РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017Справа №910/1550/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа

Вієнна Іншуранс Груп"

до ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ "ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес»

про стягнення коштів в порядку регресу 19 081,98 грн

Суддя Усатенко І. В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача : Слободенюк О. Б. (за дов.);

від третьої особи: не з'явився.

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.04.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" до ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ "ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ" про стягнення грошових коштів в порядку регресу в розмірі 19 081, 98 грн.

Ухвалою суду від 02.02.2017 порушено провадження у справі № 910/1550/17, розгляд останньої призначено на 20.02.2017.

В судовому засіданні 20.02.2017 судом була оголошена перерва до 02.03.2017, у зв'язку із задоволенням клопотання позивача та необхідністю витребування додаткових доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Приватне акціонерне товариство «Брокбізнес», розгляд справи було відкладено на 03.04.2017.

Через відділ канцелярії господарського суду 27.03.2017 від позивача надійшов лист на виконання ухвали суду (вих. № 17-018 від 23.03.2017), в якому позивач просив суд долучити до матеріалів справи документи, у випадку відсутності представника позивача в судовому засіданні, провести останнє без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від відповідача 31.03.2017 через відділ канцелярії господарського суду надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача (вих. № 30/585 від 31.03.2017), в якому відповідач просив суд замінити його належним відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес».

В судове засідання 03.04.2017 представники позивача та третьої особи не з'явилися, позивач просив здійснювати розгляд справи без його участі, а третя особа про свою відсутність суд не повідомила, про час та місце розгляду спору була повідомлена належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Представник відповідача в судове засідання 03.04.2017 з'явився та підтримав подане ним клопотання про заміну неналежного відповідача (вих. № 30/585 від 31.03.2017).

Зазначене клопотання відповідача обґрунтоване тим, що оскільки витрати позивача не перевищують ліміт у 50 000, 00 грн. встановлений полісом № АС/8529085 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» зобов'язана в повному обсязі здійснити виплату страхового відшкодування про яке просить позивач, відповідно належним відповідачем у справі, на думку відповідача, є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес».

Розглянувши подане відповідачем клопотання суд відмовив в його задоволенні, з підстав його необґрунтованості, з нижчевикладених підстав.

Згідно положень ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

У своєму клопотанні відповідач просить суд Державну установу «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України» в справі № 910/1550/17 замінити належним відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес». При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за ним.

Крім того, судом враховано, що за приписами статті 24 ГПК України заміна неналежного відповідача здійснюється лише за згодою позивача, яка наразі відсутня.

Позивач зазначав, що 21.02.2014 в м. Києві на вул. Павлівська - вул. Златоустівська сталася дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП) за участю застрахованого позивачем автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, та автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, та його власнику заподіяно матеріальну шкоду.

Позивач як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 відповідно до умов укладеного з ним комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № К 037436 від 11.01.2014 страхове відшкодування в розмірі 38 854, 26 грн.

Відповідальність власника (страхувальника, відповідача) автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 застрахована згідно полісу № АС/8529085 ПрАТ "СК "Брокбізнес", яке в порядку суброгації здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 19 772, 28 грн.

В зв'язку з викладеним та на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача суму різниці між фактичним розміром шкоди завданої власнику автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 19 081, 98 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав завищення позивачем розміру нанесеного матеріального збитку власнику автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 та з тих підстав, що обов'язок по відшкодуванню відповідної шкоди (з огляду на те, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована згідно полісу № АС/8529085 та що розмір шкоди не перевищує розміру ліміту відповідальності) лежить на ПрАТ "СК "Брокбізнес". Також, відповідач вказував, що у наслідок ДТП зазнав пошкоджень автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, але до позовної заяви було додано фотографії автомобіля тієї ж марки з іншим державним номерним знаком - «VIG». Крім того, відповідач зазначає, що наразі він не є власником автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 11.01.2014 між позивачем, як страховиком та Приватним акціонерним товариством "СК Юпітер Вієнна Іншуранс Груп", як страхувальником було укладено комплексний договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № К037436, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 2008 року випуску.

За умовами п. 17.1. вказаного договору виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування експлуатаційної зношеності запасних частин і деталей, що підлягають заміні.

В п. 23.8.2. комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № К037436 від 11.01.2014 сторонами було погоджено, що розмір страхового відшкодування може визначатися на підставі попередньої калькуляції чи рахунку ремонтно - відновлювальних робіт, за умови письмового погодження останніх із страховиком.

Виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника про подію та виплату страхового відшкодування і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком на підставі всіх необхідних документів (п. 23.1. комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № К037436 від 11.01.2014).

В період дії вищезазначеного договору, 21.02.2014 в м. Києві на вул. Павлівська - вул. Златоустівська сталася ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, та автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2, що належить автогосподарству МВС України, під керуванням ОСОБА_5, унаслідок якого було пошкоджено автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, та його власнику заподіяно матеріальну шкоду. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями № 9352821 про дорожньо - транспортну пригоду сформованими АІПС ДТП станом на 26.02.2014, та довідкою виданою відділом ДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2014 у справі № 761/6451/14-п, яка набрала законної сили 17.03.2014, винуватцем ДПТ було визнано ОСОБА_5, та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно рахунку - фактури № РФ-12505 від 25.02.2014 ФОП «ОСОБА_6.» вартість ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 (VIN JMYLRV93W8J003963) складає 38 854, 26 грн без ПДВ.

У відповідності до заяви страхувальника адресованої страховику (б/н та б/д, направлена факсимільним зв'язком 03.03.2014 на номер телефону: +1), страхувальник просив останнього перерахувати кошти за ремонт автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 (справа № 7125) на рахунок ФОП ОСОБА_6

Позивачем на підставі наданих страхувальником документів з урахуванням умов договору, укладеного ним з страхувальником було складено розрахунок суми страхового відшкодування від 04.03.2014, страховий акт № 25 від 04.03.2014 та призначено до виплати страхового відшкодування у розмірі 38 854, 26 грн.

В подальшому, згідно з платіжним дорученням № ЗР 010040 від 05.03.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 38 854, 26 грн на рахунок ФОП ОСОБА_6, з призначенням платежу: «страхове відшкодування зг. страх акту № 25 від 04.03.2014 ПрАТ «СК Юпітер ВІГ» , на ремонт авто НОМЕР_1, без ПДВ».

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2, а саме Автогосподарства МВС України, , на момент вказаної ДТП була застрахована у ПрАТ "СК "Брокбізнес" згідно з полісом № АС/8529085, строком дії з 20.12.2013 по 19.12.2014. Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50 000,00 грн. та не встановлено франшизу.

Із матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "СК "Брокбізнес" згідно полісу № АС/8529085 здійснила 28.05.2014 страхове відшкодування позивачу в порядку суброгації за пошкоджений автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 в розмірі 19 772, 28 грн.

В листопаді 2016 року позивач звернувся до відповідача, як власника автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 19 081, 98 грн. (вих. № 25 від 16.11.2016), в якій просив протягом 10 днів з дня отримання претензії перерахувати на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На зазначену претензію відповідач надав відповідь (вих. № 30/2632 від 20.12.2016), в якій повністю відхилив вимоги позивача щодо сплати заборгованості в розмірі 19 081, 98 грн.

Доказів відшкодування відповідачем позивачу 19 081, 98 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки та особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди, зобов'язаний відшкодувати позивачеві в порядку регресу суму різниці між фактичним розміром шкоди, завданої в результаті ДТП і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), розмір якої становить 19 081, 98 грн (38 854, 26 - 19 772, 28 = 19 081, 98).

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі, а саме в розмірі 38 854, 26 грн перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1.

В свою чергу, як встановлено судом цивільну відповідальність власника автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 було застраховано ПрАТ "СК "Брокбізнес" за полісом № АС/8529085, і відповідно саме ПрАТ "СК "Брокбізнес" взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яке сталася за участю забезпеченого транспортного Volkswagen, д.н. НОМЕР_2.

Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ "СК "Брокбізнес", як особа зобов'язана відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яке сталася за участю забезпеченого транспортного Volkswagen, д.н. НОМЕР_2 здійснило страхове відшкодування позивачу, до якого перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 в результаті ДТП, в розмірі 19 772, 28 грн.

Враховуючи, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування за комплексним договором добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № К037436 від 11.01.2014 в результаті ДТП склали 38 854, 26 грн, що підтверджується платіжним дорученням № ЗР 010040 від 05.03.2014, позивач не отримав повного відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 10 лютого 2015 р. у справі N 6-2878цс15).

При цьому за змістом статті 1194 ЦК України відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач (ідентифікаційний код 14317108, на момент ДТП мав найменування - Автогосподарство Міністерства внутрішніх справ України) є власником автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2, та був їм на момент скоєння ДТП, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу Volkswagen, д.н. НОМЕР_2, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та/або позивача, тому позовні вимоги позивача у розмірі 19 081, 98 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача на підставі яких останній заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав нижчевикладених.

Так, наданий відповідачем до матеріалів справи спільний наказ МВС та НП № 133/235 від 03.03.2016 про передачу із сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України майна та витяг із додатку № 1 до вказаного наказу не є належними та допустимими доказами того, що відповідач не є власником автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2.

Порядок безоплатної передачі об'єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об'єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі - самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій) визначається «Положенням про порядок передачі об'єктів права державної власності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 N 1482 (далі за текстом - Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності).

Згідно п. 10 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об'єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об'єктів у державну власність, затвердженого цією постановою. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується органом, який створив комісію. Право на управління об'єктом передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Органи, до сфери управління яких передано державне майно, з дня затвердження акта приймання-передачі зобов'язані, зокрема, здійснити в установленому законодавством порядку оформлення та державну реєстрацію речових прав щодо об'єктів передачі, права на які підлягають такій реєстрації (п. 11 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставини, що відповідач не є власником автомобіля Volkswagen, д.н. НОМЕР_2.

Як встановлено судом, за умовами комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № К037436 від 11.01.2014 виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком без вирахування експлуатаційної зношеності запасних частин і деталей, що підлягають заміні, а розмір страхового відшкодування може визначатися на підставі рахунку ремонтно - відновлювальних робіт.

За таких обставин визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку ФОП ОСОБА_6 відповідає умовам комплексного договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) № К037436 від 11.01.2014. При цьому, визначення розміру страхового відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування відповідає положенням Закону України «Про страхування», а саме ст. 9, 25.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

З урахуванням вимог п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 25 Закону України "Про страхування" суд дійшов висновку, що страховий акт № 25 від 04.03.2014 та платіжне доручення № ЗР010040 від 05.03.2014, копії яких наявні в матеріалах справи, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП. При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а тому реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення № ЗР010040 від 05.03.2014.

Вищевикладена позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 02.02.2016 у справі № 910/13155/15, від 21.01.2014 у справі № 910/11450/13, від 30.07.2013 у справі № 910/3655/13.

Із матеріалів справи, також вбачається, що позивачем проводилося авто товарознавче дослідження, в результаті якого було складено звіт № 1418 про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 на дату оцінки 05.03.2014. І відповідно до зазначеного звіту вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 48 348, 45 грн.

Крім того, заперечуючи проти розміру страхового відшкодування визначеного позивачем відповідач, в свою чергу, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався інший розмір шкоди завданої власнику автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 ніж визначений позивачем.

Також, згідно абзацу 3 п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Отже, судом відхиляються доводи відповідача щодо завищення позивачем розміру нанесеного матеріального збитку власнику автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, як недоведені та необґрунтовані.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, у більшості випадків різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), обов'язок по сплаті якої покладено ст. 1194 ЦК України на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, утворюється внаслідок того, що страхові компанії (страховики за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності) вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнта зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.

Як вбачається, із банківської виписки від 28.05.2014 страхове відшкодування в розмірі 19 772, 28 грн виплачено ПрАТ "СК "Брокбізнес" позивачу згідно наказу № 51761/1/1 та акта № 51761/1 від 20.05.2014, тобто в порядку визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Щодо доводів відповідача стосовно доручення позивачем до матеріалів справи, в якості доказів, фотографій іншого автомобіля ніж Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, то такі доводи відхиляються судом, як необґрунтовані. Оскільки в матеріалах справи наявні докази, а саме копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1, із яких вбачається, що пошкоджений автомобіль має індивідуальний номер - «VIG».

Заперечуючи проти свого обов'язку сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та наголошуючи, що обов'язок по відшкодуванню фактичних витрат позивача лежить на ПрАТ "СК "Брокбізнес" в межах ліміту відповідальності, відповідач не надав суду жодних доказів, із яких би вбачалося, що ПрАТ "СК "Брокбізнес" невірно визначило розмір шкоди, що підлягала відшкодуванню в порядку суброгації позивачу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів, що відповідають вимогам ст. 33, 34 ГПК України та спростовували б докази надані позивачем на підтвердження обставин справи.

За таких обставин та враховуючи викладене вище позов підлягає задоволенню повністю.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ "ЦЕНТР ОБСЛУГОВУВАННЯ ПІДРОЗДІЛІВ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ УКРАЇНИ" (04116, м. Київ, вулиця Довнар - Запольського, будинок 8, ідентифікаційний код 14317108) на користь Приватного акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вулиця Глибочицька, будинок 44, ідентифікаційний код 24175269) страхове відшкодування у розмірі 19 081 (дев'ятнадцять тисяч вісімдесят одна) грн 98 коп., витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.04.2017

Суддя І.В. Усатенко