донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

04.04.2017 справа №908/3394/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 довіреність №747 від 12.12.2016р. ОСОБА_5 довіреність №01-06/3816-02 від 19.09.16р. Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від17 лютого 2017р. (повний текст складено та підписано 22.02.2017р.)
у справі№ 908/3394/16 (суддя Проскуряков К.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком, м. Запоріжжя
доУправління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область
простягнення 67 885,13 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 17.02.2017р. у справі №908/3394/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком, м. Запоріжжя до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область про стягнення заборгованості у розмірі 67 885,13 грн. задоволені у повному обсязі.

Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область подана апеляційна скарга, відповідно до якої останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що Державним бюджетом України на 2016 рік субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку та інших, передбачених законодавстом пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих громадян не передбачено. Крім того, зазначає, що акти звіряння розрахунків заборгованості за грудень 2015 року надано позивачем у січні 2016 р.

Скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити у повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення про що також зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком, м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область про стягнення заборгованості у розмірі 67 885,13 грн.

За твердженням позивача, ПАТ "Укртелеком" в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" протягом грудня 2015 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Бердянськ Запорізької області, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на загальну суму 67 885,13грн. Однак, понесені позивачем витрати внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за грудень 2015 року відповідачем не компенсовано, у зв'язку з чим за останнім утворилася заборгованість у зазначеній позивачем сумі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань щодо своєчасної компенсації витрат за надання послуг зв`язку на пільговій основі у розмірі 67 885,13грн. у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним та обґрунтованим з наступних підстав.

Так, пунктами 1,6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. № 3551-XII; "Про жертви нацистських переслідувань" від 23.03.2000р. № 1584-ІІІ; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. № 796-ХІІ; "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998р. № 203/98-ВР; "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII.

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтями 89 та ст.102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України N 256 від 04.03.2002 р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (надалі Порядок).

Зокрема, п. 2 Постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення.

Відтак, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м. Мелітополі є Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, тобто відповідач. Таким чином, саме на відповідача згідно положень Порядку та Постанови № 256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

За приписом п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним- щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (п. 6 Порядку).

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, у грудні 2015 року позивачем надавалися послуги споживачам телекомунікаційних послуг, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та мають право на відповідні пільги. Позивачем понесені витрати на надання послуг звязку означеним категоріям пільговиків на загальну суму 67 885,13грн., в підтвердження чого останнім надано розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг у грудні 2015 року (форми № 2-пільга). Поіменні списки абонентів за формою "2-пільга" надсилались позивачем на електронну адресу відповідача (вперше надіслано 04.01.2016 р.). Так, за грудень 2015 року сума видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, склала 67 885,13 грн.

Крім цього, 13.01.2016р. акт форми № 2- пільга за грудень 2015 р. на загальну суму наданих послуг 67 885,13 грн. в кількості 3016 абонентів на 80 аркушах надіслано на адресу відповідача простою кореспонденцією з супровідним листом від 13.01.2016 р. за вих. №32/2-3-20, що підтверджується витягом з журналу контролю руху вихідної кореспонденції відділу, оригінал якого досліджувався судом першої інстанції.

В подальшому, позивачем повторно направлено відповідачу акт форми № 2- пільга за грудень 2015 р. рекомендованою кореспонденцією листом від 13.12.2016 р. №32/2-3-499, що підтверджується належним чином засвідченими копіями фіскального чеку № НОМЕР_1, списком №14425 згрупованих поштових відправлень та витягом з офіційного сайту УДППЗ Укрпошта (а.с.158-159 т.1.).

Листом від 26.12.2016 р. за вих. №3542/01-01-02 Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області повідомило про те, що розрахунки вартості послуг за грудень місяць 2015 р., згідно з формою №2-пільга в порядку п.2.1.2 договору від 05.01.2015 р. №68 від ПАТ Укртелеком не надходило та вказаний розрахунок отримано управлінням лише 16.12.2016р. Отже, ПАТ Укртелеком були порушення зобовязання по договору, а саме строки надання розрахунків вартості послуг згідно з формою №2-пільга. Також, відповідач посилався на те, що фінансування пільг та субсидій здійснюється по мірі надходження коштів із державного бюджету за рахунок відповідних субвенцій, повязаних із наданням послуг, але станом на теперішній час заборгованість перед ПАТ Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком відсутня з огляду на акт №9/1 звірки розрахунків, в якому зазначено про відсутність заборгованості станом на 01.01.2016 р.

Крім цього, акт форми № 2- пільга направлявся відповідачу разом з позовною заявою від 14.12.2016 р. за вих. №12/312, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 14.12.2016 р. та фіскальним чеком від 14.12.2016 р. №9324.

В свою чергу, ні в Положенні про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги не зазначено, в який саме спосіб (нарочно, поштою простою або рекомендованою кореспонденцією) позивачу необхідно подавати уповноваженому органу акт форми № 2-пільга для проведення відповідної звірки.

Однак, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за грудень 2015 року відповідачем не відшкодовано, у зв'язку з чим за останнім утворилася заборгованість в розмірі 67885,13 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено вище, ч. 2 п. 8 Порядку, головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Всупереч наведеним вище приписам чинного законодавства, відповідачем не надано доказів відшкодуванню позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 67 885,13грн., Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо належного виконання договірних зобов'язань. У звязку із зазначеним колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 67 885,13грн. судом першої інстанції задоволені обґрунтовано.

Стосовно доводів відповідача про те, що Державним бюджетом на 2016рік не передбачено видатків на компенсаційні виплати, колегія суддів зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за грудень 2015року.

В свою чергу, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 р.» (Додаток № 7 «Міжбюджетні трансферти (додаткові дотації та субвенції») Обласному бюджету Запорізької області з Державного бюджету України передбачено обсяги субвенцій на 2015 р. на надання пільг з послуг зв'язку та інших, передбачених законодавством пільг у розмірі 87 229,4 тис. грн.

Передбачені у Державному бюджеті України субвенції на 2015 рік є достатніми для належного здійснення відшкодування позивачу заявленої грошової суми у зв'язку із наданням пільг окремим категоріям населення відповідно до Законів України. Відповідно до пункту 12 Порядку, суми субвенцій, не використані головними розпорядниками коштів за призначенням протягом бюджетного року, перераховуються органами Державної казначейської служби до державного бюджету в останній робочий день бюджетного року. Погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилась станом на початок року, провадиться першочергово.

Таким чином, законодавством передбачена норма щодо обовязковості виконання бюджетних зобовязань минулих років.

Також, згідно з ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_3 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №3-28гс12.

Крім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Щодо невизнання відповідачем заборгованості за грудень 2015 р. у зв'язку тим, що акти звіряння розрахунків за грудень 2015 року були подані в січні 2016 р., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість з компенсації витрат на надання послуг зв'язку на пільговій основі виникла за грудень 2015 р.

В свою чергу, згідно ч. 4 п. 116 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, розрахунковим періодом для оплати загальнодоступних послуг є поточний календарний місяць.

Відповідно до пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". При цьому, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами. (п. 5 Порядку).

Наданий відповідачем акт №9/1 Звіряння розрахунків за надання населенню послуги звязку та встановлення телефонів, на які надаються пільги (форма № 3-пільга), стосовно відсутності заборгованості станом на 01.01.2016 р. не може бути прийнятий колегією суддів до уваги, оскільки станом на дату його складання у позивача були відсутні дані щодо нарахування пільг за грудень 2015року та підтверджує лише відсутність заборгованості за листопад 2015р.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції цілком обгрунтовано не прийняв до уваги вищевказані доводи та дійшов вірного висновку про те, що відповідач за рахунок державних субвенцій зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені позивачем внаслідок надання населенню м. Мелітополь послуг зв'язку на пільгових умовах.

Крім того, як зазначено вище, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Відповідно до статтей 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 17.02.2017р. у справі №908/3394/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, м. Мелітополь, Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 17 лютого 2017 р. у справі № 908/3394/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3