КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Справа№ 910/22820/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Алданової С.О.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Лінкевич О.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017р.

у справі №910/22820/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про відшкодування шкоди в розмірі 19 800,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування матеріальної шкоди 19 800,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що у зв'язку з виплатою ним страхового відшкодування третій особі у межах договору добровільного страхування у сумі 19 800,00 грн., до позивача в силу суброгації перейшло право вимоги до винуватця ДТП, або до страхувальника, забезпеченого транспортного засобу, водій якого спричинив ДТП і цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом страхування №АІ/3905487 на повернення виплаченої суми. Позивач направив вимогу відповідачу на суму 19 800,00 грн., але відповідач її не визнав і вказані кошти за реквізитами позивача не оплатив, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/22820/16 від 06.02.2017р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 19 800,00 грн. та 1 378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішення, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило частково скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в частині задоволення позову у розмірі 5 566,80 грн.

На думку скаржника, висновки суду першої інстанції суперечать нормам матеріального права, зокрема, статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",і суд першої інстанції неправомірно поклав відповідальність на відповідача оплатити вартість відновлювальних робіт, встановлених без урахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, а тому рішення як незаконне має бути частково скасоване.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного Господарського суду від 21.02.2017р., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Смірнова Л.Г. та Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017р. у справі №910/22820/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.03.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.03.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, змінено та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Алданова С.О., Дідиченко М.А.

20.03.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому його представник просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення -без змін.

Позивач до судового засідання, що відбулось 21.03.2017р., не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи є можливим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення апелянта, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.12.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №06/0675804/2403/14 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2003 року випуску. Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема дорожньо-транспортна пригода (далі -ДТП), а вигодонабувачем є страхувальник.

27.11.2015р. у місті Черкаси відбулась ДТП, в результаті якого ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_2, скоїв зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, що встановлено Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2015р. у справі №711/10952/15-п.

08.12.2015р. страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Станцією технічного обслуговування ФОП ОСОБА_6 виставлено власнику застрахованого автомобіля марки "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_1, рахунок №155 від 09.12.2015р. на загальну суму 19 500,00 грн.

Згідно до страхового акту 1 №/1 від 23.12.2015р. пошкодження автомобіля марки "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 19 500,00 грн. та 300,00 грн. евакуація транспортного засобу.

Виконуючи свої зобов'язання за Договором на підставі страхового акту позивач сплатив страхове відшкодування у сумі 19 800,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №0054382 від 28.12.2015р. та №001703 (№10145517) від 16.01.2016р., а також відомістю №ВПТ-000202 від 15.01.2016р.

Згодом, позивач звернувся до відповідача із заявою №03-17/3919 від 28.03.2016. про відшкодування шкоди в порядку суброгації у розмірі 19 800,00 грн. Проте, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" не надало відповіді на заяву та суму страхового відшкодування не сплатило, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулося до суду з позовом.

За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України (ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий, чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Колегією встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, на момент ДТП, була застрахована ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відповідно до Полісу серія № АІ/3905487 (франшиза - 0 грн.).

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що дійсний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, регулюється не тільки приписами Закону України "Про страхування" та умовами договору №06/0675804/2403/14 добровільного страхування, яким позивач з страхувальником узгодили не враховувати експлуатаційний знос при визначенні суми страхового відшкодування, а і загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Системний аналіз положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч.2 ст.512 та ст.514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині яка є предметом спору в цій справі та яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2014 №6-49цс14 та від 02.12.2015 №6-691цс15).

Тож сама по собі виплата позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування без урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу не має наслідком автоматичного виникнення у страховика за договором обов'язкового страхування обов'язку відшкодувати виплачену суму, якщо така розрахована без урахування фізичного зносу транспортного засобу.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, обсяг відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності визначений законом так, що розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу та з урахування евакуації пошкодженого транспортного засобу.

Розрахунок зносу транспортного засобу здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р. (далі - Методика).

Згідно з п. 3.9 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Відповідно до п. 7.36 Методики коефіцієнт фізичного зносу розраховується за формулою: Ез=1-С/Цн, де значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Зі змісту п. 7.41 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Ез приймається рівним 0,7.

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості КТЗ та коефіцієнту фізичного зносу №96563МА-1 від 13.01.2017р. коефіцієнт фізичного зносу (Ез) КТЗ ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1, 20.03.2003 року випуску -складає 0,70. Сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу визначена за формулою: Сврз = Ср + См + Сс * (1-Ез) і дорівнює 6 930,00 + 5 046,00 + 7 524,00 *(1 - 0,70) = 14 233,20 грн.

Враховуючи зазначене, а також те, що термін експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1, на дату дорожньо-транспортної пригоди перевищував 12 років, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 5 266,80 грн. (19 500,00 грн. - 14 233,20 грн. - 0 грн. франшиза), які останній відшкодовувати не зобов'язаний, слід відмовити. Решту позову колегія суддів вважає правомірною та обґрунтованою, тож вимога позивача про стягнення з відповідача несплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 14 533,20 грн. (14 233,20 грн. вартість відновлювального ремонту + 300,00 грн. послуги евакуатора) підлягає задоволенню.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі №3-50гс15 не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки Верховним Судом України висловлено позицію про те, що законом не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

При цьому, розрахунок фізичного зносу транспортного засобу відповідно до положень Методики, з урахуванням терміну експлуатації транспортного засобу, в контексті положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не був предметом оцінки Верховним Судом України.

За таких обставин справи та у відповідності до ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на момент розгляду спору правові підстави для задоволення позову і покладення на відповідача додаткових зобов'язань по сплаті 5 266,80 грн. не було, а при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування судового акту.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017р. у справі №910/22820/16 - частково задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017р. у справі №910/22820/16 - скасувати частково і прийняти нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25; ідентифікаційний код 23510137) страхове відшкодування в розмірі 14 533 (чотирнадцять тисяч п'ятсот тридцять три) грн. 20 коп. та 1011 (тисяча одинадцять) грн. 45 коп. судового збору. В решті позову відмовити.

3. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25; ідентифікаційний код 23510137) за подання апеляційної скарги 1 112 (тисяча сто дванадцять) грн. 59 коп. судового збору.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

5. Матеріали справи №910/22820/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

С.О. Алданова