ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.04.2017 р. Справа№ 914/3564/15

Господарський суд Львівської області розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 комунального підприємства Вулецьке від 23.11.2016 року за вх. № 5590/16 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/3564/15 від 21.12.2015 року:

за позовом: ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго

(м. Львів)

до відповідача (заявника): ОСОБА_1 комунального підприємства Вулецьке

(м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Франківська районна адміністрація ОСОБА_1 міської ради (м. Львів)

третьої особи 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізична особа ОСОБА_2 (м. Львів)

про: стягнення 30435 грн. 98 коп.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: Не зявився.

від відповідача (заявника): ОСОБА_3 довіреність б/н від 13.02.2017 року.

від третьої особи 1: ОСОБА_4 довіреність № 4-35-103 від 13.01.2017 року.

від третьої особи 2: не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до ОСОБА_1 комунального підприємства Вулецьке про стягнення 30435 грн. 98 коп.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року по справі № 914/3564/15 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 комунального підприємства Вулецьке, м.Львів, вул. Братів Тимошенків, 2а (ідентифікаційний код 20813567) на користь ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1 (ідентифікаційний код 05506460) 21 562 грн. 66 коп. основного боргу, 2 836 грн. 34 коп. пені, 288 грн. 61 коп. 3% річних, 5750 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Згідно ст. 91 ГПК України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу. Місцевий господарський суд у триденний строк надсилає одержану апеляційну скаргу разом зі справою, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 106 цього Кодексу, - копіями матеріалів справи відповідному апеляційному господарському суду.

04.01.2016 року за вх. № 7/16-01 в канцелярію Господарського суду Львівської області відповідачем подана Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року по справі № 914/3564/15, в звязку з чим, відповідно до ст. 91 ГПК України, згідно супровідного листа від 11.01.2016 р. справу № 914/3564/15 разом з ОСОБА_5 скаргою спрямовано до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду.

У звязку з цим, матеріали справи були направлені до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду, для перегляду по суті позовних вимог.

Однак, 23.11.2016 року за вх. № 5590/16 відповідачем до канцелярії Господарського суду Львівської області подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року по справі № 914/3564/15.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.11.2016 року вирішення питання про прийняття заяви за вх. № 5590/16 від 23.11.2016 року про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року по справі № 914/3564/15 за нововиявленими обставинами відкладено до повернення зазначених матеріалів до місцевого господарського суду, оскільки, матеріали справи № 914/3564/15 були скеровані до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду. Ухвалою суду від 03.03.2017 року у справі № 914/3564/15, після повернення матеріалів справи до Господарського суду Львівської області, заяву за нововиявленими обставинами призначено до розгляду на 10.03.2017 року. Ухвалою суду від 10.03.2017 року розгляд заяви відкладено до 16.03.2017 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 16.03.2017 року розгляд заяви відкладено до 22.03.2017 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 22.03.2017 року розгляд заяви відкладено до 28.03.2017 року, в звязку з відсутністю представника позивача. Ухвалою суду від 28.03.2017 року розгляд заяви відкладено до 03.04.2017 року, в звязку з відсутністю представника позивача.

Заявник (відповідач) вимог ухвали суду від 03.03.2017 року, про відкладення від 10.03.2017 року, від 16.03.2017 року, від 22.03.2017 року, від 28.03.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

22.03.2017 року за вх. № 1300/17 заявник (відповідач) подав клопотання про залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Франківську районну адміністрацію ОСОБА_1 міської ради, обгрунтовуючи це тим, що Франківська районна адміністація ОСОБА_1 міської ради та ФО ОСОБА_2 були залучені в якості третіх осіб до розгляду апеляційної скарги, яка переглядалась Апеляційним господарським судом Львівської області.

28.03.2017 року за вх. № 12151/17 заявник (відповідач) подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

03.04.2017 року за вх. № 12547/17 заявник (відповідач) подав пояснення по справі.

Позивач вимог ухвали суду від 03.03.2017 року, про відкладення від 10.03.2017 року, від 16.03.2017 року, від 22.03.2017 року, від 28.03.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 303 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів за 31.03.2017 року, а явка позивача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

28.03.2017 року за вх. № 12150/17 позивач подав заяву по справі.

Третя особа 1 вимог ухвали суду від 28.03.2017 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання забезпечила.

28.03.2017 року за вх. № 12152/17 третя особа 1 подала клопотання по справі

03.04.2017 року за вх. № 12549/17 третя особа 1 подала відзив на заяву відповідача по справі.

Третя особа 2 вимог ухвали суду від 28.03.2017 року не виконала, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 304 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 31.03.2017 року, а явка третьої особи 2 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник зазначає, що 21.12.2015 р. Господарським судом Львівської області (суддя Мазовіта А.Б.) було винесено рішення по справі № 914/3564/15 за позовом ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (надалі - позивач) до ОСОБА_1 комунального підприємства «Вулецьке» (надалі - відповідач), згідно з яким, позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено та вирішено стягнути з ЛКП «Вулецьке» 21562,66 грн. основного боргу, 2836,34 грн. - пені, 288,61 грн. - 3% річних, 5750,93 грн. інфляційних втрат та 1218,00 грн. судового збору.

За твердженням заявника, після прийняття вищезазначеного рішення та набрання ним законної сили відповідачу стали відомі обставини, які мають істотне значення для справи та існували на час розгляду справи. Так, зокрема, 10 листопада 2016 р. ЛКП «Вулецьке» дізналося про те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 р. у справі № 465/2569/13-ц приміщення за адресою: м. Львів, вул. Лазаренка, 5 (площа 58 м.кв.) передано від ОСОБА_6 для ОСОБА_7.

Заявник зазначає, що в той же час, 28.05.2012 року між ОСОБА_1 міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 комунальним підприємством «Вулецьке» укладено Договір № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» бере на себе зобов'язання постачати ЛКП «Вулецьке» теплову енергію в будинок № 5 на вул. Лазаренка у м. Львові для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а ЛКП зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Додатком № 1 до Договору встановлено, що постачання теплової енергії проводилося в службове приміщення ЛКП «Вулецьке» за адресою: м. Львів, вул. Ак. Лазаренка, 5.

Заявник зазначає, що дане нежитлове приміщення ЛКП використовувало у своїй господарській діяльності відповідно до Договору оренди № Ф-6003-8 від 15 лютого 2008 року, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради та ЛКП «Вулецьке».

Однак, 01 серпня 2013 року ЛКП «Вулецьке» відмовилося від оренди нежитлових приміщень, про що було укладено Акт приймання-передачі між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради та ОСОБА_1 комунальним підприємством «Вулецьке». Відповідно до даного Акту прийому-передачі, ЛКП «Вулецьке», як орендар передало Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради вказане нежитлове приміщення та як балансоутримувач будинку, де знаходиться нежитлове приміщення - прийняло його.

Таким чином, на думку заявника, між орендарем та балансоутримувачем майна, існує істотна відмінність, отже орендар користується нежитловим приміщенням, а балансоутримувач здійснює утримання будинку, де знаходиться нежитлове приміщення.

Заявник зазначає, що в період з 01.07.2015 р. до 31.07.2015 р., протягом якого нарахована заборгованість за постачання теплової енергії в гарячій воді в будинок № 5 на вул. Лазаренка, дане приміщення перебувало у приватній власності. Зазначені докази доводять позицію відповідача про те, що дана заборгованість не повинна стягуватися з ЛКП «Вулецьке», оскільки нежитлові приміщення на вул. Лазаренка, 5 не використовувалися і не могли використовуватися як службові з 2013 р., а постачання теплової енергії в гарячій воді, згідно Додатку № 1 до Договору № 1392/Ф від 28.05.2012 р., проводилося в службове приміщення ЛКП «Вулецьке».

Заявник зазначає, що Франківська районна адміністрація ЛМР та ЛКП «Вулецьке» неодноразово зверталися до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з проханням припинити дію Договору, однак ці прохання залишилися без задоволення. 27.12.2013 року ЛКП «Вулецьке» звернулося до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з проханням припинити дію Договору № 1392/Ф від 28.05.2012 р. 28.04.2014 року було скеровано лист № 180-вих начальнику служби обліку та збуту теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго» з проханням внести зміни до Договору, який зареєстрований у вхідній документації ЛМКП «Львівтеплоенерго», оскільки ЛКП «Вулецьке» отримало відповідь на даний лист. 04.06.2014 року ЛКП «Вулецьке» повторно звернулося з проханням відєднати дане приміщення від систем центрального опалення.

На думку заявника, беручи до уваги наведені вище обставини, заборгованість у сумі 30538,54 грн. жодним чином не стосується відповідача.

Заявник зазначає, що долучені до матеріалів справи оригінал заяви ЛКП «Вулецьке» про видачу рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/2569/13-ц від 25.04.2013 р. підтверджує дату, коли ЛКП «Вулецьке» могло стати відомо про те, що спірне приміщення за адресою: м. Львів, вул. Лазаренка, 5 перебуває у приватній власності. Отримавши належним чином завірені копії рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/2569/13-ц від 25.04.2013 р., ухвали Франківського районного суду м. Львова про виправлення описки від 07.05.2013 р., ухвали Апеляційного суду Львівської області про закриття апеляційного провадження від 08.02.2016 р. доводять, що спірне приміщення за адресою: м. Львів, вул. Лазаренка, 5 таки дійсно перебуває у приватній власності.

За твердженням заявника, на момент розгляду справи та винесення рішення Господарського суду Львівської області № 914/3564/15 від 21.15.2015 р., а ні позивачу, а ні відповідачу про дану обставину не було відомо.

Заявник зазначає, що під час розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області №914/3564/15 від 21.15.2015 р., судом апеляційної інстанції досліджено вказані факти, однак їм надано критичну оцінку оскільки, у відповідності до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу лише за наявними у справі доказами. Оскільки, вказані обставини мають вагоме значення для вирішення справи, з урахуванням того, що ЛКП «Вулецьке» не могло бути споживачем послуг, наданих ЛМКП «Львівтеплоенерго», з причини не використання спірного приміщення, рішення Господарського суду Львівської області №914/3564/15 від 21.15.2015 р. підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Третя особа 1 у своїх поясненнях зазначає, що щодо задоволення заяви ЛКП «Вулецьке» не заперечує, виходячи з обставин, зазначених у заяві та поясненнях заявника.

На момент розгляду заяви позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на заяву не подав.

На момент розгляду заяви третя особа 2 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, відзиву на заяву не подала.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного:

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. Така форма захисту передбачена розділом 13 Господарського процесуального кодексу України.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Отже, підстави на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами мають місце лише в тому разі, коли будуть встановлені факти, які спростовують наявність порушення права чи інтересів безпосередньо позивача, а не взагалі з будь-яких питань, де, як вважає заявник, є порушення норм чинного законодавства України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р. по справі № 914/3564/15, що залишене без змін Постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 21.12.2016 року по справі № 914/3564/15 встановлено, що за приписами ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до вимог ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГК України, загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такі ж вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із матеріалами справи, 28 травня 2012 року Львівське міське комунальне підприємство Львівтеплоенерго (теплопостачальна організація) та Львівське міське комунальне підприємство Вулецьке (споживач) уклали Договір № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір), за умовами якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач (відповідач) зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Додатком № 1 до даного Договору встановлено обсяги постачання теплової енергії. Відповідно до цього додатку, позивач постачає теплову енергію до службового приміщення відповідача за адресою м. Львів, вул. Лазаренка, 5.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідно до п. 7.2.3. Договору, за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач (відповідач) сплачує теплопостачальній організації (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Згідно з п. 10.1. Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01 жовтня 2013 року.

Згідно з п 10.4. Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов укладеного сторонами 28 травня 2012 року Договору № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

У своєму рішенні по даній справі Господарський суд Львівської області констатував, що укладений сторонами 28 травня 2012 року Договір № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді чинний і дійшов висновку, щодо наявності прострочення виконання зобовязання боржником, що, в свою чергу, є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається. Заборгованість відповідача з оплати вартості послуг за Договором № 1392/Ф за період з червня 2014 року до липня 2015 року становить 21562,66 грн. За прострочення виконання грошового зобовязання з оплати вартості теплової енергії в гарячій воді, відповідачу підставно і обґрунтовано нараховано 2836,34 грн. пені за період з січня до червня 2015 року та 288,61 грн. - 3% річних та 5750,93 грн. - інфляційних втрат за період з червня 2014 року до липня 2015 року та присудив стягнути ці кошти з відповідача на користь позивача.

Суд відхилив заперечення представника відповідача на позов і, виходячи із приписів ст.ст. 6, 204, 526, 627, 628, 629, 631, 638, 651, 654 ЦК України, ст.ст. 179, 188, 193 ГК України, вказав, що, укладаючи Договір № 1392/Ф, сторони узгодили істотні умови договору, в тому числі узгодили строк та можливість продовження його дії за відсутності заперечень сторін, надали визначеної законом форми, під час укладення вищевказаного Договору жодних розбіжностей щодо умов Договору у сторін не виникало. За відсутності заперечень термін дії Договору неодноразово продовжувався. Відтак, умови Договору № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 28 травня 2012 року є для сторін цього договору обовязковими для виконання.

Суд наголосив, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту надіслання позивачу в порядку, передбаченому статтею 188 ГК України, пропозиції про розірвання Договору № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 28 травня 2012 року. Суд не прийняв до уваги посилання представника відповідача на лист за вих. № 180 від 28.04.2014 р., яким відповідач повідомляв позивача про необхідність внесення змін до Договору, оскільки відповідач не надав суду ні листа з таким вихідним номером та датою, ні доказів його надсилання. Не взяв суд до уваги і посилання відповідача на листи за вих. № 599-вих. від 27.12.2013 р., вих. № 235 вих. від 04.06.2014 р., вих. № 355 вих. від 21.09.2015 р., оскільки доказів надсилання таких листів позивачу відповідач не представив. Суд розцінив витяг з журналу вихідної інформації ЛКП Вулецьке, як неналежний доказ, оскільки у журналі зазначено лише про реєстрацію під певним номером кореспонденції. Вказані відмітки не засвідчують факту надіслання поштовим звязком чи факту передачі уповноваженій особі позивача особисто такої кореспонденції. Крім того, представник позивача в судових засіданнях зазначив, що пропозицій від відповідача про розірвання вищевказаного Договору позивач не отримував. Отже, укладений сторонами 28 травня 2012 року Договір № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді чинний. З огляду на це, відмова головного інженера відповідача від підпису на Акті від 22 жовтня 2014 року про включення системи теплоспоживання не припиняє дію означеного Договору і не заперечує самого факту отримання відповідачем послуг з теплопостачання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 26 Закону України Про житлово-комунальні послуги, у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, а інша сторона у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду, а у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з п. 10.2. Договору № 1392/Ф, такий припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення судом; ліквідації сторін.

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у своїй постанові по даній справі вважає, що Господарський суд Львівської області дослідив усі обставини справи, надані докази, дав їм належну юридичну оцінку та правильно застосував норми матеріального і процесуального права щодо вирішення спору.

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд зазначає, що в апеляційній скарзі та у додаткових письмових і усних поясненнях до апеляційної скарги відповідач не спростував висновків, обґрунтувань і доводів суду першої інстанції щодо чинності Договору № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді та його виконання позивачем, заборгованої суми й прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати вартості наданих послуг з постачання теплової енергії.

Також суди вказали, що не може бути підставою для припинення зобовязань за Договором № 1392/Ф існування інших обставин, наведених відповідачем, зокрема, факт повернення приміщення за адресою м. Львів, вул. Лазаренка, 5 орендодавцю, надання дозволу фізичній особі на переобладнання цього приміщення, тощо, оскільки такі обставини не припиняють зобовязання сторін за Договором лише у звязку з їх існуванням, тобто, без необхідності дотримання положень ст. 188 ГК України, ст.ст. 551, 654 ЦК України. Наведені відповідачем обставини також не припиняють зобовязань сторін в силу прямої вказівки закону та не є такими, які передбачені умовами Договору для припинення зобовязання (п. 10.2. Договору). Доказів визнання Договору №1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 28.05.2012 р. недійсним або розірваним судом згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, відповідачем не представлено. Відтак, суд першої інстанції констатував, що зазначені відповідачем обставини не можуть слугувати підставою для невиконання зобовязань за Договором № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 28 травня 2012 року.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Доказів визнання Договору №1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 28.05.2012 р. недійсним або розірваним судом, відповідачем не представлено.

Відповідно до вимог ст. 112 ГПК України, підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judikata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду справи та винесення нового рішення. Таким чином, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності факту істотних обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 1 Першого протоколу до неї.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, на виконання умов якого відповідачу надано відповідні послуги. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості теплової енергії в гарячій воді за період часу з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. не виконав, заборгованість за вказаний період становить 21 562 грн. 66 коп. У звязку з порушенням строків оплати вартості теплової енергії в гарячій воді, відповідачу нараховано пеню в розмірі 2836 грн. 34 коп., 3% річних в розмірі 288 грн. 61 коп. та інфляційні втрати в розмірі 5750 грн. 93 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, становить 30 435 грн. 98 коп.

У своїй заяві як нововиявлені обставини заявником зазначено те, що 10 листопада 2016 р. ЛКП «Вулецьке» дізналося, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 р. у справі № 465/2569/13-ц приміщення за адресою: м. Львів, вул. Лазаренка, 5 (площа 58 м.кв.) передано від ОСОБА_6 до ОСОБА_7.

Однак, копія судового рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 р. по справі № 465/2569/113ц, була представлена самим заявником ОСОБА_1 апеляційногому господарському суду разом з додатковими поясненнями до апеляційної скарги за вх. № 01-04/5480/16 від 28.07.2016 р. (ІІ том а.с. 19-20), а також на нього мало місце посилання в поясненнях відповідача за вх. № 01-04/6547/16 від 07.09.2016 р. (ІІ том а.с. 35-36), за вих. № 2-21048-ф-35 від 06.09.2016 р. (ІІ том а.с. 37), за вх. № 01-04/7599/16 від 19.10.2016 р. (ІІ а.с. 63), в якому зазначено, що відповідач дізнався про ці обставини 03.01.2016 року та в заяві про долучення доказів до матеріалів справи за вх. № 01-04/7598/16 від 19.10.2016 р. (ІІ том а.с. 53), до якої також долучено вищезазначене рішення. Отже, вказані як нововиявлені обставини не могли не оцінюватися при розгляді ОСОБА_1 апеляційним господарським судом поданої відповідачем ОСОБА_5 скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р.

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги по даній справі були обґрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе господарських зобовязань згідно умов укладеного сторонами 2013 року Договору №1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 28.05.2012 р. за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р.

Відповідач не спростував висновків, обґрунтувань і доводів суду першої інстанції щодо чинності Договору № 1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді та його виконання позивачем, наявність заборгованої суми й прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати вартості наданих послуг з постачання теплової енергії

Отже, обставини, про які йдеться у рішенні Франківського суду м. Львова від 25.04.2013 р. у справі № 465/2569/1313-ц, ніяким чином не стосуються порушення виконання заявником своїх господарських зобовязань, взятих на себе згідно умов підписаного сторонами Договору № 1392/Ф, стягнення заборгованості за неналежне виконання якого є предметом даного позову.

Таким чином, зазначені відповідачем обставини не можуть слугувати підставою для невиконання ним зобовязань за Договором №1392/Ф про постачання теплової енергії в гарячій воді від 28.05.2012 р.

Відтак, доводи, викладені в заяві, не можуть бути підставою для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р. у справі № 914/3564/15, оскільки не спростовують викладеного та ґрунтуються на переоцінці доказів. Виходячи з того, що обставини, які можуть бути підставою для перегляду рішення за новоявленими обставинами відсутні, підстав для скасування рішення у справі та задоволення заяви немає, як того вимагають норми ст.ст. 33, 112 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 2 ст. 43 ГПК України, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 43 ГПК України, визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Отже, позиція позивача, що зазначена в заяві представника позивача від 28.03.2017 року за вх. № 12150/17, без належного обґрунтування, не може бути підставою для задоволення заяви відповідача.

В звязку з вищевикладеним, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 35, 43, 49, 86, 112-114 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 комунального підприємства Вулецьке від 23.11.2016 року за вх. № 5590/16 про перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 р. у справі № 914/3564/15 за нововиявленими обставинами - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року у справі № 914/3564/15 - залишити без змін.

Суддя Пазичев В.М.