ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017р. Справа № 914/409/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Укртрансальянс, м. Львів

про стягнення 49068,26 грн.

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі М. Бурак

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позов заявлено Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», м. Київ в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», м. Львів про стягнення 49068,26 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.03.2017р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 28.03.2017р.

Для всебічного, повного та обєктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, 28.03.2017р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 11.04.2017р. представник позивача зявився, подав супровідний лист з долученими документами на виконання вимог ухвали суду. Позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач при здійсненні залізничного перевезення у терміни, визначені п. 46 Статуту залізниць України, не вивіз вантаж, що прибув на станцію призначення, із місця загального користування, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за зберігання вантажу на станції Мостиська II за період з 01.03.2016р. по 21.04.2016р. в розмірі 49068,26 грн. Зазначив, що рішенням Господарського суду Львівської області від 13.10.2015р. у справі №914/2731/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» на користь Державного територіально-галузевого обєднання в ос. Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» 87015, 10 грн. боргу за зберігання вантажу на станції Мостиська II по накладних №50203249 та №50203256 за період з 23.03.2015р. по 31.07.2015р. Крім того, рішенням Господарського суду Львівської області від 19.04.2016р. у справі №914/316/16 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 201477 грн. 60 коп. збору за зберігання вантажу на станції Мостиська-ІІ з 01.08.2015 р. по 29.02.2016р. та 84862,59 грн. пені. Посилається на те, що зазначеними рішеннями суду встановлено невиконання відповідачем своїх зобовязань та обґрунтованість нарахування відповідачу збору за зберігання вантажу. Ствердив, що обставини встановлені рішенням суду згідно норм ст.35 ГПК України, не потребують доказування. Позов просить задоволити.

Відповідач явки повноважного представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Вимоги ухвал суду від 03.03.2017р. та 28.03.2017р. відповідач не виконав, відзиву на позов не подав.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, куди і скеровувались ухвали Господарського суду від 03.03.2017р. та 28.03.2017р. рекомендованими листами з повідомленням про вручення, котрі повернуті з відміткою про вручення.

Згідно приписів п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно із законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його представника та за відсутності його відзиву на позов, в порядку ст.75 ГПК України, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив:

22.03.2015р. на станцію Мостиська-ІІ Львівської залізниці прибули вагони №44729408 та №44910420, які прямували по накладних №50203249 та №50203256 за маршрутом ІІІпічкіно - Мостиська-ІІ, з вантажем - „злитки стальні, вантажоодержувачем яких є ТзОВ «Укртрансальянс» (копії накладних в матеріалах справи).

Листом від 23.03.2015р. за вих. №38 ТзОВ «Укртрансальянс» звернулось з проханням до начальника станції Мостиська-ІІ вивантажити вантаж з вагонів №44729408 та №44910420 на місця загального користування.

Згідно листа відповідача, 23.03.2015р. вагони №44729408 та №44910420 були подані йому під вивантаження та вивантажені на місцях загального користування, що підтверджується памяткою про забирання вагонів №60 та памяткою про подавання вагонів №61, а також актом загальної форми ГУ-23 №389 від 23.03.2015р.

Відповідно до ч.2 ст.908 ЦК України, яка кореспондується з ч.5. ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цими Кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п.5 ст.306 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 46 Статуту залізниць України, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п.2 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000р. №644 для вантажу «злитки стальні» встановлений граничний строк зберігання і вивезення його вантажовласниками зі станції - пять діб.

У відповідності до п.5 Правил зберігання вантажів, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Згідно п.2.1 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України №317 від 26.03.2009р., після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в розмірі 1,6 грн. за одну тонну - при зберіганні вантажів на відкритих складах.

На підставі вищенаведених норм позивачем нараховано відповідачу за зберігання вантажу на станції Мостиська-ІІ з 01.03.2016р. по 21.04.2016р. суму в розмірі 49068,26 грн. з ПДВ. Нарахування даної суми з 01.04.2015р. проводилось у двократному розмірі на підставі наказу №МРОД77 від 01.04.2015р. який був виданий внаслідок складання акту загальної форми від 01.04.2015р., згідно якого зафіксований факт ускладнення роботи станції.

Як передбачено статтею 36 Статуту залізниць України, у разі виникнення ускладнень на станції у зв'язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

Відповідно до п.3 Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Таким чином, належним і допустимим доказом засвідчення обставин, що є підставою для нарахування плати за понаднормативне зберігання вантажу є акти загальної форми.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт загальної форми №396 від 01.04.2015 р., що став підставою для застосування двократного розміру збору за збереження вантажу відповідача згідно наказу МРОД77 від 01.04.2015р.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 13.10.2015р. у справі №914/2731/15 було задоволено позовні вимоги Державного територіально-галузевого обєднання в ос. Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» (правонаступником якого є ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонертного торивариства залізничного транспорту загального користуванння» та постанови КМУ від 02.09.2015р. № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» - 87015, 10 грн. боргу за зберігання вантажу на станції Мостиська-ІІ з 23.03.2015р. по 31.07.2015р. Рішення суду набрало законної сили 26.10.2015р.

Рішенням Господарського суд Львівської області від 19.04.2016р. по справі №914/316/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця від імені якого діє Регіональна філія Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця задовлено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс» 201 477, 60 грн. збору за зберігання вантажу, 84 862,59 грн. - пені, 4295, 11 грн. - судового збору. Збір за зберігання вантажу на станції Мостиська-ІІ стягнуто за період з 01.08.2015р. по 29.02.2016р. Рішення суду набрало законної сили 29.06.2016р.

Відтак, вищезазначеними рішеннями суду встановлено невиконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті за зберігання вантажу та обгрунтованість нарахування збору за зберігання вантажу в двохкратному розмірі.

Виходячи з норм ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, вантаж зі станції Мостиська-ІІ вивезений представниками відповідача 21.04.2016р. о 20.00 год., що підтверджується актом загальної форми ГУ-23 980 від 21.04.2016 (в матеріалах справи).

Відтак, позивачем правомірно нараховано відповідачу плату за зберігання вантажу на станції Мостиська-ІІ з 01.03.2016р. по 21.04.2016р. в розмірі 49068, 26 грн. збору відповідно до поданого розрахунку (в матеріалах справи).

Згідно п.5.3 Розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначено, що стаття 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків визначає, зокрема, як договори та інші правочини, так і те, що цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття 908 ЦК України, яка кореспондується з статтею 307 ГК України, встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Таким чином, права і обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного ними договору, а й на підставі норм, установлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини у певних випадках.

Статутом залізниць України визначено обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2).

У відповідності до ст. 61 Статуту залізниць України, тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту. Тарифи на перевезення і ставки зборів, затверджені залізницями, публікуються у засобах масової інформації із зазначенням терміну введення їх у дію.

Суд зазначає, що згідно п.2 розділу 2 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифне керівництво №1 (з наступними змінами і доповненнями) встановлено розміри зборів за зберігання вантажів. Таким чином, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

За змістом ст. 193 ГПК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у звязку з невиконанням своїх зобовязань по оплаті за зберігання вантажу, підтверджена матеріалами справи та становить 49068,26 грн. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем своїх зобовязань, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 614, 908, 920 ЦК України, ст.ст. 193, 306, 307 ГК України, ст..ст.3, 36, 46, 61 Статуту залізниць України, ст.ст. 43, 32, 33, 38, 49, 75, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансальянс», м. Львів, вул. Сихівська, 8/2 () на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, вул.Тверська, 5 () в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів, вул. Гоголя, 1 () - 49068, 26 грн. збору за зберігання вантажу та 1600,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 13.04.2017р.

Суддя Мороз Н.В.