Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" квітня 2017 р. Справа № 906/101/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

ОСОБА_2. дов. від 27.03.2017

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: ОСОБА_3 - паспорт НОМЕР_1;

від відповідача 3: не з'явися;

від відповідача 4: не з'явися;

від відповідача 5: Соболєв М.М. - дов. від 27.01.2017;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ОСОБА_1 (м.Житомир)

до 1. Приватного акціонерного товариства "Житомирське облагропроменерго" (м.Житомир)

2. ОСОБА_3 (м. Житомир);

3. ОСОБА_5 (м. Житомир);

4. ОСОБА_6 (м. Житомир);

5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропроменерго" (м. Житомир);

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.02.2002р.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13.02.2002.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та письмовому додатковому обґрунтуванні позовних вимог (а.с.3-4; 145-151) зазначив, що ОСОБА_1 став акціонером ПАТ "Житомирське облагропроменерго" за правом спадкування у червні 2014 року, що підтверджується витягом з реєстру власників вказаного підприємства. У зв'язку з чим набуття права власності на акції дає спадкоємцю всі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялося внаслідок його смерті, а саме: право на участь в управління товариством, дає право його власникові на одержання частини прибутку у вигляді дивідедів та на участь у розподілі майна при ліквідації товариства. Підставою для визнання договору недійсним є те, що продаж Миропільської ГЕС та обладнання було відчужено по залишковій вартості без згоди акціонерів товариства, до компетенції яких віднесено затвердження угод, укладених на суму 25155,00 грн, що перевищує 10% статутного фонду. При цьому, вартість гідроелектростанції становила близько 5000000,00 грн, хоч відповідно до висновку експерта вартість майна - 13415,31 грн. А висновок про оцінку Миропільської ГЕС підписано експертом, який не мав право проводити оцінку нерухомості згідно з наявного в матеріалах справи сертифіката та інформацією з державного реєстру оцінювачів та скріплено печаткою Бердичіської філії ТОВ "Укрспецекспертиза", яка не зареєстрована є Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій. У зв'язку з зазначеним, на думку позивача, договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, так як голова правління, укладаючи від імені товариства угоду, діяв з перевищенням повноважень, які надані йому статутом та законодавством.

Представник відповідача 1 - ПАТ "Житомирське облагропроменерго" в судове засідання не з'явився. 07.04.2017 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що протягом 1994-2002 років основним джерелом доходу товариства було виготовлення та розподіл електроенергії, після реалізації Миропільської ГЕС підприємство фактично припинило свою діяльність. Згідно з даних бухгалтерського обліку станом на 01.01.2002 залишкова вартість реалізованого майна становила близько 180000,00 грн, а не 16619,16 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги підтримують (а.с.140).

Представник відповідача 2 - ОСОБА_3 проти позову заперечив та вказав, що статутний фонд підприємства складав 251550,00 грн, а тому сума, на яку посилається позивач щодо вартості ГЕС є неправдивою. Згідно з п.7.27 змін та доповнень до статуту ЗАТ "Облагропроменерго" спостережна рада погоджує проведення операцій з нерухомим майном, вартість якого перевищує 280000,00 грн. При відчуженні майна Миропільської ГЕС погодження з спостережною радою було не потрібне (а.с.42).

Від відповідача 3 - ОСОБА_5 - 07.04.2017 надійшла заява про розгляд справи без його участі у зв'язку з стаціонарним лікуванням. Щодо позовних вимог заперечує, оскільки позивачем не обґрунтовано чим порушені його права, що виникли з корпоративних відносин між юридичною особою та її учасником. При укладанні договору купівлі-продажу від 13.02.2002 товариство керувалося законодавством, яке діяло на момент укладання та статутом підприємтсва (а.с.139).

Відповідач 4 - ОСОБА_6 - не з'явилася, про розгляд справи повідомлена вчасно та належним чином.

Представник відповідача 5 - ТОВ "Агропроменерго" - позов не визнає, оскільки договір купівлі-продажу, укладений відповідно до вимог ЦК УРСР та Закону України "Про господарські товариства". Відчуження майна відбулося в межах правоздатності голови правління і жодного порушення корпоративних прав позивача немає (а.с.51-54).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З виписки про стан рахунку в цінних паперах на 09.07.2014 вбачається, що ОСОБА_1 являється акціонером Приватного акціонерного товариства "Житомирське облагропроменерго", якому належать акції у кількості 836 штук, загальною номінальною вартістю 125400,00грн., що складає 49,8509 % статутного капіталу товариства (а.с. 118).

Акціонером Приватного акціонерного товариства "Житомирське облагропроменерго" позивач став у червні 2014 року за правом спадкування.

ОСОБА_1 (позивач) вказує, що з 2014 року йому стало відомо, що 13.02.2002 між Житомирським ЗАТ "Облагропроменерго" (правонаступником якого є ПрАТ "Житомирське облагропроменерго") (продавець) з однієї сторони та громадянами ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (покупці) укладений договір купівлі-продажу (а.с.102), за умовами якого продавець продав, а покупці купили, по 1/3 (одній третій) частці кожен, належний продавцеві на праві колективної власності цілий будинок Міропільської гідроелектростанції загальною площею 231,3 кв.м., разом з обладнанням.

Знідно п. 1 договору купівлі-продажу, адреса будинку Миропільської ГЕС: АДРЕСА_1.

Зазначена будівля Миропільської ГЕС цегляна, розташована на земельній ділянці, закріпленій за Миропільською Селищною радою, належить продавцеві на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Миропільської селищної ради від 11.02.2002 та зареєстрованого в Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №2 під реєстровим №369

Пунктом 2 договору купівлі-продажу визначено, що ціна договору складає 16619,16грн., яку покупці зобов'язуються сплатити в касу продавця до 14.02.2002.

Відповідно до довідки №15/02 від 27.01.2002 Миропільська ГЕС знаходиться на балансі Житомирського ЗАТ "Облагропроменерго" і її балансова вартість становить 17298,16грн (сімнадцять тисяч двісті дев'яносто вісім гривень 16 копійок), а залишкова вартість становить 16619,16грн (шістнадцять тисяч шістсот дев'ятнадцять гривень 16 копійок) (а.с.92).

Позивач вважає, що ціна договору купівлі-продажу є штучно заниженою, а дійсна вартість будинку Миропольської РЕС разом з обладнанням станом на день продажу становила 5000000,00грн.

На думку позивача, договір купівлі-продажу від 13.02.2002 підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідно до п.7.3 Статуту Житомирського ЗАТ "Облагропроменерго" (який був чинний на момент укладання договору) управління товариством здійснюють:

- вищий орган Товариства;

- спостережна рада;

- правління товариства;

- ревізійна комісія.

Відповідно до п.5.1 Статуту, в редакції від 09.09.1998, статутний фонд товариства, становить 251550,00грн.

До компетенції Вищого органу товариства відноситься затвердження угод, укладених на суму, що перевищує 20 відсотків статутного фонду товариства (п.7.3 Статуту).

Пунктом 7.24 Статуту передбачено, що спостережна рада погоджує проведення операцій розпорядження нерухомим майном Товариства, балансова вартість якого суму еквівалентну 2000 мінімальним заробітним платам, виходячи зі ставки мінімальної заробітної плати, що діє на момент продажу.

Однак, вищим органом товариства не приймалося рішення про уповноваження голови правління на укладення з громадянами ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 13.02.2002, а спостережною радою не погоджено відчуження нерухомого майна.

Обґрунтовуючи вказане, позивач зазначає, що відповідно до положень Статуту Житомирського ЗАТ "Облагропроменерго" голова правління ОСОБА_9 (тобто батько позивача) не мав права самостійно діяти від імені Товариства, відтак договір купівлі-продажу, укладений особою з перевищенням повноважень та має бути визнаний судом недійсним.

Оцінивши сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, позивач окрім факту порушення оспорюваним договором норм чинного законодавства України, має також довести суду наявність його порушеного права внаслідок укладання оспорюваного договору.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

В даному випадку, як було встановлено судом, виходячи із змісту позовної заяви та її прохальної частини, позивач вважає, що відповідачі порушили його інтереси як акціонера Житомирського ЗАТ "Облагропроменерго" (правонаступником якого є ПрАТ "Житомирське Облагропроменерго", оскільки вагома частка підприємства була продана незаконно.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 225 Цивільного кодексу УРСР 18.07.1963, який був чинним на день укладання договору, передбачено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно свідоцтва про право власності від 11.02.2002, виданого виконавчим комітетом Миропільської селищної ради народних депутатів, будівля Миропільської гідроелектростанції належала Житомирському ЗАТ "Облагропроменерго" на праві власності

Згідно протоколу №1 засідання правління ЗАТ "Облагропроменерго" від 12 січня 2002 року членами правління, одноголосно, було прийнято рішення про продаж приміщення і обладнання Миропільської ГЕС, а також обладнання кабельного цеху фізичним особам ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в рівних долях по залишковій вартості (а.с.60).

Як вбачається зі статуту Житомирського ЗАТ "Облагропроменерго" із змінами та доповненнями п. 7.12 (в редакції, чинний на момент укладання договору купівлі-продажу), голова правління товариства вправі здійснювати дії від імені Товариства. Він уповноважений керувати поточними справами Товариства і виконувати рішення вищого органу Товариства, представляти Товариство в його відносинах з іншими юридичними особами, вести переговори та укладати угоди від імені Товариства, організовувати ведення протоколів засідань правління.

13.02.2002 Житомирським АТЗТ "Облагропроменерго" в особі гр. ОСОБА_9, який діяв на підставі доручення, виданого 25.01.2002 за №10/2 укладено договір купівлі-продажу будинку Миропільської гідроелектростанції загальною площею 231,3 кв.м разом з обладнанням ( додаток № 1 до договору від 13.02.2002 р.) та посвідчено державним нотаріусом Любарської державної нотаріальної контори Соляром В.М., відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року за № 18/5 (чинної на момент вчинення оспорюваного правочину (а.с.102 на звороті).

Крім того, відповідно до п. 7.24 статуту в редакції від 09.09.1998 спостережна рада погоджує проведення операцій розпорядження нерухомим майном Товариства, балансова вартість якого перевищує суму еквівалентну 2000 мінімальним заробітним платам, виходячи із ставки мінімальної заробітної плати, що діє на момент продажу.

Як зазначено вище, балансова вартість Миропільської ГЕС підтверджена бухгалтерськими даними товариства, станом на 27.01.2002 та складала 16619,16 грн.

В матеріалах справи міститься звіт по експертній оцінці об'єкта Миропольської ГЕС, загальною вартістю 225,6 кв.м., розташованої за адресою: Житомирська область, Дзержинський район, смт.Миропіль, відповідно до якого вартість об'єкта складає 6340,81грн (а.с.63-77).

Згідно звіту по експертній оцінці обладнання Миропольської ГЕС, його вартість станом на дату оцінки з ПДВ складає 7074,50грн. (а.с.78-89).

За вказаних обставин, укладення договору купівлі-продажу від 13.02.2002 не потребувало погодження з боку спостережної ради Житомирського ЗАТ "Облагропроменерго".

Отже, при прийнятті рішення щодо продажу майна та нотаріальному посвідченню даної угоди голова правління ЗАТ "Облагропроменерго" діяв в межах своєї правоздатності та повноважень, наданих йому законом і статутом.

Разом з тим, суд зазначає, що пункт 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" відзначає, що під час вирішення корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції АТ або вступу до інших юридичних осіб.

Тому рішення органів юридичної особи, прийняті до вступу позивача до складу її учасників або придбання ним акцій, не можуть бути визнані такими, що порушують його корпоративні права.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України).

Частиною 2 ст. 28 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що, акція може бути придбана, також у порядку спадкоємства громадян чи правонаступництва юридичних осіб та з інших підстав, передбачених законодавством.

Як зазначає позивач, він став акціонером ПрАТ "Житомирське облагропроменерго" в червні 2014 року за правом спадкування.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України "Про господарські товариства" при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв'язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.

В силу ч. 5 ст. 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства.

В Статуті Приватного акціонерного товариства "Житомирське Облагропроменерго" в редакції від 31.05.2011 вказане питання було не врегульоване, а тому учасники мали діяти у відповідності до чинного законодавства.

Слід зазначити, що чинне законодавство, з набуттям відповідного комплексу корпоративних прав пов'язує вчинення декількох дій. Так, спадкоємець повинен звернутися до відповідної установи для переоформлення права власності на успадковані акції.

Згідно ч.2 статті 4 Закону України "Про депозитарну систему України" набуття і припинення прав на цінні папери і прав за цінними паперами здійснюються шляхом фіксації відповідного факту в системі депозитарного обліку. У системі депозитарного обліку реєструються обмеження прав на цінні папери. У системі депозитарного обліку можуть реєструватися обмеження прав за цінними паперами у випадках та в порядку, встановлених Комісією.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про депозитарну систему України" визначено, що внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника здійснюється виключно депозитарними установами (у визначених законодавством випадках - Національним банком України або депозитаріями-кореспондентами), в установленому Комісією порядку на підстав, зокрема, документів, визначених Комісією, у разі спадкування, правонаступництва чи в інших установлених Комісією випадках.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України", підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Судом встановлено, що позивач на підтвердження статусу акціонера товариства надав виписку про стан рахунку в цінних паперах на 09.07.2014 за вих. №1251 від 27.03.2017.

Доказів на підтвердження статусу акціонера Житомирського ЗАТ "Обагропроменерго" в момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу 13.02.2002 будинку Миропільської гідроелектростанції загальною площею 231,3 кв.м., разом з обладнанням, позивач не подав.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скільки позивач на момент укладання договору купівлі-продажу від 13.02.2002 не набув права власності на акції чи частку в статутному капіталі ПАТ "Житомирське облагропроменерго", тому правові наслідки укладення договору купівлі-продажу жодним чином не впливали на його корпоративні права та обов'язки і не могли бути порушеними.

За вказаних обставин, позивач не підтвердив наявність порушеного права як акціонера.

Щодо заяви ТОВ ""Агропроменерго" про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст.4-7, 33 та 43 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє в позові саме за безпідставністю матеріально-правових вимог, а не за спливом строку позовної давності.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на викладене, позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати в порядку ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.04.17

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати: