ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р.Справа № 915/1124/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії судді:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В.

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 08.02.2017 року

по справі № 915/1124/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця,

до Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії «Миколаївський річковий порт»

про стягнення 16110,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт про стягнення 16110,31 грн. плати за охорону вантажу, який затримано на станції призначення з причин, що не залежали від залізниці.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що на станції призначення Миколаїв Вантажний з вини відповідача, у зв'язку з неприйняттям відповідачем вагонів з вантажем, що надійшли на його адресу, позивачем на підставі актів загальної форми № № 1668, 1669, 1671, 1674, 1820, 1829, 1875, 1876, 1877, 1562, 1572, 1643, 1573 було нараховано відповідачеві плату за охорону вантажу у заявленому до стягнення розмірі. Оскільки відповідач відмовився добровільно сплатити суму плати за охорону вантажу, позивач просив стягнути зазначену суму з відповідача, посилаючись, зокрема, на приписи ст. 137 Статуту залізниць України.

ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії «Миколаївський річковий порт» не визнало позов посилаючись на те, що між сторонами не укладалося у письмовій формі договору про надання послуг з охорони вантажу; укладеним між сторонами договором № 1401216 від 01.03.2012р. про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги не передбачено надання в обовязковому порядку подібної послуги; поведінка філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» не може засвідчувати її волю до настання відповідних наслідків з оплати фактично незамовлених послуг.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08 лютого 2017 року (суддя Корицька В.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Судноплавної компанії Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт на користь ПАТ Українська залізниця заборгованість за охорону вантажу в сумі 13 922,5 грн. та судовий збір у сумі 1 378 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що плата за охорону вантажу під час затримки його на станції призначення з причин, не залежних від залізниці, була нарахована позивачем правомірно та відповідно до нормативних документів. При цьому суд керувався статтями 193 ГК України, ст. ст. 627, 629 ЦК України, ст. ст. 5, 46, 71, 129 Статуту залізниць України та пунктом 31 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії «Миколаївський річковий порт» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю викладених у рішенні висновків суду обставинам справи, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Скаржник, зокрема, посилається на те, що між сторонами відсутні договірні відносини щодо охорони вантажу шляхом супроводження вантажу відомчою воєнізованою охороною і матеріали справи не містять інформації щодо надання відомчою воєнізованою охороною послуг з охорони вантажу саме відповідачу. Крім того, скаржник вказує на недоведеність позивачем обставин, що саме відповідач є відповідальним щодо відшкодування зазначеного збору.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 64, 98 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте позивач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.03.2012 року між Державним підприємством Одеська залізниця, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця (залізниця), та ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт (вантажовласник) було укладено договір № 1401316 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, з урахуванням додаткової угоди № 6 від 02.12.2015р. до нього, згідно з п.п. 1.1 якого, предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до умов п.п. 2.1 та 2.2 договору вантажовласник зобовязується предявляти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу, а залізниця зобовязується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, повязані із перевезенням вантажів.

Згідно з п. 7.4 договір укладений сторонами строком на пять років.

Окрім того, 24.08.2012 року між Регіональною філією «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», яка діяла від імені Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та ОСОБА_2 Київ-Дніпровське МППЗТ в особі Ольшанської філії укладено договір № ДН-4/100, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 24.12.2015р. до нього, про експлуатацію залізничної підїзної колії ОСОБА_2 Київ-Дніпровське МППЗТ дільниця № 3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії, відповідно до п. 1 якого згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується підїзна колія, яка належить ОСОБА_2 Дніпровське МППЗТ, та примикає стрілкою № 60 до колії № 32 станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, і, яка обслуговується локомотивом ОСОБА_2 Дніпровське МППЗТ. Межею підїзної колії є знак Межа підїзної колії, який встановлено біля ізолюючого стику світлофору М-76.

Відповідно до п. 5 договору повідомлення про подачу вагонів передається по телефону за 2 години до подачі вагонів на колії сортувального парка, колії №№ 11 або 15, 16 відправного парку станції Миколаїв-Вантажний.

Відповідно до п. 6 даного договору вагони для підїзної колії подаються локомотивом залізниці на колії сортувального парку, колії №№ 11 або 15, 16 відправного парку станції Миколаїв-Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера станції. Здавання вагонів провадиться на коліях сортувального парку, колії №№ 11 або 15, 16 відправного парку станції Миколаїв-Вантажний. Подальший рух вагонів виконується локомотивом ОСОБА_2 Дніпровське МППЗТ.

Відповідно до п. 11 даного договору максимальна переробна спроможність вантажних пунктів з урахуванням часу на технологічні операції по вивантаженню, зокрема, щодо металу: на коліях 5 та 6 - 30 ваг./добу (одночасна подача 15 ваг., одночасне вивантаження 1 ваг. за 1,5 год.); на колії 14 - 14 ваг./добу (одночасна подача 3 ваг., одночасне вивантаження ваг. за 1,5 год.); на колії 21 - 12 ваг./добу (одночасна подача 7 ваг., одночасне вивантаження 1 ваг. за 1,5 год.).

Час перебування вагонів на підїзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні Залізниці. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від власника колії або його контрагента складається акт загальної форми. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери Загальний час, за який вноситься плата за користування вагонами включає час затримки з вини власника колії або його контрагентів та час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні.

За умовами п. 14 договору вагони подаються, зокрема, філії ПАТ Судноплавна компанія «Укррічфлот «Миколаївський річковий порт» та іншим організаціям і підприємствам, які виконують операції на підїзній колії відповідно до договорів, письмових прохань з дозволу керівництва ОСОБА_2 Дніпровське МППЗТ та начальника станції Миколаїв-Вантажний.

Згідно з п. 16 даного договору підприємство сплачує залізниці плату: за користування вагонами (контейнерами), за маневрову роботу з вагонами, які надійшли на адресу власника колії згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом; інші збори і плати згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та вільних тарифів.

Сторонами договору погоджено термін його дії 5 років, з 02.10.2012 року по 01.10.2017 року включно (п. 21 договору).

У травні 2016 року за залізничними накладними № № 45854825, 45905536, 45905403, 46036638, 33308917, 46036661, 46036653, 46036646, 46652293, 46650230, 40956013 на адресу філії ПАТ Судноплавна компанія «Укррічфлот «Миколаївський річковий порт» на станцію призначення Миколаїв-Вантажний прибуло 11 вагонів №№ 54066154, 59085084, 55027783, 65756603, 68778125, 62522867, 67672048, 68824788, 53485892, 53068961, 67382143 з вантажем «труби металеві, не поіменовані в алфавіті; прокат, лом чорних металів, не поіменовані в алфавіті».

У вищезазначених залізничних накладних в графі 49 містяться відмітки про охорону вантажу силами воєнізованої охорони залізниці, що також підтверджується відміткою у Книзі обліку здачі і прийому вагонів (контейнерів) із вантажами під охорону ст. Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці.

Станцією Миколаїв-Вантажний своєчасно було повідомлено відповідача про прибуття на його адресу вантажу, що підтверджується відповідними записами у книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2, проте вказані вагони простояли в очікуванні вивантаження на станції призначення Миколаїв-Вантажний з простроченням установлених строків через не прийняття вантажу відповідачем.

У зв'язку із несвоєчасним вивільненням відповідачем станції Миколаїв-Вантажний від вантажу, що надійшов на його адресу за вищевказаними залізничними накладними, позивачем було складено акти загальної форми ГУ-23 про затримку вагонів (у кількості 11 одиниць) на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта: № 1671 від 03.05.2016р., № 1674 від 03.05.2016р., № 1669 від 02.05.2016р., № 1668 від 01.05.2016р., № 1820 від 23.05.2016р., № 1829 від 23.05.2016р., № 1875 від 02.05.2016р., № 1876 від 07.05.2016р., № 1877 від 07.05.2016р., № 1643 від 06.05.2016р., № 1573 від 07.05.2016р., № 1562 від 06.05.2016 ., № 1572 від 07.05.2016р.

Окрім того, позивачем було складено акти загальної форми ГУ-23 від 02.05.2016 року № 1670, від 03.05.2016 року № 1675, від 07.05.2016 року № 1678 та № 1694, від 23.05.2016 року № 1878 про затримку стрілка ВОХР для охорони вагонів.

В зазначених актах відображено час початку та закінчення затримки, номери вагонів та причини затримки. Зазначені акти підписано повноважними представниками сторін.

Також судом встановлено, що на підставі вказаних маршрутів та актів загальної форми ГУ-23 позивачем було складено накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов'язаних з перевезенням вантажів форми ФДУ-92, а саме: накопичувальна картка від 12.05.2016 року № 12050756 на суму 1 823,18 грн. (акт загальної форми №1670); накопичувальна картка від 12.05.2016 року № 12050760 на суму 6 629,76 грн. (акт загальної форми № 1678); накопичувальна картка від 12.05.2016 року № 12050761 на суму 1 325,95 грн. (акт загальної форми № 1675); накопичувальна картка від 13.05.2016 року № 13050775 на суму 1657,44 грн. (акт загальної форми № 1694); накопичувальна картка від 26.05.2016 року № 26050841 на суму 1 988,93 грн. (акт загальної форми № 1878) та здійснено нарахування плати за охорону вантажу у загальній сумі 16 110,31 грн. (13 425,26 грн. + ПДВ 2 685,05 грн.).

Зазначені накопичувальні картки були підписані представником відповідача із запереченнями та відмовою від сплати спірної суми із зазначенням про те, що послуга охорони не замовлялася, фактично виконана не була, вантаж охороною порту не передавався.

На момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом послуги охорони відповідачем не оплачено.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця про стягнення з ПАТ Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт 16110,31 грн. плати за охорону вантажу.

Відповідно до частини 1 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина 5 статті 306 цього Кодексу).

Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються, зокрема, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України (далі - Статут), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Правилами перевезення вантажів та іншими нормативними актами.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (стаття 5 Статуту).

Так, частиною 2 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що охорона вантажів і об'єктів залізничного транспорту здійснюються відомчою воєнізованою охороною АТ "Укрзалізниця".

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.1994 № 106 "Про забезпечення охорони вантажів, що перевозяться залізничним транспортом" визначено, що за супроводження та охорону вантажів особовим складом і засобами відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті стягується окрема плата, розмір якої встановлюється Міністерством транспорту за погодженням з Міністерством економіки.

Наказом Міністерства транспорту України від 20.01.1997 № 18 "Про охорону і супроводження вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України" затверджено Перелік вантажів, які повинні супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України.

Пунктами 7, 9, 10 у Переліку зазначено брухт чорних металів; труби з чорних металів; інші види прокату чорних металів.

Відповідно до статті 42 Статуту залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.

Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції. Одержувач може визначити спосіб повідомлення. За угодою між одержувачем і станцією вагони (контейнери) можуть подаватися без попереднього повідомлення.

Статтею 46 Статуту визначено обов'язок вантажоодержувача прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу.

Після прибуття на станцію призначення вантажу всю відповідальність перед залізницею щодо цього перевезення несе одержувач (стаття 125 Статуту).

Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 визначено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми (пункт 1 правил).

Акти загальної форми ГУ-23 складаються, зокрема, для засвідчення обставин затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства (пункт 3 правил).

Плата за охорону та супроводження вантажів особовим складом і засобами відомчої воєнізованої охорони залізничного транспорту України нараховується за тарифами, визначеними у пункті 31 розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317 (далі - Збірник тарифів).

Якщо на станціях з причин, не залежних від залізниці, виникає затримка вантажу, що охороняється, то з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється плата згідно з табл. 4. (пункт 31.5. Збірника тарифів).

Плата за охорону вантажу, який затримано з причин, не залежних від залізниці на станціях, нараховується кожному відправнику (одержувачу, експедитору) окремо. Час затримки зазначається в акті загальної форми ГУ-23 з моменту її виникнення до закінчення. Час до 30 хв. не враховується, час 30 хв. і більше враховується як повна година.

Відповідно до даних, зазначених у таблиці 4, тариф за охорону вантажу від 1 до 5 вагонів включно становить 24 грн./ваг-год.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 26.01.2015 № 13 "Про внесення змін до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги" до тарифів, плат та зборів, що вказані у розділах П і Ш Збірника тарифів, застосовується коефіцієнт 2,002.

Судом установлено, що на поданих позивачем перевізних документах (залізничних накладних) містяться відмітки в графі 49, що підтверджує факт охорони вантажу силами воєнізованої охорони залізниці.

Позивачем здійснено розрахунок зборів за охорону належного відповідачу вантажу відповідно до приписів Тарифного керівництва № 1 та наказу Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009р. № 317 в редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 26.01.2015р. № 13.

За результатами перевірки обчислених позивачем розрахунків, суд правомірно погодився з поданими позивачем розрахунками платежів за охорону вантажу, нарахованих за травень 2016 року, водночас не знайшов підстав для стягнення з відповідача плати за охорону вагону № 54066154 в сумі 2 187,81 грн. (1 823,18 грн. + ПДВ 364,63 грн.), нарахованої відповідно до накопичувальної картки № 12050756 від 12.05.2016 року та акту загальної форми № 1670 від 02.05.2016 року, відповідно до якого охорона вантажу відбувалась з 05-30 год. 01.05.2016 року по 14-40 год. 02.05.2016 року, оскільки позивачем не доведено Маршрутами варти відомчої воєнізованої охорони, що по цьому вагону здійснювалась охорона саме у той проміжок часу, який зазначив позивач.

Відповідач не спростовує факту порушення, але наводить доводи про відсутність його вини у цьому, оскільки між сторонами не укладалося у письмовій формі договору про надання послуг з охорон вантажу, а укладеним між сторонами договором № 1401216 від 01.03.2012р. про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги не передбачено надання в обовязковому порядку подібної послуги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки наявних у справі доказів, поданих сторонам в обґрунтування своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що судом першої інстанції цілком повно встановлені обставини справи та ним була дана вірна юридична оцінка із правильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з дотриманням процесуального законодавства України.

Посилання відповідача на відсутність договірних правовідносин щодо охорони вантажу, як на підставу для відмови у задоволені позовних вимог, колегія суддів визнає неспроможними.

Частиною 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з актів цивільного законодавства.

Статтею 14 названого Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Нормативними актами, зокрема, статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення охорони вантажів, що перевозяться залізничним транспортом» від 22.02.1994р. № 106, Переліком вантажів, які повинні супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України, пунктом 31 Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 26.03.2009 р. № 317, встановлено, що обовязкове супроводження та охорона певних вантажів здійснюються особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті і плата за це нараховується кожному відправнику (одержувачу, експедитору) окремо.

Згідно з пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки.

Такі картки містяться в матеріалах справи, складені належним чином, але представником відповідача зазначені картки були підписані із зазначенням про те, що послуга охорони, яка є обовязковою, не замовлялася, фактично виконана не була.

Разом з тим, факти затримки вантажу і здійснення охорони встановлені судом на підставі дослідження наявних в матеріалах справи належних доказів, тоді як відповідачем не доведено обставин, з якими закон пов'язує звільнення від сплати за охорону залізниці, а саме: супроводження вантажу під час перевезення провідником відправника (одержувача) згідно з п. 27 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р.

Твердження скаржника про не підтвердження здійснення охорони, спростовується вищезазначеними залізничними накладними, в графі 49 яких містяться відмітки про охорону вантажу силами відомчої воєнізованої охорони залізниці, маршрутами варти відомчої воєнізованої охорони та журналом і книгою обліку здачі і прийому вагонів із вантажем під охорону тощо.

Не може погодитися колегія суддів й з твердженням Миколаївського річкового порту про те, що позивачем не обґрунтовані підстави покладення відповідальності саме на відповідача, оскільки пунктом 31.1 Збірника тарифів від 26.03.2009р. № 317 передбачено обовязок плати альтернативно, тобто зобовязаними особами можуть бути як відправник, так і одержувач.

До того ж, відповідно до угоди № 1 від 04.01.2016 року, укладеною між філією ПАТ Судноплавна компанія «Укррічфлот «Миколаївський річковий порт» та ОСОБА_2 Київ-Дніпровське МППЗТ в особі Ольшанської філії, в межах договору № ДН-4/100 від 24.08.2012р. про експлуатацію залізничної підїзної колії, та погодженою Одеською залізницею, відповідач зобовязався здійснювати оплату за користування вагонами у 2016 році, а також інші збори.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 08 лютого 2017 року у справі № 915/1124/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі філії Миколаївський річковий порт - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_3