ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа № 911/402/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро», с.Іванків

про стягнення 615001,36 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро» (далі відповідач) про стягнення 615001,36 грн.

Провадження у справі №911/402/17 порушено відповідно до ухвали суду від 13.02.2017 року та призначено справу до розгляду на 02.03.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 02.03.2017 року без поважних причин не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 16.03.2017 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 16.03.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання 16.03.2017 року витребуваних ухвалою суду документів не подав. Розгляд справи відкладався до 06.04.2017 року.

В судовому засіданні 06.04.2017 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позов визнав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 14.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паркагро» (відповідач) був укладений Договір №2-1403/пр1365сг (надалі - Договір), у відповідності до якого позивач зобов'язався передати товар, а відповідач прийняти товар і оплатити його на умовах Договору.

Позивач виконав свої зобовязання, поставивши на адресу відповідача товар: 311 мішків насіння сільськогосподарських культур на загальну суму 600 433,20 грн., що підтверджується видатковими накладними: №Н-БК-0104-004 від 01.04.2016 року; № Н-БП-0104-006 від 01.04.2016 року; №Н-ВП-0404-005 від 04.04.2016 року; № Н-ВК-0404-006 від 04.04.2016 року. Товар відпускався представнику відповідача ОСОБА_3 за довіреністю №6 від 29.03.2016 року.

Згідно з умовами вищезазначеного Договору (пункт 6.1) відповідач зобов'язався оплатити товар:

- згідно Додатку №1 від 14.03.2016 року до Договору: 20 % від загальної вартості, а саме 73 800,00 грн. в строк до 10.08.2016 року, 80 % від загальної вартості, а саме 295 200,00 грн. в строк до 01.12.2016 року;

- згідно Додатку №2 від 14.03.2016 року до Договору: 20 % від загальної вартості, а саме: 24 213,84 грн. в строк до 10.08.2016 року, 80 % від загальної вартості, а саме 96 855,36 грн. в строк до 01.12.2016 року;

- згідно Додатку №3 від 14.03.2016 року до Договору: 20 % від загальної вартості, а саме: 22 072,80 грн. в строк до 10.08.2016 року, 80 % від загальної вартості, а саме 88 291,20 грн. в строк до 01.12.2016 року.

На виконання грошових зобовязань з оплати поставленого товару згідно Договору відповідач сплатив лише 120 086,64 грн. згідно витягу з банківської виписки: від 09.08.2016 року на суму 22 072,80 грн.; від 09.08.2016 року на суму 24 213,84 грн.; від 09.08.2016 року на суму 73 800,00 грн.

Решта поставленого товару відповідачем своєчасно та в повному обсязі не оплачено на суму 480 346,56 грн.

Укладаючи Договір №2-1403/пр1365сг від 14.03.2016 року, сторони в п.п. 11.2. та 11.4. Договору встановили, що за порушення строків виконання зобов'язань передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України нарахованої на суму заборгованості за кожен день прострочки, а в разі ухилення від оплати вартості товару понад п'ятнадцять днів покупець, крім пені, сплачує продавцеві штраф в розмірі 20% від загальної вартості товару.

У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 26 131,23 грн. пені та 96 069,31 грн. штрафу. Також, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 9 654,49 грн. інфляційних втрат та 2 799,77 грн. 3% річних за прострочку виконання грошового зобовязання з оплати поставленого товару.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 480 346,56 грн., що відповідачем визнано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

Як передбачено п. 4 ОСОБА_4 господарського суду від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

В разі порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, штрафу, річних та інфляційних, судом встановлено, що нарахування проведені на фактичну суму заборгованості в залежності від періодів її виникнення та часткових сплат, у відповідності до норм чинного законодавства, від так позовні вимоги у відповідній частині правомірні і підлягають задоволенню шляхом стягнення 26 131,23 грн. пені, 96 069,31 грн. штрафу, 9 654,49 грн. інфляційних втрат та 2 799,77 грн. 3% річних.

Відповідач в ході розгляду спору позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що зазначив в поданій до суду письмовій заяві про розстрочку виконання судового рішення.

В обґрунтування наявності підстав для розстрочки виконання судового рішення відповідач зазначив, що сплата одразу всієї присудженої суми є непомірною для підприємства відповідача. Вжиття заходів примусового виконання судового рішення заблокує роботу підприємства, що згодом взагалі унеможливить виконання судового рішення. Питання про розстрочку погоджено з позивачем згідно наведеного в заяві графіку, яки також підписано представниками стягувача та боржника. Зокрема, сторони погодили розстрочку виконання судового рішення шляхом сплати:

- 200 000,00 грн. основного боргу та 9 225,02 грн. судового збору - до 15.04.2017 року;

- 280 346,56 грн. основного боргу та 28 034,66 грн. штрафу до 20.09.2017 року;

- 26 131,23 грн. пені, 68 034,65 грн. штрафу, 2 799,77 грн. 3% річних та 9 654,49 грн. інфляційних втрат - до 31.12.2017 року.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, підписаній відповідачем, яка долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Враховуючи, що в ході розгляду спору судом встановлено зобовязання відповідача сплатити на користь позивача 480 346,56 грн. основного боргу, 26 131,23 грн. пені, 96 069,31 грн. штрафу, 9 654,49 грн. інфляційних втрат та 2 799,77 грн. 3% річних, що відповідачем визнано, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідач надав суду заяву про розстрочку виконання рішення суду, в якій просить розстрочити рішення суду згідно з погодженим з позивачем графіком.

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за № 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приймаючи до уваги клопотання відповідача, доводи позивача, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити та надати відповідачу розстрочку виконання судового рішення на два роки.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем визнані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркагро» (08335, Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Жовтнева, будинок 81-Г, код 37905310) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, будинок 34-Б, код 30674952) 480 346,56 грн. основного боргу, 26 131,23 грн. пені, 96 069,31 грн. штрафу, 9 654,49грн. інфляційних втрат, 2 799,77грн. 3% річних та 9225,02 грн. витрат по сплаті судового збору, з розстрочкою виконання судового рішення шляхом сплати згідно з графіком:

- 200 000,00 грн. основного боргу та 9 225,02 грн. судового збору - до 15.04.2017 року;

- 280 346,56 грн. основного боргу та 28 034,66 грн. штрафу до 20.09.2017 року;

- 26 131,23 грн. пені, 68 034,65 грн. штрафу, 2 799,77 грн. 3% річних та 9 654,49 грн. інфляційних втрат - до 31.12.2017 року.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 14.04.2017 р.