РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017Справа №910/33127/15

За позовом Товариство з додатковою відповідальністю "Брацлав"

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба

про стягнення 2 778 000,00 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Шевчук О.В. - за довіреністю №1269 від 20.12.2016 року; Кушко Ю.В. - за довіреністю від 10.03.2017 року; Михайленко М.К. - за довіреністю від 10.03.2017 року;

від відповідача: Коваленко О.М. - за довіреністю №2432-03/393 від 29.04.2016 року;

від третьої особи: Карпенко Н.В. - за довіреністю №5-29/57-109 від 03.01.2017 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Брацлав" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення 2 778 000,00 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань, а саме: 155 000,00 за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44043/2 від 07.11.2008; 418 000,00 грн. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44044/2 від 07.11.2008; 205 000,00 грн. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44045/2 від 07.11.2008; 2 000 000,00 грн. за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44063/2 від 20.11.2009.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 (суддя Сівакова В.В.) у справі № 910/33127/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2016 року у справі № 910/33127/15 рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суд м. Києва від 28.12.2016 року №04-23/2764 "щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", у зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи, в якій рішення Господарського суду м. Києва (суддя Сівакова В.В.) від 23.02.16 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.16 скасовано постановою ВГСУ від 05.12.16 року, з передачею справи на новий розгляд - призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/33127/15, за наслідками якого справу розподілено для розгляду на суддю Якименко М.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2016 року (суддя Якименко М.М.) справу №910/33127/15 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 21.02.2017 року.

У судове засідання 21.02.2017 року представники третьої особи не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2016 року відкладено розгляд справи на 14.03.2017 року.

В судовому засіданні 14.03.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представники відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 14.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи , Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Брацлав" (правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю "Брацлав"; далі по тексту - виконавець, позивач) та Міністерством промислової політики України (правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України; далі по тексту - замовник, відповідач) укладено Договорів № 44043/2 на створення та передачу науково-технічної продукції (далі по тексту - Договір №44043/2), за умовами якого (п. 1.1. Договору №44043/2) замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР "Розроблення енергозберігаючої системи вакуумного приводу доїльних установок".

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору №44043/2).

Згідно з п. 2.1. Договору № 44043/2 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 1 950 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 410 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору №44043/2 від 07.11.2008 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 750 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору №44043/2 встановлено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору №44043/2 позивач виготовив роботи (науково-технічну продукцію) та здійснив поетапну передачу згідно підписаних між сторонами актів здачі-передачі на загальну суму 750 000,00 грн., в т.ч.:

- етап №2.1. - згідно акту №1здачі-приймання науко-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 200 000,00 грн.;

- етап № 2.2. - згідно акту №2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 26.08.2009 на суму 250 000,00 грн.;

- етап №2.3. - згідно акту №3 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 300 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що відповідачем прийняті роботи від позивача за вищевказаними актами без жодних зауважень.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка свідчить, що відповідачем частково здійснено позивачу оплату виконаних робіт в загальному розмірі 595 000,00 грн. наступним чином: 26.11.2009 в сумі 145 000,00 грн., 23.06.2009 в сумі 200 000,00 грн. та 07.09.2009 в сумі 250 000,00 грн.

07.11.2008 року між позивачем та відповідачем укладено Договорів № 44044/2 на створення та передачу науково-технічної продукції (далі по тексту - Договір №44044/2), за умовами якого (п. 1.1. Договору №44044/2) замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР "Створення уніфікованих доїльних установок типу "Ялинка" і "Паралель" з системою автоматизованого управління для ферм до 5000 голів ВРХ".

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору №44044/2).

Згідно з п. 2.1. Договору № 44044/2 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 3 500 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 1 830 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою №1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. договору №44044/2 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 750 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору №44044/2 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору № 44044/2 позивач виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 580 000,00 грн., в т.ч.:

- етап № 1. та етап № 2.1. - згідно акту №1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 15.12.2008 на суму 1 830 000,00 грн.;

- етап №2.2. - згідно акту №1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 332 000,00 грн.;

- етап №2.3. - згідно акту №2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 418 000,00 грн.;

- етап №3 - згідно акту № 2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 418 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що відповідачем прийняті роботи від позивача за вищевказаними актами без жодних зауважень.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка свідчить, що відповідачем частково здійснено позивачу оплату виконаної продукції в загальному розмірі 2 162 000,00 грн. наступним чином: 26.12.2009 в сумі 1 830 000,00 грн., 23.06.2009 в сумі 332 000,00 грн.

07.11.2008 року між позивачем та відповідачем укладено Договорів № 44045/2 на створення та передачу науково-технічної продукції (далі по тексту - Договір №44045/2), за умовами якого (п. 1.1. Договору №44045/2) замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР "Створення обладнання для безприв'язного і прив'язного утримання корів з доїльною установкою "Молокопровід".

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору № 44045/2).

Згідно з п. 2.1. договору №44045/2 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 4 400 000,00 грн. без ПДВ, в 2008 році - 1 160 000,00 грн. без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2009 сторонами внесено зміни до п. 2.1. Договору №44045/2 та визначено, що замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу погодження договірної ціни в 2009 році 1 060 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. Договору №44045/2 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження асигнувань з Державного бюджету України.

На виконання умов договору №44045/2 позивач виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 220 000,00 грн., в т.ч.:

- етап №1. та етап №2.1. - згідно акту №1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 15.12.2008 на суму 1 160 000,00 грн.;

- етап №2.2.1. - згідно акту №1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 01.06.2009 на суму 660 000,00 грн.;

- етап №2.2.2. - згідно акту № 2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 17.12.2009 на суму 400 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що відповідачем прийняті роботи від позивача за вищевказаними актами без жодних зауважень.

Наявна в матеріалах справи банківська виписка свідчить, що відповідачем частково здійснено позивачу оплату виконаної продукції в загальному розмірі 2 015 000,00 грн. наступним чином: 19.12.2008 в сумі 590 000,00 грн., 26.12.2008 в сумі 570 000,00 грн., 26.11.2009 в сумі 195 000,00 грн., 23.06.2009 в сумі 660 000,00 грн.

20.11.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Договорів № 44063/2 на створення та передачу науково-технічної продукції (далі по тексту - Договір №440463/2), за умовами якого (п. 1.1. Договору №44063/2) замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання ДКР "Створення установки для охолодження молока з безпосередньою системою охолодження, ємністю ванн 600, 1200 та 1600 л.".

Строк здачі робіт за договором - грудень 2010 року (п. 1.3. договору №44063/2).

Згідно з п. 2.1. Договору №44063/2 замовник за виконану науково-технічну продукцію перераховує замовнику відповідно до протоколу погодження договірної ціни 3 400 000,00 грн. без ПДВ, в 2009 році - 2 000 000,00 грн. без ПДВ.

Пунктом 2.2. договору №44063/2 від 20.11.2009 визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

На виконання умов договору №44063/2 від 20.11.2009 позивач виготовив науково-технічну продукцію та здійснив поетапну передачу згідно актів здачі-передачі на загальну суму 2 000 000,00 грн., в т.ч.:

- етап №1. - згідно акту №1 здачі-приймання науко-технічної продукції від 22.12.2009 на суму 410 000,00 грн.;

- етап №2. - згідно акту №2 здачі-приймання науко-технічної продукції від 22.12.2009 на суму 1 590 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що відповідачем прийняті роботи від позивача за вищевказаними актами без жодних зауважень.

Договір №44043/2 від 07.11.2008, Договір №44044/2 від 07.11.2008, Договір №44045/2 від 07.11.2008, Договір №44063/2 від 20.11.2009 (далі разом по тексту - Договори).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення умов договорів свої зобов'язання по сплаті за виконані роботи не виконав, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 2 778 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1. ст. 837 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 898 Цивільного кодексу України замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Пунктом 2.2. договорів визначено, що оплата проводиться поетапно за виконану роботу, з попереднім перерахуванням коштів у розмірі до 50% вартості робіт відповідного етапу, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

Згідно з п. 10.2.4. договорів замовник після підписання акту здачі-приймання НТП (науко-технічної продукції) за етапом (або роботи в цілому) по мірі надходження асигнувань з Держбюджету перераховує виконавцю кошти в межах фактичних витрат, але не більше вартості робіт етапу (або роботи в цілому).

Як свідчать матеріали справи всі акти здачі-приймання науково-технічної продукції підписані сторонами у 2008 та 2009 роках.

Законами України "Про державний бюджет на 2008 рік", "Про державний бюджет на 2009 рік", "Про державний бюджет на 2012 рік" серед видатків Державного бюджету передбачено фінансування державної підтримки вітчизняного машинобудування для агропромислового комплексу, в тому числі через механізм здешевлення кредитів (код програмної класифікації 2601160).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, виконав роботи за відповідну плату згідно умов Договорів, а відповідач в порушення умов Договорів не в повному обсязі сплатив на користь позивача вартість науково-технічної продукції, та має перед позивачем заборгованість з їх повної оплати в розмірі 2 778 000,00 грн. (з яких: 155 000,00 грн. - за договором № 44043/2 від 07.11.2008 року; 418 000,00 грн. - за договором №44044/2 від 07.11.2008 року; 205 000,00 грн. - за договором № 4045/2 від 07.11.2008 року; 2 000 000,00 грн. - за договором № 44063/2 від 20.11.2009 року).

На підставі частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 року у справі № 11/446).

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253- 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем підписані Акти звіряння розрахунків від 29.12.2011 року, 01.11.2012 року, 01.12.2012 року та 31.12.2012 року, згідно яких відповідач визнав перед позивачем заборгованість за Договорами в розмірі 2 836 700,00 грн., а тому суд дійшов до висновку що відповідач станом на 31.12.2012 року визнав заборгованість перед позивачем, що є наслідком переривання строку позовної давності з 31.12.2012 року. А тому, суд керуючись положеннями ч. 3 ст. 264 ЦК України, зазначає що трирічний строк позовної давності почався з 31.12.2012 року та закінчується 31.12.2015 року (включно останній день строку позовної давності).

Суд звертає увагу, що позивачем подано позов до суду 28.12.2015 року, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та відбитком календарного штампелю Укрпошта, а тому позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності після того, як відповідачем визнано заборгованість (підписання Акта звіряння розрахунків від 31.12.2012 року).

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 2 778 000,00 грн., нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Брацлав" (22870, м. Вінницька область, Немирівський район, смт. Брацлав, вул. Леніна, 124, ) 2 778 000 (два мільйона сімсот сімдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. - боргу, в тому числі (з яких):

- за Договором №44043/2 на створення та передачу науково-технічної продукції від 07.11.2008 року - 155 000 (сто п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп.;

- за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44044/2 від 07.11.2008 року - 418 000 (чотириста вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп.;

- за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44045/2 від 07.11.2008 року - 205 000 (двісті п'ять тисяч) грн. 00 коп.;

- за договором на створення та передачу науково-технічної продукції № 44063/2 від 20.11.2009 року - 2 000 000 (два мільйона) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Брацлав" (22870, м. Вінницька область, Немирівський район, смт. Брацлав, вул. Леніна, 124, ) 41 670 (сорок одна тисяча шістсот сімдесят) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 07.04.2017 року.