ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Справа № 917/1916/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність № 04/01-14/02-19 від 03.01.2017 р.

третя особа - ОСОБА_2 довіреність № 02-27/128 від 10.03.2017 р., ОСОБА_3 довіреність № 02-27/129 від 10.03.2017 р.

відповідача - ОСОБА_4 довіреність № 01/2017 від 23.01.2017 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 645 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 07.02.17 р. у справі № 917/1916/16

за позовом Державної екологічної інспекції в Полтавській області, м. Полтава

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 селищна рада, Полтавська область, Кобеляцький район, смт Білики,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції", смт. Білики, Кобеляцький район, Полтавська область

про стягнення 3 630 217,50 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державна екологічна інспекція в Полтавській області звернулася до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції" 3630217,50 грн. збитків, завданих державі і перерахування їх для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності" та витрати судового збору.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 р. у справі № 917/1916/16 залучено до участі у справі ОСОБА_5 селищну раду (Полтавська область, Кобеляцький район, смт. Білики) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.02.2017 р. у справі № 917/1916/16 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції" (вул. Будівельна, 1, смт. Білики, Кобеляцький район, Полтавська область,39220, ідентифікаційний код 36156,50 грн. збитків, завданих державі і перерахувати їх на р/р 0162, Кобеляцьке УК/смт. Білики/24062100, ідентифікаційний код 38012473, МФО 831019, для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції" (вул. Будівельна, 1, смт. Білики, Кобеляцький район, Полтавська область,39220, ідентифікаційний код 36156348) на користь Державної екологічної інспекції у Полтавській області (вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, Полтавська область,36039, ідентифікаційний код 38019348, р/р 0208 Державної екологічної інспекції у Полтавській області, у Державну казначейську службу України, МФО 820172, призначення платежу "Повернення судового збору на відшкодування касових видатків КЕКВ 2800") 54453,27 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивоване з тих підстав, що відповідач своїми діями порушив вимоги природоохоронного законодавства, приписи ст. 47 Про охорону земель, ст. 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища ст. 167 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим державі завдано шкоду, та ін.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також просить судові витрати пов'язані з розглядом справи стягнути з позивача на користь відповідача, мотивуючи скаргу, зокрема тим, що задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем здійснено без дозволу ОСОБА_5 селищної ради скиди гнойових стоків, тому після перевірки екологічної інспекції встановлено завдані збитки державі, за основу взято головний доказ, що директору підприємства органами досудового розслідування оголошено підозру про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, пояснення відповідача судом відхилені у звязку з необґрунтованістю, рішення прийнято передчасно та не відповідає обєктивним обставинам справи, та ін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідач 27.03.2017 р. звернувся до суду з клопотанням про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів для повного та обєктивного розгляду справи, та ін.

У задоволенні заявленого клопотанні відмовлено у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 30.08.3016 р. ОСОБА_5 селищна рада звернулася до Державної екологічної інспекції в Полтавській області з листом № 02-27/438 щодо перевірки факту відкачування Товариством з обмеженою відповідальністю Сільські традиції відходів на землі запасу ОСОБА_5 селищної ради (а. с. 11).

За результатами розгляду позивачем проведено обстеження в присутності землевпорядника ОСОБА_5 селищної ради - ОСОБА_6, слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області - ОСОБА_7, члена виконавчого комітету ОСОБА_5 селищної ради, та встановлено, що на земельній ділянці, яка розташована в межах населеного пункту смт. Білики, загальною площею 27000 м2 (заміри здійснено рулеткою металевою ДЕІ у Полтавській області, тавро IV квартал 2015 року) виявлено факт розміщення рідких відходів тваринного походження з характерним фекальним запахом, про що складено відповідний акт обстеження (в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства) від 30.08.2016 р. № 06-22/52 (а. с. 12-14).

Відповідно до зазначеного акта до земельної ділянки, на якій розміщені відходи підведений гнучний рукавний трубопровод приблизно діаметром 250 мм, що виходить з під грунтового покриву за межами зазначеної земельної ділянки.

Під час перевірки з метою підтвердження (заперечення) факту можливого забруднення ґрунту проведено відбір 7-ми проб ґрунтів з 6 пробних площадок, площами: 3480 м2, 4500 м2, 5100 м2, 4620 м2, 4800 м2, 4500 м2 на території ОСОБА_5 селищної ради Кобеляцького району Полтавської області про, що складено акт відбору проб ґрунтів від 30.08.2016 р. № 34 (а. с. 15-17) та карту схему розміщення точок відбору проб ґрунту до акту (а. с. 18).

В протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 19.09.2016 р. № 40 (а. с. 19-22) встановлено забруднення земельних ресурсів, а саме за показниками: щільного залишку водної витяжки у порівнянні з фоновим показником водної витяжки, амонію (обмінного) у перерахунку на азот амонійний.

Крім того, у листі прокуратури Полтавської області від 18.10.2016 р. № 04/2/4-6677-16 (а. с. 23) повідомляється, що під час досудового розслідування установлено факт вчинення службовою особою ТОВ Сільські Традиції (відповідач) - генеральним директором ОСОБА_8 порушення вимог ст. 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища та ст. 46 Закону України Про охорону земель, що виразилося у здійсненні ТОВ Сільські Традиції скидів рідини фракцій гною до карт очисних відстійників, які знаходяться на земельній ділянці, розташованій в межах населеного пункту смт. Білики Кобеляцького району Полтавської області на землях комунальної власності (землі запасу).

Позивач зазначає, що діями відповідача порушені вимоги Закону України "Про відходи", Земельного кодексу України, Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про охорону земель", а тому згідно зі ст. 43 Закону України "Про відходи" та ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. На підставі "Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства" затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України № 171 від 27.10.1997 р., розраховано розмір збитків завданих державі внаслідок порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, які становлять 3630217,50 грн. (а. с. 4-7).

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач своїми діями порушив вимоги природоохоронного законодавства, приписи ст. 47 Про охорону земель, ст. 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища ст. 167 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим державі завдано шкоду, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ст. 35 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Відповідно до ст. 23-2 Закону України Про відходи до компенсацій центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері поводження з відходами належить здійснення державного нагляду (контролю) за виконанням вимог законодавства про поводження з відходами.

Згідно з п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишню природного середовища, раціонального використання, відтворення s охорони природи ресурсів.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях. містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, в тому числі, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства про охорону атмосферного повітря. (ст. 20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища).

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про відходи", на кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.

Частиною 1 ст. 167 Земельного кодексу України передбачено, що господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад встановлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється.

Статтями 37, 45 Закону України Про охорону земель передбачено, що використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється; господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється.

Статтею 17 Закону України "Про відходи" визначено обов'язки суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, відповідно до яких вони зобов'язані не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

Відповідно до ст. 68, 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Матеріалами справи підтверджено факт забруднення відповідачем земельних ділянок ОСОБА_5 селищної ради, а саме актом перевірки, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Наявність у земельних ресурсах забруднень, а саме: щільного залишку водної витяжки у порівнянні з фоновим показником водної витяжки, амонію (обмінного) у перерахунку на азот амонійний підтверджується також і протоколом вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 19.09.2016 р. № 40 зробленого на підставі акту відбору проб ґрунтів № 34 від 30.08.2016 р., що проводився Державною екологічною інспекцією у Полтавської області під час перевірки.

Крім того, матеріалами справи підтверджено скид відповідачем гнійних стоків на земельні ділянки ОСОБА_5 селищної ради, яке зроблено без відповідного дозволу та свідчить про протиправну поведінку відповідача, наявність вини в забрудненні земельних ділянок та безпосередньо про наявність причинно-наслідкового зв'язку.

У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів відсутності його вини.

Доводи відповідача, що його не повідомлено у встановленому законом порядку про здійснення обстеження земельної ділянки і проведення замірів та стосовно того, що дослідження, обстеження та фіксація відбувалася поза межами прилеглої території відповідача, судом до уваги не приймаються, оскільки обстеження позивачем земельної ділянки відбувалось за результатами розгляду листа ОСОБА_5 селищної ради від 30.08.2016 р. № 02-27/438 в присутності розпорядника земельної ділянки - представників ОСОБА_5 селищної ради. Жодних перевірок, обстежень щодо відповідача позивачем не здійснювалося, а тому будь-які порушення щодо не залучення представників відповідача до обстеження земельної ділянки і проведення замірів з боку позивача відсутні.

Таким чином, відповідач своїми діями порушив вимоги природоохоронного законодавства, зокрема, приписи ст. 47 Про охорону земель, ст. 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст. 167 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим державі завдано шкоду.

Порядок визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням земельних ресурсів внаслідок порушення природоохоронного законодавства встановлено Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 28.10.1997 р. № 171.

Розмір відшкодування збитків, заподіяних відповідачем державі зумовленої забрудненням земельних ресурсів внаслідок порушення природоохоронного законодавства обрахований позивачем згідно з "Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства" розмір збитків завданих державі внаслідок порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства становить 3630217,50 грн.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 07.02.17 р. у справі № 917/1916/16 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.02.17 р. у справі № 917/1916/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Медуниця О.Є.