РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017Справа №910/24301/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 19 500,39 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 19 500, 39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (фізичних та юридичних осіб), внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2017 (суддя Головатюк Л.Д.) порушено провадження у справі № 910/24301/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.02.2017 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

20.01.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на виконання вимог ухвали суду від 05.01.2017.

26.01.2017 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу подав заяву, в якій підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд провести розгляд даної справи та відсутності представника позивача.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 13.02.2017 № 05-23/512 у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д. проведено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу № 910/24301/16 передано на розгляд судді Пригуновій А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від14.02.2017 справа № 910/24301/16 була прийнята до свого провадження суддею Пригуновою А.Б., розгляд справи призначено на 20.03.2017.

09.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Згідно з Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/1042 від 16.03.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/24301/16, за результатами якого зазначену справу передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 справа № 910/24301/16 була прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 10.04.2017.

31.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представники сторін у судове засідання 10.04.2017 не з'явились.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.04.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як страховиком, та ОСОБА_1, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (фізичних та юридичних осіб) №25-0102-16-00011, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є ПАТ «Укрсоцбанк».

Строк дії договору встановлено з 22.04.2016 по 21.04.2016.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

25 липня 2016 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_2 по Харківській площі, 1 в м. Києві, з урахуванням дорожньої обстановки не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2016 у справі №753/15056/16-п визнано ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

26.07.2016 власник застрахованого автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1, звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів (фізичних та юридичних осіб) №25-0102-16-00011 від 22.04.2016, в якій просив виплатити відшкодування на СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку-фактури №299670 від 02.08.2016, складеного станцією техобслуговування ТОВ «АВТ «Баварія», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», д.н.з., в результаті його пошкодження при ДТП складає 20 513,22 грн. з ПДВ.

Позивач, з урахуванням умов договору добровільного страхування, склав страховий акт №ДККА-51885 від 12.08.2016, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 16 410,58 грн., шляхом перерахування на рахунок СТО ТОВ «АВТ «Баварія».

Наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 12.08.2016 підтверджується, що позивач сплатив страхове відшкодування в загальному розмірі 16 410,58 грн. на рахунок СТО ТОВ «АВТ Баварія».

За фактом ремонту автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1, станцією техобслуговування ТОВ «АВТ Баварія» був складений акт виконаних робіт № 358267 від 12.09.2016 на загальну суму 20 500,39 грн. з ПДВ.

В подальшому, позивачем складено страховий акт № ДККА-51885/1 від 16.09.2016 відповідно до якого, страховиком за фактом ремонту пошкодженого автомобіля, призначено до виплати 4 089,81 грн.

В подальшому, платіжним дорученням № 17080 від 20.09.2016, позивач перерахував на рахунок СТО ТОВ «АВТ Баварія» страхове відшкодування в розмірі 4 089,81 грн.

Таким чином, загальний розмір сплаченого позивачем страхового відшкодування складає 20 500,39 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Позивач виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора, а не регресу до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається, а не ст. 1191 ЦК України, на яку посилається позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб автомобіль марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_2, вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом автомобілем «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять. А тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 керував вищевказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 уклав з Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий союз" Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АЕ/5733455, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Рено», д.н.з. НОМЕР_2.

Полісом №АЕ/5733455 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу №11/15114 від 05.10.2016, втім відповідач відповіді на заяву не надав та суму страхового відшкодування не сплатив.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом №АЕ/5733455 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 19 500,39 грн.

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" (01030, м. Київ, вулиця Михайла Коцюбинського, будинок 6; ідентифікаційний код: 33552636) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 ЛІТ.А; ідентифікаційний код: 30859524) страхове відшкодування в розмірі 19 500 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот) грн. 39 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.04.2017.

Суддя О.А. Грєхова