РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017Справа №910/22199/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛГЗ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Київенерго"

про визнання правочину укладеним

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Блажкевич С.В. - за довіреністю від 09.02.2014 року;

від відповідача: Приступко О.О - за довіреністю від 10.01.2017 року; Клименко І.В. - за довіреністю від 10.01.2017 року; Славов В.О. - за довіреністю від 22.08.2016 року; Сіряченко Т.В. (директор);

від третьої особи: Браницький Д.Ю. - за довіреністю №91/201/10/03-3 від 03.10.2016 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛГЗ" про визнання правочину укладеним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.12.2015 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією про укладання/підписання договору про технічне забезпечення електропостачання споживачів від 25.12.2015 року разом із додатками, для цього позивач надав відповідачу 15-ти денний строк для розгляду даної пропозиції, однак звернення позивача відповідачем залишено без розгляду.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов та визнати договір про технічне забезпечення електропостачання споживача від 25.12.2015 р. разом із додатками укладеним між Приватним акціонерним товариством «ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛГЗ».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року порушено провадження у справі, призначено її розгляд на 18.01.2017 року, а також залучено до участі у справі Публічное акціонерне товариство "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2017 року розгляд справи відкладено на 01.02.2017 року та зобов'язано позивача надати додаткові докази по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 року відкладено розгляд справи на 01.03.2017 року.

В судовому засіданні 01.03.2017 року оголошено перерву до 21.03.2017 року.

В судовому засіданні 21.03.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити, пре станик третьої особи надав усні пояснення по справію

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 14.03.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2001 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КЛГЗ" (далі по тексту - ТОВ «КЛГЗ», відповідач), на підставі Договору купівлі продажу цілісного майнового комплексу, викупив Цілісний майновий комплекс, до складу якого входили всі системи його електричного забезпечення, в т.ч. ТП 3333 разом з засобами обліку і відповідним кабельним господарством, яке було розташоване на території цього купленого ЦМК.

20.07.2001 року між Приватним акціонерним товариством "ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ" (далі по тексту - позивач, ТОВ «Фармацевтичне підприємство Спратлі») укладено Договір на постачання електричної енергії №8500.

В матеріалах справи наявний Акт від 20.07.2001 року розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

У грудні 2005 року між Відповідачем та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі по тексту - третя особа, ПАТ «Київенерго») укладено договір на постачання електричної енергії (далі - Договір електропостачання) та узгоджені технічні умови на приєднання об'єкта до електричних мереж. Відповідно до п. 2.3 цього договору сторони зобов'язалися укласти додаткові договори передбачені чинним законодавством та Правилами користування електричною енергією (далі - Правила) у разі обґрунтованої присутності третьої сторони (основного споживача, електропередавальної організації у ході забезпечення споживача електричною енергією), і розділом 8 договору передбачені взаємовідносини з третьою стороною, об'єктивно присутньою при забезпеченні споживача електричною енергією.

У матеріалах справи наявний Договір оренди від 01.08.2013 року, укладений між Позивачем, як орендарем, та Відповідачем, як орендодавцем, предметом якого є оренда обладнання трансформаторної підстанції ТП 3333.

30.12.2015 року Позивач звернувся до Відповідача з листом від 29.12.2015 за №119 (т. 1 а.с. 10) в якому викладена пропозиція підписати договір, до даного листа додано підписаний Позивачем текстом Договору про технічне забезпечення електропостачання споживача від 25.12.2015р. Зазначений лист вручено відповідачу 04.01.2016 року.

Лист від 29.12.2015 за №119 залишився відповідачем без відповіді.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30.12.2015 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією про укладання/підписання договору про технічне забезпечення електропостачання споживачів від 25.12.2015 року разом із додатками, для цього позивач надав відповідачу 15-ти денний строк для розгляду даної пропозиції, однак звернення позивача відповідачем залишено без розгляду, в зв'язку з чим позивач просить суд визнати укладеним договір про технічне забезпечення електропостачання споживачів від 25.12.2015 року в редакції позивача (текс договору додано до позовної заяви).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Взаємовідносини в сфері електроенергетики регулюються, зокрема, нормами ЦК України, ГК України, Закону України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996, у редакції постанови НКРЕ від 17.05.2005 № 910 зі змінами та доповненнями (далі - ПКЕЕ), та іншими нормативно-правовими актами у сфері електроенергетики.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п. 1.5 ПКЕЕ, у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань вносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Пунктом 1.2 ПКЕЕ наведені наступні терміни та визначення:

договір про постачання електричної енергії - домовленість двох сторін (постачальник за регульованим тарифом і споживач), встановлює зміст та правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно законодавства України;

договір про технічне забезпечення електропостачання споживача - домовленість двох сторін (споживач та електропередавальна організація або основний споживач), встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час технічного забезпечення постачання електричної енергії;

технічне забезпечення електропостачання споживача (субспоживача) - забезпечення власником електричних мереж технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії в точку приєднання електроустановок споживача (субспоживача) в певних обсягах у межах дозволеної потужності споживача (субспоживача) з показниками параметрів якості електричної енергії в точці приєднання електроустановок споживача (субспоживача) відповідно до умов договору;

договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між електропередавальною організацією (ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами) та основним споживачем під час передачі (транзиту) електричної енергії технологічними електричними мережами;

споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору;

основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації;

субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача;

власник електричних мереж - юридична або фізична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для передачі та/або розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 1.7 ПКЕЕ, у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору.

Основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а субспоживачу у разі дотримання ним вимог їх Правил в укладенні (переукладенні) договору про технічне забезпечення електропостачання споживача в передбачених цими Правилами випадках.

На виконання вимог ПКЕЕ між учасниками спірних правовідносин укладено Договір постачання електричної енергії №85006 від 20.07.2000р. (Третя особа - енергопостачальник, Позивач - споживач, субспоживач).

Неукладеним залишається Договір про спільне використання технологічних електричних мереж (в позовні заяві позивач посилається на вказаний договір, однак не надає доказів його існування/укладання між Відповідачем та третьою особою), умовами якого має бути визначено що електропостачання Позивача (споживача) обумовлено здійснювати через ТП-3333, яке є власністю Відповідача (власник мереж).

Також залишається неукладеним передбачений ПКЕЕ договір про технічне забезпечення електропостачання споживача між Позивачем (субспоживач) та Відповідачем (власник мереж), про спонукання до укладення якого у запропонованій Позивачем редакції він заявляє вимоги по первісному позову.

Згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині 1 статті 179 ГК України, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Як встановлено судом та обґрунтовано вище укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача між Позивачем, як субспоживачам, та Відповідачем, як власником мереж, є обов`язковим в силу вимог закону.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Статтею 181 ГК України, зокрема, передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Судом встановлено факт звернення Позивача до Відповідача листом від 29.12.2015р. за №119, з доданим до нього підписаним Позивачем текстом Договору про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Відповідно до п. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, пункт 5.4 ПКЕЕ передбачає перелік документів та заяв, які заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації для укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, та вказує, що ініціатором укладення відповідного договору може бути будь-яка із сторін такого договору.

Пункт 5.17 ПКЕЕ містить перелік істотних умов договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, та зокрема, обсяг передачі електричної енергії та договірної граничної величини електричної потужності, режими постачання, величини дозволеної та приєднаної потужності електроустановок субспоживача, а п. 5.18 ПКЕЕ визначає перелік документів, які є невід'ємними частинами такого договору, та до яких зокрема належить: акт про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін та схема електропостачання, зазначення точок приєднання і ліній, що живлять струмоприймачі субспоживача.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГПК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Як уже було вказано вище судом, порядок укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, істотні умови такого договору та перелік документів, які слід долучити до договору та які є його невід'ємними частинами визначено п.п. 5.4, 5.17, 5.18 ПКЕЕ.

Відповідно до п. 1.7 ПКЕЕ основний споживач не має права відмовити субспоживачу у разі дотримання ним вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договору про технічне забезпечення електропостачання споживача в передбачених цими Правилами випадках.

Положеннями ПКЕЕ передбачено обов'язкове зазначення в договорі про технічне забезпечення електропостачання споживача (додатках до договору) електрообладнання (в тому числі ТП), яке задіяне в схемі електропостачання споживача (субспоживача), складання відповідної схеми, а акт розмежування балансової та експлуатаційної відповідальності сторін є невід'ємною частиною такого договору.

Проте, передумовою укладання договору про технічне забезпечення електропостачання споживача є наявність Договору про спільне використання технологічних електричних мереж (укладеного між відповідачем та третьою особою).

Отже, загалом правовідносини, які склалися між сторонами оформлені неналежним чином та вимагають укладення обов'язкового в силу положень ПКЕЕ договору про технічне забезпечення електропостачання споживача між Позивачем (субспоживач) та Відповідачем (власник мереж), однак укладання вказаного договору передує укладання Договору про спільне використання технологічних електричних мереж (укладеного між відповідачем та третьою особою), доказів укладання якого позивачем не надано, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суддя -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 10.04.2017 року.