2015 заяву відповідача про визнання наказу господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 у частині стягнення 28673 902,42 грн таким, що не підлягає виконанню у справі №917/1591/14, задоволено. Наказ у справі №917/1591/14, виданий 06.11.2014 на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 про стягнення з відповідача на користь позивача - 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 3159326,77 грн інфляційних, 494244,84 грн 3% річних, 73080,00 грн судового збору визнано таким, що не підлягає виконанню у частині основного боргу на суму 28673902,42 грн.

03.12.2014 відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду від 26.08.2014 у справі №917/1591/14 на суму 4991080,21 грн на п'ять років рівними щоквартальними платежами.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.01.2015 заяву відповідача про розстрочку виконання рішення у справі №917/1591/14 задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 у справі №917/1591/14 на суму 4991080,21 грн на два роки шляхом сплати належних до стягнення сум рівними щоквартальними платежами, а саме: до 15 квітня 2015 - 554564,47 грн; до 15 липня 2015 - 554564,47 грн; до 15 жовтня 2015 - 554564,47 грн; до 15 січня 2016 - 554564,47 грн; до 15 квітня 2016 - 554564,47 грн; до 15 липня 2016 - 554564,47 грн; до 15 жовтня 2016 - 554564,47 грн; до 15 січня 2017 - 554564,47 грн; до 15 квітня 2017 - 554564,45 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 у даній справі ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.01.2015 у справі №917/1591/14 скасовано. Відмовлено у задоволенні заяви відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення від 26.08.2014 у справі №917/1591/14.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.04.2015 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.15 скасовано, ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.01.15 у справі №917/1591/14 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.03.2016 заяву відповідача про визнання наказу господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 у частині стягнення 1182208,94 грн (що складається з 73080,00 грн судового збору та 1109128,94 грн пені) таким, що не підлягає виконанню у справі №917/1591/14, задоволено. Наказ у справі №917/1591/14, виданий 06.11.2014 на виконання рішення господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.10.2014 про стягнення з відповідача на користь позивача - 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 3159326,77 грн інфляційних, 494244,84 грн 3% річних, 73080,00 грн судового збору визнано таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення судового збору у розмірі 73080,00 грн та пені у розмірі 1109128,94 грн.

28.12.2016 до господарського суду Полтавської області відповідач (боржник) звернувся з заявою про визнання наказу господарського суду Полтавської області №917/1591/14 від 14.08.2014 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.01.2017 відмовлено у прийнятті заяви відповідача (боржника) про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Полтавської області №917/1591/14 від 14.08.2014 (вих.№29-17/3279/ від 27.12.2016).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.01.2017 відмовлено в прийнятті заяви відповідача (боржника) про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду Полтавської області №917/1591/14 від 06.11.2016 (вих.№29-17/159/ від 16.01.2017).

25.01.2017 відповідач (боржник) звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 у справі №917/1591/14 про стягнення з відповідача 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 3159326,77 грн інфляційних втрат, 494244,84 грн 3% річних, 73080,00 грн судового збору.

09.02.2017 від заявника надійшло клопотання, в якому на підставі ст.22 Господарського процесуального кодексу України відмовився від вимог про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 73080,00 грн судового збору. Також, відповідач просив суд визнати наказ від 06.11.2014 у справі №917/1591/14 таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 494244,84 грн 3% річних (сплачено повністю) та 3159326,77 грн інфляційних, з яких: 1014148,91 грн сплачено, а у частині 2145177,86 грн - на підставі частини 3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

09.02.2017 судом першої інстанції прийнято оскаржувану ухвалу.

Як свідчать матеріали справи, суд першої інстанції з урахуванням приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України суд правомірно прийняв відмову заявника від вимог за його заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 73080,00 грн судового збору, та розглянув вимоги заявника за заявою у редакції заяви від 09.02.2017, а саме: "про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 у справі №917/1591/14 у частині стягнення з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 3159326,77 грн інфляційних та 494244,84 грн - 3% річних, оскільки пунктом 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що відповідні заяви (ст.117 Господарського процесуального кодексу України) слід розглядати за правилами Господарського процесуального кодексу України у межах розглянутої господарським судом справи.

Згідно з частиною 2 статті 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Частина 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: якщо його видано помилково; якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, положення вказаної статті пов'язує можливість визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, із встановленим судом фактом відсутності повністю чи частково обов'язку боржника у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ході судового розгляду справи встановлено, що за судовим рішенням основна заборгованість у розмірі 28673902,42 грн повністю була погашена відповідачем 15.10.2014, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, платіжним дорученням №7 від 03.10.2014 (а.с.53, том 2).

Матеріали справи містять платіжні доручення №68980346 від 14.07.2016, №74664757 від 13.10.2016, з яких убачається, що виконавчою службою з відповідача на користь позивача стягнуто 1014148,91 грн інфляційних, що стягнуті судовим рішенням у даній справі.

Також, за платіжними дорученнями №62766443 від 15.04.2016 та №68980341 від 14.07.2016 з відповідача на користь позивача перераховано 494244,84 грн - 3% річних.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Полтавської області, що обов'язок боржника по сплаті на користь стягувача грошових коштів у розмірі 1014148,91 грн інфляційних та 494 244,84 грн - 3% річних, присуджених до стягнення рішенням господарського суду Полтавської області від 26.08.2014 у справі №917/1591/14, на виконання якого видано наказ від 06.11.2014, відсутній, а тому згідно зі ст.117 Господарського процесуального кодексу України наявні підстави для визнання наказу №917/1591/14 від 06.11.2014 таким, що не підлягає виконанню у цій частині.

Щодо залишку суми інфляційних у розмірі 2145177,86 грн колегія суддів виходить з такого.

Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VII б визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, зокрема врегулювання їх заборгованості за спожиті енергоносії.

ОСОБА_3 набрав чинності 30.11.2016 після опублікування у газеті Голос України №227 від 29.11.2016.

Згідно з частиною 1 ст.1 Закону від 03.11.2016 №1730-VII врегулюванню підлягає, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії.

Процедура врегулювання заборгованості заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Поряд із визначенням ст.5 цього Закону спеціальної процедури реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, частиною 3 ст.7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, погашену до набрання ним чинності, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Запровадження в дію частини 3 ст.7 Закону від 03.11.2016 №1730-VII по суті скасовує дію підстав для проведення відповідних нарахувань та встановлює імперативний припис про списання вже нарахованих санкцій.

Списання неустойки (штрафа, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на вже погашену заборгованість в силу прямого припису частини 3 ст.7 Закону від 03.11.2016 №1730-VII не обумовлено жодною іншою обставиною, крім набрання ним чинності та, зокрема, не вимагає узгодження з постачальником природного газу чи підтвердження останнім.

Списання у порядку частини 3 ст.7 Закону від 03.11.2016 №1730-VII не вимагає реалізації процедури взаєморозрахунків або реструктуризації, передбачених ст.4, ст.5 цього Закону, а, отже, по суті є окремим економічним заходом, спрямованим на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожиті енергоносії.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідач не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, який повинен сформувати Кабінет Міністрів України, тому списання заборгованості, на думку апелянта, є неправомірним.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи таке.

Включення підприємства та відомостей про заборгованість до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, та виключення з нього за змістом частин 2, 3 ст.3 Закону від 03.11.2016 №1730-VII обумовлено виключно необхідністю виконання процедури взаєморозрахунків або договорів про реструктуризацію існуючого основного боргу за спожиті енергоносії, а тому на випадки списання нарахувань на заборгованість, погашену до набрання чинності Закону від 03.11.2016 №1730-VII, вказані вимоги не поширюються.

У даному випадку заборгованість відповідача (основний борг) погашена у повному обсязі до набрання чинності цим Законом.

Отже, додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача відсутня, отже, відсутні підстави для твердження щодо необхідності її включення до реєстру, оскільки така процедура передбачена законом для підприємств, які мають неврегульовану заборгованість.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується погашення основного боргу перед позивачем 15.10.2014, тобто до набрання чинності Законом від 03.11.2016 №1730-VII колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахована та стягнута сума інфляційних у розмірі 2145177,86 грн підлягає списанню на підставі пункту 3 статті 7 Закону.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд правомірно припинив на підставі пункту 4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України провадження з розгляду заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 28673902,42 грн основного боргу, 1264428,60 грн пені, 73080,00 грн судового збору у зв'язку з відмовою відповідача.

Колегія суддів зазначає, що в іншій частині заяви місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив вимоги та визнав наказ від 06.11.2014 у справі №917/1591/14 таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення 494244,84 грн 3% річних (у зв'язку зі сплатою) та 3159326,77 грн інфляційних, з яких: 1014148,91 грн сплачено, а у частині 2145177,86 грн - на підставі частини 3 ст.7 Закону від 03.11.2016 №1730-VII.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що скаржником не доведені заявлені апеляційні вимоги та не надано належних доказів, які б об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію, що є наслідком відмови у задоволенні апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з огляду на зазначене, відсутні підстави для скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, пунктом 1 ст.103, ст.105, ст.106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2017 у справі №917/1519/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06.04.2017.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя О.О.Крестьянінов