ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.04.2017 Справа № 905/256/17

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Приватного підприємства «Жил-сервіс-1», Донецька область, м. Бахмут

до відповідача: Комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг», Донецька область, м. Бахмут

про: стягнення збитків у розмірі 135879,85 грн., 3% річних у розмірі 6109,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 19.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №01-1985/13.

Позивач, Приватне підприємство «Жил-сервіс-1», Донецька область, м. Бахмут, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг», Донецька область, м. Бахмут про стягнення збитків у розмірі 135879,85 грн., 3% річних у розмірі 6109,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договорів на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій №4 від 04.03.2009р. та №4 від 01.03.2014р., рахунки за активну електроенергію №13/249: за 1 період 2012р., за 2 період 2012р., за 3 період 2012р., за 4 період 2012р., за 5 період 2012р., за 6 період 2012р., за 7 період 2012р., за 8 період 2012р., за 9 період 2012р., за 10 період 2012р., за 11 період 2012р., за 12 період 2012р., за 1 період 2013р., за 2 період 2013р., за 3 період 2013р., за 4 період 2013р., за 5 період 2013р., за 6 період 2013р., за 7 період 2013р., за 8 період 2013р., за 9 період 2013р., за 10 період 2013р., за 11 період 2013р., за 12 період 2013р., за 1 період 2014р., за 2 період 2014р., за 3 період 2014р., за 4 період 2014р., за 5 період 2014р., за 6 період 2014р., за 7 період 2014р., за 8 період 2014р., за 9 період 2014р., за 10 період 2014р., за 11 період 2014р., за 12 період 2014р., за 1 період 2015р., за 2 період 2015р., за 3 період 2015р., за 4 період 2015р., за 5 період 2015р., за 6 період 2015р., платіжні доручення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Через канцелярію суду надав уточнення штрафних санкцій до позовної заяви №9 від 29.03.2017р., в порядку ст. 22 ГПК України, в якій просить стягнути з відповідача збитків у розмірі 135337,93 грн. Також, через канцелярію суду надав додаткові документи, а саме: методику розрахунку збитків (зведені дані 2012р. 2015р.), копії актів приймання-передавання електроенергії Донецькобленерго по місячно за 2015р. (для зразка до методики розрахунку).

Суд розглядає справу з урахуванням наданої заяви, відповідно до ст. 22 ГПК України.

Сума збитків складає у розмірі 135337,93 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву №01-0472/13 від 04.04.2017р., в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що позивач не надав жодного документу в підтвердження надання послуг відповідачу та не надав доказів суду причин пропуску строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

01.03.2014р. між Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради, що діє в інтересах Артемівської міської ради (надалі Власник) з одного боку, Балансоутримувачем житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Артемівська Комунальне підприємство «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» (надалі Замовник), з другого боку та Приватним підприємством «Жил-сервіс-1» (надалі Виконавець), з третього боку, укладено договір на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій №4 (надалі Договір №4 від 01.03.2014р.).

Умовами договору сторони визначили предмет та мету договору, права та обовязки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін за порушення договору, підстави та порядок для зміни або розірвання, строк дії договору.

Предметом договору є передача Замовником на утримання Виконавцю нерухомого майна житлових будинків, споруд та прибудинкових територій, власником якого є територіальна громада міста Артемівська, та передача Замовником Виконавцю функцій з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а Виконавцем прийняття цього майна для здійснення функцій з його утримання та проведення розрахунків із споживачами (п.1.1. Договір №4 від 01.03.2014р.).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з 01.03.2014р. по 28.02.2015р. включно. Договір підлягає пролонгації кожен календарний рік на загальний термін до 28.02.2019р. по результатам проведення щорічного звіту у разі виконання всіх умов договору (п.6.1., п.6.2. Договір №4 від 01.03.2014р.).

Перелік житлових будинків, споруд та іншого майна, що передається на утримання Виконавцю, визначений у Додатку №1, який є невідємною частиною цього договору (п.1.1. Договір №4 від 01.03.2014р.).

Відповідно до п.1.2., п.1.3. Договір №4 від 01.03.2014р., метою є забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого обслуговування та ремонту житлового фонду, його технічного обладнання, надання житлово-комунальних послуг, дотримання санітарного стану прибудинкових територій для створення мешканцям будинків належних умов проживання згідно з нормативно-правовими актами органів та посадових осіб місцевого самоврядування, що діють у сфері житлово-комунального господарства (послуг), а також ведення бухгалтерської, статистичної та іншої, передбаченої законодавством, звітності.

Згідно із п.2.6.29. Договір №4 від 01.03.2014р., виконавець зобовязаний перераховувати на розрахунковий рахунок замовника кошти за послуги з управління житловим фондом та за послуги інформаційно-розрахункового центру в розмірі та порядку, затвердженому рішенням виконкому про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та згідно з положеннями розділу 3 цього договору.

Ведення бази нарахування та сплати платежів за послуги по утриманню житлових будинків та прибудинкових територій виконує інформаційно-розрахунковий центр замовника згідно умов окремого договору між замовником та виконавцем, який обовязково укладається разом з цим договором (п.3.2., п.3.3. Договір №4 від 01.03.2014р.).

Відповідно до п.3.5. Договір №4 від 01.03.2014р., Інформаційно-розрахунковий центр замовника у термін до 15 числа наступного місяця формує акт виконаних робіт та акти звіряння розрахунків за звітний місяць з урахуванням всіх платежів споживачів, пільг та субсидій у звітному місяці, а також відрахувань за послуги з управління житловим фондом та за послуги інформаційно-розрахункового центру згідно діючих тарифів по кожному будинку. Виконавець протягом трьох робочих днів повинен підписати акт звіряння розрахунків та направити його замовнику. Уразі не підписання акту протягом вказаного терміну він вважається діючим у редакції замовника.

Умовами п.2.3.12. Договір №4 від 01.03.2014р., на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів, нижчих від розміру економічно обґрунтуваннях витрат на їхнє виробництво.

В тарифі по витратам електроенергії на житловий фонд відповідачем, як розробником тарифів по сплаті населенням за житлово-комунальні послуги було закладено в період з січня 2012р. по 30.06.2015р. (по день обслуговування позивачем житлового фонду) 99378,29 грн., що було і затверджено Бахмутською (Артемівською) міською радою.

На оплату за використану електроенергію, позивачу виставлені ПАТ «Донецькобленерго» рахунки за активну електроенергію №13/249: за 1 період 2012р., за 2 період 2012р., за 3 період 2012р., за 4 період 2012р., за 5 період 2012р., за 6 період 2012р., за 7 період 2012р., за 8 період 2012р., за 9 період 2012р., за 10 період 2012р., за 11 період 2012р., за 12 період 2012р., за 1 період 2013р., за 2 період 2013р., за 3 період 2013р., за 4 період 2013р., за 5 період 2013р., за 6 період 2013р., за 7 період 2013р., за 8 період 2013р., за 9 період 2013р., за 10 період 2013р., за 11 період 2013р., за 12 період 2013р., за 1 період 2014р., за 2 період 2014р., за 3 період 2014р., за 4 період 2014р., за 5 період 2014р., за 6 період 2014р., за 7 період 2014р., за 8 період 2014р., за 9 період 2014р., за 10 період 2014р., за 11 період 2014р., за 12 період 2014р., за 1 період 2015р., за 2 період 2015р., за 3 період 2015р., за 4 період 2015р., за 5 період 2015р., за 6 період 2015р., належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи.

Згідно до платіжних доручень: №1 від 18.01.2012р., №2 від 14.02.2012р., №3 від 13.03.2012р., №4 від 13.04.2012р., №5 від 15.05.2012р., №6 від 14.06.2012р., №7 від 13.07.2012р., №8 від 13.08.2012р., №1 від 23.01.2013р., №2 від 18.02.2014р., №10 від 04.08.2015р., №1 від 14.02.2013р., №2 від 15.03.2013р., №3 від 11.04.2013р., №3 від 20.05.2013р., №11 від 13.12.2013р., №9 від 11.10.2013р., №10 від 13.11.2013р., №5 від 12.06.2013р., №6 від 10.07.2013р., №7 від 12.08.2013р., №8 від 13.09.2013р., позивачем було здійснено повну оплату за використану електроенергію по житловому фонду у розмірі 234716,22 грн., належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Тобто, збитки позивача, ПП «Жил-сервіс-1», за період з січня 2012р. по 30.06.2015р. склали 135337,93 грн.

04.11.2016р. позивач звернувся до відповідача із претензією про оплату збитків за період з 01.01.2012р. по 30.06.2015р. у розмірі 135337,93 грн.

Предметом судового розгляду є вимога позивача про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 135337,93 грн. внаслідок по затратам електроенергії на житловий фонд за період з 01.01.2012р. по 30.06.2015р.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Так, в силу статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання, згідно статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України).

Статтею 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобовязань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобовязання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно до статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо неналежного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Частиною 1, 2 статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Разом з цим, розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки, у свою чергу, це витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень чинного законодавства, обовязок по відшкодуванню збитків настає для субєктів господарювання у разі порушення господарського зобовязання в результаті невиконання (неналежного виконання) умов договору або внаслідок завдання шкоди без договірних відносин (позадоговірна відповідальність).

Згідно положень статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною першою статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, в тому числі, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною.

Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобовязаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, зобовязаний відшкодувати на вимогу цих субєктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Приписами статті 228 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Отже, з аналізу означених правових норм випливає, що відшкодування збитків, як міра відповідальності за завдану шкоду, можлива виключно за умови наявності факту порушення господарського зобовязання внаслідок неправомірних дій або бездіяльності боржника, які утворюють склад його вини.

За загальним правилом збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке повязане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, тощо. У разі заподіяння збитків потерпіла сторона повинна довести наявність таких збитків, їх розмір, протиправну поведінку боржника у справі, що призвела до їх виникнення, та причинний звязок між протиправною поведінкою боржника та збитками.

Так, юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є закон, а фактичною- вчинення цивільного правопорушення. Тому особа підлягає цивільно-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які створюють склад цивільного правопорушення, а саме: протиправність поведінки, шкода, причинний звязок між ними та вина особи, що заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, для розгляду спору по суті, господарському суду необхідно встановити факт наявності чи відсутності здійснення позивачем вказаних вище витрат, наявності чи відсутності вини відповідача, причино-наслідковий звязок між такими витратами та діями/бездіяльністю відповідача (його виною).

За приписами ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Проте, діючим законодавством обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розміром покладено саме на позивача.

Відносини, пов'язані, зокрема, з житлово-комунальних послуг врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За наведеним у ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначенням, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону і яким.

Тому, позивач мав право звернутися з відповідною заявою до виконкому Артемівської міської ради, як до органу, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», і яким були встановлені тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у м. Артемівську, відповідно до рішення №464 від 09.11.2011р. та до скоригованим рішенням виконкому Артемівської міської ради №67 від 14.03.2012р.

Згідно до ч.10. ст. 31 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів. Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов'язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання. Порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів.

У матеріалах справи відсутня заява про звернення до виконкому Артемівської міської ради для коригування цін.

Як вже зазначалося вище, відповідальність Виконавця визначена п.2.3.12. Договір №4 від 01.03.2014р., на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів, нижчих від розміру економічно обґрунтуваннях витрат на їхнє виробництво.

Умовами договору Договір №4 від 01.03.2014р. не передбачено обовязку Комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» компенсувати позивачу вартість понаднормативних втрат.

Згідно із ч.1. статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно із ч.1. ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З цією нормою Цивільного кодексу України кореспондуються положення глави 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1. ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

Визначені сторонами умови Договору №4 від 01.03.2014р. повністю відповідають принципу свободи договору, встановленого ст. 627 Цивільного кодексу України.

Отже, що стосується встановлення наявності вини відповідача в виникненні понаднормативних втрат електроенергії, суд зазначає, що з наданих позивачем до матеріалів справи документів, не можливо встановити, що понаднормативні втрати електроенергії відбулися саме з вини відповідача, що не підтверджуються та спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що підстави для стягнення збитків у розмірі 135337,93 грн. відсутні.

За таких обставин, через недоведеність позовних вимог належними доказами вимоги позивача про стягнення збитків у розмірі 135337,93 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 207, 208, 509, 626, 627, 638, Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 175, 179, 180, 181, 188, 193, 651, 652 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Жил-сервіс-1», Донецька область, м. Бахмут до Комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг», Донецька область, м. Бахмут про стягнення збитків у розмірі 135337,93 грн. відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Повний текст рішення складено та підписано 07.04.2017р.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99