ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 квітня 2017 р. Справа № 918/71/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави

до відповідача 1: Рівненської міської ради

до відповідача 2: Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради

до відповідача 3: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради № 4544 від 30 жовтня 2014 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення.

Представники:

Від прокуратури: ОСОБА_2 (за посв. №019161 від 30.07.2013р.);

Від відповідача 1: ОСОБА_3 (довіреність №08-2082 від 07.10.2016р.)

Від відповідача 2: ОСОБА_4 (довіреність №08-2 від 04.01.2017р.)

Від відповідача 3: ОСОБА_5 (договір від 12.03.17р.)

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради до Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради № 4544 від 30 жовтня 2014 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення.

31 січня 2017 року ухвалою суду порушено провадження по справі № 918/71/17 розгляд якої призначено на 15 лютого 2017 року.

15 лютого 2017 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 27 лютого 2017 року.

27 лютого 2017 року відповідач 1 та відповідач 2 подали відзиви на позовну заяву в яких заперечили проти позову, просили суд в його задоволенні відмовити.

27 лютого 2017 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 13 березня 2017 року.

13 березня 2017 року позивачем подано письмові пояснення в яких останній наполягає на обґрунтованості позову, а тому просить суд його задовольнити в повному обсязі.

13 березня 2017 року уповноважений представник відповідача 3 подав клопотання в якому просив суд зупинити провадження по справі у зв'язку з поданням до адміністративного суду позову про визнання протиправними дії заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури, щодо подання даного позову, якій перебуває на розгляді у господарського суду Рівненської області справа № 918/71/17.

У відповідності до частини 1 статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

За змістом вищевказаної статті причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду в кожному конкретному випадку слід з'ясувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Тобто, господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Відповідно до п. 3.16. Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Разом з тим, розглядаючи дану справу, суд самостійно визначає підставність та законність звернення прокуратури з позовом до суду.

Крім того, як на підставу та доказ клопотання про зупинення провадження у справі відповідачем 3 надано зареєстровану копію позовної заяви, при цьому матеріали справи не містять будь яких процесуальних документів які б свідчили про порушення провадження у справі та існування справи, в ході якої можуть бути встановлені обставини, які не можуть бути встановлені в даному судовому розгляді в межах компетенції господарського суду Рівненської області.

Враховуючи усе зазначене вище, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі.

13 березня 2017 року у судовому засіданні оголошено перерву по справі до 22 березня 2017 року.

22 березня 2017 року відповідач 3 подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити.

22 березня 2017 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 04 квітня 2017 року.

У судовому засіданні 04 квітня 2017 року представник позивача підтримав позов в повному обсязі, наполягав на його задоволенні, в свою чергу представники відповідача 1, 2, 3 позовні вимоги не визнали, просили суд в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

04.10.2013 року між Управлінням комунальною власністю Рівненської міської ради (далі - орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (далі - орендар) укладено договір оренди №156-б нерухомого майна (нежитлового приміщення), що належить територіальній громаді м. Рівного (а.с. 19 -23).

У відповідності до пункту 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 632,6 м2 по вул. Пирогова, 12 у м. Рівне, що перебуває на балансі КП «Рівнеелектроавтотранс», вартість майна визначена згідно із звітом про оцінку станом на 31 липня 2013 року і складає 512 300 грн.

Згідно пункту 10.1 договору оренди визначено, що цей договір укладено строком на п'ять років, договір діє з 04 жовтня 2013 року до 03 жовтня 2018 року.

30 жовтня 2014 року Рівненька міська рада прийняла рішення №4544 про приватизацію нежитлової будівлі за адресою м. Рівне, вул. Пирогова, 12, яким було затверджено перелік об'єктів комунальної власності (окремого індивідуально визначеного майна), що підлягають приватизації способом викупу орендарями цих об'єктів, внісши в нього нежитлову окремо розташовану двоповерхову цегляну будівлю з підвалом за адресою м. Рівне, вул. пирогова, 12., площа 632, 2 м.кв., покупець ФОП ОСОБА_1 (а.с. 18).

06 січня 2015 року між УКВ Рівненської міської ради відчужено ФОП ОСОБА_1М вказане нежитлове приміщення шляхом укладення договору купівлі-продажу (а.с. 24 - 26).

Згідно з пунктом 1.1 договору купівлі-продажу продавець зобов'язується продати покупцю нежитлову окремо розташовану нежитлову будівлю літ "А-2" загальною площею 632,2 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Пирогова, 12.

За пунктом 1.3 договору купівлі-продажу вартість об'єкта визначена експертним шляхом і становить 513 100, 00 грн. згідно звіту про оцінку майна, виконаного 31 жовтня 2014 року ПП "Експерт будсервіс". Всього належить до сплати 615 720, 00 грн.

Вищезазначений договір купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в управлінні комунальною власністю 06 січня 2015 року за № 114.

На переконання позивача вищезазначене рішення Рівненської міської ради №4544 порушує приватизаційне законодавство, щодо включення спірного нежитлового приміщення до переліку об'єктів що підлягають приватизації шляхом викупу, тому вважає, що рішення необхідно визнати незаконним та скасувати його.

Водночас, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Приписами статтей 13 і 41 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, і усі субєкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статей 142-144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших обєктів, належить нерухоме майно, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Згідно п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі по тесту - Закон) прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності, вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації/ договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Порядок підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності (ч. 14 ст. 46 Закону).

Рішенням Рівненської міської ради від 17.02.2011 № 287 затверджено Регламент Рівненської міської ради шостого скликання (далі по тексту - Регламент).

Статтею 20 Регламенту врегульовано порядок підготовки питань до розгляду на пленарному засіданні Рівнеради.

Як свідчать матеріали справи проект рішення Рівненської міської ради «Про приватизацію нежитлової будівлі за адресою м. Рівне, вулиця Пирогова, 12» був підготовлений Управлінням комунальною власністю виконавчого, комітету Рівненської міської ради. Даний проект рішення підготовлений з дотриманням вимог положень Регламенту, а саме: пройшов процедуру візування виконавцями та погодження з установами, організаціями і службовими особами, які відповідно до своєї компетенції мають безпосереднє відношення до питань, що порушуються в проекті. Зауважень, пропозицій, доповнень до проекту рішення не було про що свідчать підписи службових осіб Рівнеради на зворотній стороні проекту рішення.

Згідно п. 20.11. Регламенту проекти рішень, підготовлені виконавчими органами Рінеради, повинні в обовязковому порядку пройти експертизу юридичної служби відповідного виконавчого органу. Ця вимога, також була дотримана, про що свідчить підпис відповідного працівника виконавчого органу на зворотній стороні проекту рішення.

Статтею 21 Регламенту врегульовано порядок внесення питань до порядку денного пленарного засідання сесії міської ради. Так, пунктом 21.14 вказаної статті передбачено, що попередній розгляд проектів рішень з питань, які належать до компетенції Рівнеради і які пропонується внести до порядку денного сесії, проводять відповідні постійні комісії Рівнеради.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Згідно з ч. 15 зазначеної статті перелік, функціональна спрямованість і порядок організації роботи постійних комісій визначаються регламентом відповідної ради та Положенням про постійні комісії.

Відповідно до п. 4.2.28 Положення про постійні комісії Рівненської міської ради, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 20.01.2011 № 158, до компетенції постійної комісія з питань бюджету, фінансів та управління комунальною власністю належить, зокрема визначення доцільності порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності.

Частинами 10-11 ст. 47 Закону передбачено, що за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації, які приймаються більшістю голосів від загального складу комісії. Рекомендації постійних комісій підлягають обовязковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані.

З матеріалів справи суд вбачає, що вищезазначений проект рішення розглядався повноважними на те комісіями і був підтриманий постійними комісіями та рекомендований на розгляд сесії про що свідчать підписи відповідних голів постійних комісій.

30.10.2014 р. проект рішення Рівненської міської ради «Про приватизацію нежитлової будівлі за адресою м. Рівне, вулиця Пирогова, 12» розглянуто на 45 сесії Рівненської міської ради. За результатами голосування проект рішення підтримано більшістю депутатами Рівненської міської ради 6 скликання (зазначене стверджується витягом з протоколу № 45 пленарного засідання).

Отже, з зазначених норм права та обставин справи, суд вбачає, що рішення № 4544, пройшло усю законом передбачену процедуру (розробку та погодження комісіями), не порушує норми діючого законодавства.

Відтак, позов в частині визнання незаконним та скасуванню рішення Рівненської міської ради №4544 від 30.10.2014 р. є безпідставним та необґрунтованим, а тому суд в цій частині позову відмовляє.

Крім того, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 632,6 м.кв. через недотримання п.8 Методики оцінки майна, органом приватизації - виконавчим комітетом Рівненської міської ради, що заключається в не утворенні інвентаризаційної комісії і відповідно не проведенні інвентаризації нерухомого майна.

Також, позивач вказує на порушення того ж пункту 8 Методики, які заключаються в тому, що оцінка невідємних поліпшень орендованого майна проведена субєктом оціночної діяльності - субєктом господарювання, який не був відібраний на конкурсній основі.

Крім того, позивач вказує на те, що покупцем (відповідачем 3) не надано до органу приватизації комунального майна копії документів, що підтверджують проведення орендарем розрахунків за виконані поліпшення орендованого нерухомого майна.

Щодо вказаних тверджень позивача суд зазначає наступне.

Згідно п.8 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 для визначення вартості окремого індивідуально визначеного майна, об'єктів незавершеного будівництва, єдиних (цілісних) майнових комплексів та об'єктів соціально-культурного призначення з метою їх приватизації на підготовчому етапі здійснюється: визначення органом приватизації дати інвентаризації, що збігається з датою оцінки, та утворення інвентаризаційної комісії з урахуванням вимог пункту 15 цієї Методики; проведення інвентаризаційною комісією інвентаризації майна в один етап у строк, що не перевищує 15 календарних днів після дати інвентаризації.

Окрім того, абз.4,5,7 п.8 Методики передбачено, що до підготовчого етапу приватизації також віднесено складення за результатами інвентаризації і подання підприємством (балансоутримувачем) до органу приватизації зведеного акта інвентаризації (щодо окремого індивідуально визначеного майна); затвердження органом приватизації зведеного акта інвентаризації майна та подання підприємством (балансоутримувачем) органу приватизації (замовнику незалежної оцінки) вихідних даних щодо індивідуально визначеного майна.

Разом з тим, суд зазначає, що метою інвентаризації є перевірка і документальне підтвердження наявності та стану, оцінка майна, вкладення підприємства в статутні фонди інших підприємств, розрахунки з дебіторами та кредиторами) підприємства.

В матеріалах справи наявний документ, який підтверджує інвентаризацію приватизованого майна балансоутримувачем. Це довідка балансоутримувача КП Рівнеелектротранс.

Також, у своїх додаткових поясненнях позивач наголошував на необхідності проведення незалежної оцінки для ідентифікації невід'ємних поліпшень орендованого майна. На підтвердження своєї думки посилався на п.1.1 Порядку оцінки орендованого майна, що містить невід'ємні поліпшення, здійснені за час оренди, під час приватизації, затвердженого наказом ФДМУ №377 від 27.02.2004р.

Суд зазначає, що відповідно до цього Порядку встановлені вимоги до проведення незалежної оцінки орендованого нерухомого майна (крім земельних ділянок), що містить невід'ємні поліпшення під час приватизації. Даний Порядок застосовується для оцінки орендованого нерухомого майна, що перебуває у державній, комунальній власності або належить Автономній Республіці Крим, щодо якого прийнято рішення про приватизацію та компенсацію орендарю вартості невід'ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря.

Відповідно до цього ж пункту невід'ємними поліпшеннями орендованого майна є здійснені орендарем за час оренди заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості. Отож проводиться оцінка майна, а не заходів по його покращенню.

Згідно з п. 1.4 вказаного Порядку незалежна оцінка орендованого майна проводиться суб'єктом оціночної діяльності та включає певні етапи, одним з яких є ідентифікація поліпшень орендованого майна. Проте згідно п.67 Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 №1891 така ідентифікація, незалежна оцінка проводиться у разі прийняття рішення про компенсацію вартості невід'ємних поліпшень орендарю. Рішення сесії Рівненської міської ради від 30.10.2014 за №4544 не містить пункту про компенсацію орендарю вартості невід'ємних поліпшень.

Отож законодавчими актами, які регулюють проведення оцінки майна, визначення розміру невід'ємних поліпшень не передбачають проведення їх незалежної оцінки, а отже і відбір експертів на конкурсній основі для її здійснення.

Також, матеріалами справи стверджено, що вартість невідємних поліпшень нежитлових приміщень по вул. Пирогова, 12 в м. Рівне визначена витратним підходом зі складанням локального кошторису на здійснені ремонтні роботи орендованих нежитлових приміщень.

Кошторисна вартість визначається за локальними кошторисами і містить у собі прямі і накладні витрати згідно п. 3.1.9 ДБН Д. 1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва». Прямі витрати враховують у своєму складі заробітну плату робітників, вартість експлуатації будівельних машин і механізмів та вартість матеріалів, виробів, конструкцій згідно п. 3.1.10 ДБН Д. 1.1-1-2000. Вартість матеріалів, виробів, конструкцій та вартість експлуатації будівельних машин і механізмів розрахована згідно видаткових накладних, квитанцій, рахунків, які наведені на стор. 4, 5, 19-31 Висновку про розмір невідємних поліпшень. Заробітна плата робітників розрахована в локальному кошторисі за формою № 4 програмного комплексу АВК-5 (2.10.0) на підставі нормативних трудо-витрат і вартості людино-години відповідно до ДБН Д. 1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» та наведена на стор. 17, 18 Висновку.

Згідно п. 3.1.1 ДБН Д. 1.1-1-2000 Правила визначення кошторисної вартості є єдиними і не залежить від способу здійснення будівництва: підрядного чи господарського.

Згідно п 2.1. абзац 2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невідємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України 27.02.2004 р. № 377:

Ідентифікуються поліпшення, що здійснені протягом строку дії договору оренди та наявні на дату оцінки.

Договір оренди № 156-6 нерухомого майна (нежитлового приміщння), що належить територіальній громаді м. Рівного укладений 04.10.2013 р. між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 04.10.2013 р. реєстровий № 1331, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.10.2013р. за реєстраційним номером: 01 (стор. 9 - 12 Висновку).

Також висновком встановлено, що ремонтні роботи, які є невідємними поліпшеннями були здійснені після укладення договору оренди.

Згідно п 1.1. абзац 2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невідємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України 27.02.2004 р. № 377: порядок застосовується для оцінки орендованого нерухомого майна, що перебуває у державній, комунальній власності або належить Автономній Республіці Крим, щодо якого прийнято рішення про приватизацію та компенсацію орендарю вартості невідємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря.

Згідно п. 67. Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. № 1891: вартість орендованого нерухомого майна під час приватизації на аукціоні (конкурсі) або шляхом викупу у разі прийняття рішення про компенсацію орендарю вартості невідємних поліпшень, здійснених за рахунок власних коштів за час оренди, визначається на підставі його ринкової вартості та ринкової вартості невідємних поліпшень орендованого майна.

Згідно ст. 5. Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні:

Субєктами оціночної діяльності є:

суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону;

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» складає Висновок про розмір невідємних поліпшень на підставі Розпорядження міського голови від 10.08.2009 року № 1018-р та має в своєму складі сертифікованого оцінювача, який і проводив оцінку.

Зазначеним оцінювачем надано суду усні пояснення у судовому засіданні 04.04.2017р., а також письмові пояснення які долучені до матеріалів справи.

Також, позивач зазначає про те, що ФОП ОСОБА_1 не брав згоди у балансоутримувача спірного приміщення - КП Рівнеелектроавтотранс на проведення робіт (поліпшень).

Згідно з п. 6.2 договору оренди від 04.10.2013, орендар вправі вносити зміни до складу орендованого приміщення (будівлі), проводити його реконструкцію та технічне переоснащення виключно з письмового дозволу орендодавця та балансоутримувача.

Щодо посилання на п.6.2 договору оренди нежитлового приміщення на вул. Пирогова, 12 та відсутності згоди балансоутримувача на проведення невід'ємних поліпшень, суд зазначає, що згода балансоутримувача на проведення невід'ємних поліпшень відповідно до Положення про порядок надання дозволу в редакції, яка діяла на момент надання дозволу ФОП ОСОБА_1 не передбачало таку згоду.

Крім того, як свідчать матеріали справи, роботи зазначені до п.6.2 орендарем не проводились.

Також, приймаючи рішення судом враховані наступні норми права.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до даної Конвенції.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення Європейського суду з права людини від 24 червня 2003 року № 44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець (орендар) отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

З огляду на вищезазначені положення, суд дійшов висновку про те, що позбавлення особи приватного права її власності в результаті розгляду позову суб'єкта владних повноважень, обґрунтованого виключно незаконністю дій іншого суб'єкта владних повноважень, є неприпустимим та таким, що суперечить принципам рівності та справедливості.

Отже, враховуючи усе зазначене вище, твердження позивача є безпідставні та надумані, такі які спростовуються нормами чинного законодавства України та матеріалами справи, а тому суд в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовляє.

Також, позивач просив суд зобовязати відповідача 3 повернути у комунальну власність спірне приміщення.

Однак, враховуючи те, що в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору судом відмовлено, відтак і відсутні правові підстави для задоволення позову і в частині позовних вимог щодо зобовязання повернення ФОП ОСОБА_1 спірного приміщення в комунальну власність.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так як, позивачем в порядку статті 33 ГПК України не доведено належними та допустимими доказами правомірність та ґрунтовність позову, тому, суд вирішив в задоволенні позову відмовити, як такому який не доведений та суперечить зазначеним вище нормам права.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За прокуратурою на підставі статті 49 ГПК України залишаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 134 грн. 00 коп., які були сплачені згідно платіжного доручення від 27.12.16р. № 2381.

Керуючись статтями 49, 81-1, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "07" квітня 2017 року.

Суддя Войтюк В.Р.