ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р.Справа № 922/497/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Еколь Логістікс", м. Київ 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тема Мода Юкрейн", м. Київ 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", м. Київ
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків
про стягнення 56 211,58 грн.
за участю представників:

позивача - Коновалов Є.В. за довіреністю від 04.04.2016, Сидоренко В.І. за довіреністю від 04.04.2016,

відповідача - ОСОБА_6 за довіреністю від 22.02.2017 (після перерви не з"явився), ОСОБА_3 особисто

3-ї особи - ТОВ "Тема Мода Юкрейн" - не з'явився

3-ї особи - ПАТ "АСК "Інго Україна" - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Еколь Логістікс" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_3 збитків за договором №287/16-В від 26.09.2016 про надання транспортних послуг в розмірі 56211,58 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказує на, що при прийнятті вантажу в місці розвантаження вантажоодержувачем було встановлено невідповідність відвантаженого вантажовідправником товару, зазначеного у товаросупровідних документах, фактично отриманому вантажоодержувачем.

Позивачем надано до суду розрахунок суми позову (вх. № 7189 від 01.03.2017), який досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву (вх. № 7014 від 28.02.2017) в якому він заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою суду від 01 березня 2017 року було залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тема Мода Юкрейн" (, 03680, м. Київ, вул. Антоновича, 176, оф. 101) та Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (, 01054 м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 33).

Позивачем надано до суду заперечення на відзив відповідача (вх. № 8650 від 14.03.2017) та докази направлення копій позовної заяви з доданими до неї документами на адреси третіх осіб, які досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

Розгляд справи було відкладено на 21 березня 2017 року.

Від третьої особи ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" надійшли пояснення по справі (вх. № 676 від 20.03.2017), відповідно до яких третьою особою було повідомлено, що страхове відшкодування у зв"язку з недостачею вантажу не здійснювалось та не заперечує про розгляд справи без участі його представника.

Третьою особою ТОВ "Тема Мода Юкрейн" також були надані пояснення по справі (вх. № 9605 від 21.03.2017) відповідно до яких третя особа позов підтримує та просить суд розглядати справу без участі його представника.

Відповідач звернувся до суду із заявою (вх. №9594 від 21.03.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Позивачем надано до суду доповнення до заперечень на відзив відповідача (вх. № 9593 від 21.03.2017), які досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову, доказів направлення відзиву на адреси третіх осіб відповідачем надано не було.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились.

В судовому засіданні, яке розпочалося 21 березня 2017 року було оголошено перерву до 03 квітня 2017 року.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС» (Позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Відповідач) був укладений Договір №287/16-В про надання транспортних послуг від 26.09.2016 року (Договір).

Відповідно до умов Договору Відповідач як Виконавець прийняв на себе зобов'язання організувати та виконати перевезення вантажу автомобільним транспортом територією України та надавати послуги із транспортного експедирування у міжнародному сполученні, а також надавати інші послуги, пов'язані з перевезенням вантажу та погоджені із Замовником, а Позивач як Замовник зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги на умовах цього Договору. Вартість послуг, вид та найменування вантажу, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, маршрут перевезення та інші суттєві умови, необхідні для надання послуг та виконання перевезень, зазначаються в Додатках до цього Договору або у разових Заявках на перевезення, які є невід'ємними частинами Договору.

На виконання умов вищезазначеного Договору, 22.11.2016р. Позивач - ТОВ «ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС», направив Відповідачу Заявку №0149356 на автомобільні перевезення вантажів, яка була Відповідачем прийнята та підтверджена до виконання.

В цей же день представником Відповідача (перевізника) - водієм ОСОБА_8, відповідно до Товарно-транспортної накладної № S000107458-UA10 від 22.11.2016 р., на транспортному засобі (державний номер автомобіля НОМЕР_1) вантаж був прийнятий з метою здійснення його перевезення за маршрутом: Київська обл. с.Стоянка, 21-й км Житомирського шосе, 7 - ТЦ «ФРАНЦУЗСКИЙ БУЛЬВАР», м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44Б.

Як вбачається з Товарно-транспортної накладної № S000107458-UA10 від 22.11.2016 р., вантаж був наданий Відповідачу для перевезення у стані, що відповідає правилам перевезень відповідних вантажів, опломбований пломбою 0386506, кількість місць - 61 (шістдесят одне), маса брутто - одна тисяча двісті двадцять кг. Зазначений вантаж отримав представник Відповідача (перевізника) водій ОСОБА_8, що підтверджується його підписом у товарно- транспортній накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті вантажу в місці розвантаження вантажоодержувачем було встановлено невідповідність відвантаженого вантажовідправником товару, зазначеного у товаросупровідних документах, фактично отриманому вантажоодержувачем, а саме: замість 61 (шістдесят однієї) коробки з товаром було фактично передано 53 (п'ятдесят три) коробки.

Зазначений факт було зафіксовано в ТТН у розділі «Вантажно-розвантажувальні операції» та засвідчено підписами представника вантажоодерчувача та представника Відповідача (перевізника) водія ОСОБА_8

Під час фактичного прийняття вантажу безпосередньо у місці розвантаження товару та його перерахунку за участю представника вантажоодержувача, представника Страхової компанії «Інго Україна» та за участі представника Відповідача - водія- перевізника ОСОБА_8 був складений Протокол №1 від 23.11.2016 року про прийняття товару. У зазначеному Протоколі його учасники зафіксували відсутність 8 (восьми) коробів товару на загальну суму 109 826,00 грн (сто дев'ять тисяч вісімсот двадцять шість гривень).

Зі слів представника Відповідача (перевізника) водія ОСОБА_8, вісім коробок товару було викрадено під час руху вантажівки трасою Київ-Харків до магазину. Вантажівку було відкрито, а пломби - зірвано.

Про факт крадіжки товару представник Відповідача (перевізника) водій ОСОБА_8 повідомив Позивача у власноруч написаних ним поясненнях від 23.11.2016 р.

Відповідно до п.2.2.9. Договору Відповідач (Виконавець по Договору) зобов'язаний доставити вантаж у визначений в Заявці пункт призначення в терміни, погоджені із Замовником (Позивачем), та передати вантаж уповноваженій особі вантажоодержувача відповідно до кількості місць, зазначених в товарно-транспортній накладній (CMR). Здача вантажів вантажоодержувачу в пункті призначення за масою та кількістю місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від Замовника.

Крім того, згідно п. 2.2.10. Договору Відповідач також повинен забезпечити збереження вантажу в дорозі.

Надаючи правову вкаліфікацію зазначеним обставинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Аналогічна норма міститься у ст. 314 Господарського кодексу України, відповідно до якої перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати і роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 623 Цивільного Кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.4.2. вищезазначеного Договору, Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження переданого йому вантажу з моменту його прийняття до моменту передачі уповноваженій особі вантажоодержувача. Уповноваженою особою вантажоодержувача є особа, зазначена у Заявці на перевезення та товарно-транспортній накладній

Згідно п. 4.3. Договору, за втрату (недостачу) вантажу Виконавець несе повну відповідальність в розмірі вартості втраченого (розміру недостачі) вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, безпосередній власник товару - ТОВ «ТЕМА МОДА ЮКРЕЙН» було пред'явлено позивачу претензію №06/12-2016 від 06.12.2016 р. про недостачу товару в якій зазначив, що вартість товару, що було втрачено становить 56 211,58 грн. (п'ятдесят шість тисяч двісті одинадцять гривень 58 копійок) з урахуванням ПДВ .

Зазначена претензія була Позивачем визнана та задоволена. Позивач - ТОВ «ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС» 27.12.2016 р. перерахував власнику товару - заявнику претензії ТОВ «ТЕМА МОДА ЮКРЕЙН» грошові кошти у розмірі 56211,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 17730 від 27.12.2016 (копія якого міститься в матеріалах справи).

Статтею 228 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Право на стягнення відшкодованих збитків в порядку регресу виникає з того моменту, коли учасник господарських відносин відшкодував збитки потерпілій стороні замість третьої особи, тому регресне зобов'язання розглядається як похідне від іншого зобов'язання. У регресних зобов'язаннях як загальне правило діє принцип повного відшкодування збитків.

Позивач направив Відповідачу Претензію № 456-юр від 16.12.2016 року на суму 56211,58 грн. з вимогою сплатити вартість недопоставленого товару. Зазначена претензія була отримана Відповідачем 21.12.2016 року.

Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення.

Дослідивши обставини на які відповідач посилається в своїх запереченнях, суд визнав їх безпідставними та необгрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується Відповідачем, між Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС» та Відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений Договір про надання транспортних послуг №287/16-В від 26.09.2016 року .

Відповідно до умов Договору Відповідач прийняв на себе зобов'язання організувати та виконати перевезення вантажу автомобільним транспортом територією України та надавати послуги із транспортного експедирування у міжнародному сполученні, а також надавати інші послуги, пов'язані з перевезенням вантажу та погоджені із Замовником, а Позивач зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги на умовах цього Договору. Вартість послуг, вид та передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Як вбачається з матеріалів справи, Товарно-транспортна накладна №S000107458-UА10 від 22.11.2016р. була оформлена належним чином, містить підпис представника Відповідача - водія ОСОБА_8, що свідчить про прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно із п.13.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Відповідно до п. 140 Статуту автомобільного транспорту УРСР вантажовідправник і вантажоодержувач мають право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування за його втрату, якщо цей вантаж не було видано вантажоодержувачу на його вимогу: при міському і приміському перевезенні - протягом 10 днів з дня прийняття вантажу, при міжміському перевезенні - протягом 30 днів після закінчення строку доставки.

Згідно із ч. 1 ст.314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 133 Статуту автомобільного транспорту УРСР передбачено, що автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало, зокрема внаслідок: а) вини вантажовідправника (вантажоодержувача); б) особливих природних властивостей вантажу, який перевозиться; в) дефектів тари або упаковки, які не могли бути виявлені по зовнішньому вигляду при прийманні вантажу до перевезення, або застосування тари, що не відповідає властивостям вантажу або встановленим стандартам, при відсутності слідів пошкодження тари у дорозі; г) здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-транспортних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов або застережних заходів для збереження вантажу при перевезенні або зберіганні; д) здачі до перевезення вантажу, вологість або температура якого перевищують встановлені норми.

Згідно пункту 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 1 ст. 314 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У разі втрати або нестачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу який втрачено або якого не вистачає (частина 3 ст. 314 Господарського кодексу України та частина 2 ст. 924 Цивільного кодексу України).

Статтями 909, 917, 924 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Зазначені вимоги діючого законодавства щодо обов'язку перевізника по збереженню вантажу Відповідачем дотримані не були.

З вини Відповідача під час перевезення вантажу мала місце втрата вантажу, а саме 8 (вісім) коробів товару на суму 56 211,58 грн., що підтверджується доданими до Позовної заяви документами:

Товарно-транспортною накладною № S000107458-UА10 від 22.11.2016 р.

Протоколом №1 від 23.11.2016 р. про прийняття товару;

Поясненнями водія ОСОБА_8 від 23.11.2016 р.

Талоном-повідомленням №180 від 23.11.2016 р. про реєстрацію заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з Товарно-транспортної накладної № S000107458-UА10 від 22.11.2016р., засвідченої підписами представників вантажоодержувача та підписом водія ОСОБА_8 вантаж був переданий вантажоодержувачу у кількості 53 коробки. Таким чином, відповідно до відомостей, зафіксованих у Товарно-транспортній накладній, перевізник не забезпечив збереження вантажу у повному обсязі.

Крім того, відповідно до Протоколу №1 від 23.11.2016 року, у місці розвантаження товару та його перерахунку за участю представника вантажоодержувача, представника Страхової компанії «Інго Україна» та за участі представника Відповідача - водія-перевізника ОСОБА_8, була зафіксована відсутність 8 (восьми) коробів товару. Зі слів водія - ОСОБА_8 товар було вкрадено під час руху вантажівки за маршрутом Київ-Харків.

Зазначений Протокол підписаний представником Відповідача - водієм ОСОБА_8

Крім того, факт крадіжки вантажу підтверджується у Поясненнях водія ОСОБА_8, власноручно написах ним 23.11.2016 року. Відповідно до зазначених пояснень, водій ОСОБА_8 не забезпечив збереження вантажу, зупинився ніби-то для відпочинку, в результаті чого частина вантажу була викрадена.

Згідно зазначених Пояснень, водій ОСОБА_8 викликав поліцію для фіксації правопорушення по даному випадку. Зазначена обставина звернення представника Відповідача підтверджується копією Талона-повідомлення № 180 від 23.11.2016 р.

Загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається.

Отже, саме на Відповідача покладено обов"язок доказування відсутність своєї вини у втраті вантажу.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки статтею 35 Господарського процесуального кодексу України України встановлено, що саме вирок з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені, то при відсутності відповідного вироку з кримінальної справи, що набрав законної сили, довідка поліції не є доказом вчинення злочину, а твердження Відповідача про те, що часткова втрата вантажу сталася внаслідок крадіжки вантажу невідомими особами не підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому, сам факт звернення з заявою до правоохоронних органів про викрадення вантажу не є доказом вчинення крадіжки вантажу сторонніми особами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина Відповідача підтверджується наявними у матеріалах справи.

Щодо недотримання досудового порядку врегулювання спору позивачем, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою.

Відповідно до п. 6.1 зазначеного Договору, всі спори та розбіжності, що виникають через або у зв'язку з цим Договором, його тлумаченням, дією або припиненням, підлягають вирішенню, насамперед, шляхом переговорів між Сторонами.

Згідно ч. І ст. 315 Господарського кодексу України, до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Тобто, дотримання претензійного порядку до виниклого між сторонами спору не є обов'язковим, а є правом сторін.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі N1-2/2002 за конституційним зверненням ТОВ «Торговий дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) зазначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Також в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів, а обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Зазначене твердження підтверджується також судовою практикою (рішення Господарського суду м. Києва по справі № 12/303 від 08.11.2006 р., Постанова Харківського апеляційного господарського суду по справі № 5023/4785/12 від 05.02.2013).

Посилання Відповідача на те, що загальну вартість вантажу, та вартість кожної коробки, які складали вантаж, не було заявлено в Товарно-транспортній накладній № S000107458-UА10 від 22.11.2016 року, не було оголошено цінність вантажу, у зв'язку з чим відсутнє безумовне документальне підтвердження саме дійсної вартості товару у 8 коробках, нестачу яких було зафіксовано протоколом № І від 23.11.2016 року про прийняття товару, також спростовується матеріалами справи.

Як вбачається з Товарно-транспортної накладної № S000107458-UА10 від 22.11.2016 р., належним чином оформленої та підписаної представником відповідача - ОСОБА_8, у розділі «Супровідні документи на вантаж» зазначено - «Товарна накладна № 275070 від 22.11.2016». Зазначена Товарна накладна містила посилання на ТТН № S000107458, була складена по кількості ТТН, складалася із 9 (дев'яти) аркушів на двох сторінках, визначала повний перелік товару (найменування українською та англійською мовами, артикул, штрих код товару), номер коробки, в якій перевозився товар, визначала кількість кожної одиниці товару, роздрібну ціну за одиницю товару та суму з ПДВ кожного найменування товару. Зазначена Товарна накладна містила надпис про отримання товару представником відповідача - водієм ОСОБА_8 та містила його особистий підпис, що не було спростовано Відповідачем під час розгляду справи.

Крім того, до кожного екземпляру Товарно-транспортної накладної №S000107458-UA10 від 22.11.2016 р. була додана «Накладна на повернення товару з відповідального зберігання (складська квитанція) №В 000684769 від 22.11.2016 р.», в якій були зазначені ПІБ водія - ОСОБА_8, реєстраційний номер транспортного засобу - АХ6918НА, зазначалися маршрут перевезення, кількість та номери коробів, наданих для перевезення. Зазначена накладна (складська квитанція) також містила особистий підпис представника Відповідача - водія ОСОБА_8.

Таким чином, твердження Відповідача у його запереченнях на позов про відсутність документального підтвердження про дійсну вартість товару у 8 (восьми) коробах, нестачу яких було зафіксовано Протоколом № 1 від 23.11.2016 року, повністю спростовується фактичними обставинами справи та наявними у справі доказами.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_1, 61102, ідентифікаційний код НОМЕР_2, поточний рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Укрсоцбанк», м. Харків, код банку 300023) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС» (03115, м. Київ, вул. Краснова, 27, ідентифікаційний код 31280577, поточний рахунок № 2400 в ПАТ «УкрСиббанк», код банку 351005) збитки в розмірі 56211,58 грн. та 1600 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.04.2017 р.

Суддя С.А. Прохоров