РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017Справа №910/2548/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська енерго компанія"

про стягнення 108 671,60 грн.

Представники сторін:

від позивача: Коваль Н.В. - представник за довіреністю № б/н від 10.01.2017 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська енерго компанія" про стягнення 108 671,60 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.11.2015 року між сторонами укладений договір доручення № 77-11/15.

На виконання умов вказаного договору позивачем перераховано відповідачеві з 20.11.2015 року по 09.12.2015 року 99 000,00 грн., однак, відповідач не виконав умови договору.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою до відповідача про стягнення основної заборгованості в розмірі на суму 99 000,00 грн., інфляційних збитків у сумі 11 803,95 грн. та три проценти річних у сумі 3 067,64 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.02.2017 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 14.03.2017 року.

Представник відповідача в судове засідання 14.03.2017 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.02.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача з'явився у судове засідання, не виконав вимоги ухвали суду від 21.02.2017 року та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.03.2017 року розгляд справи перенесено на 03.04.2017 року.

03.04.2017 року до канцелярії суду позивач подав документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2017 року.

У судове засідання 03.04.2017 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 21.02.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 2, БЦ «Парус», яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 20.02.2017 року є місцезнаходженням відповідача.

Представник позивача у судове засідання з'явився, подапозовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст. 1000 ЦК за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

18.11.2015 року між позивачем, як довірителем, та відповідачем, як повіреним, укладений договір доручення № 77-11/15.

Відповідно п. 1.1. договору у відповідності з цим договором довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов'язання сплатити від імені довірителя, частково за рахунок коштів довірителя, частково за рахунок власних коштів на користь НАК «Нафтогаз» вартість спожитого природного газу у сумі 99 000,00 грн. за зобов'язаннями, що виникли на підставі договору постачання природнього газу № 78-11/154 від 26.11.2015 року, укладений між кредитором і довірителем.

Відповідно до п. 1.2. договору доручення вважається виконаним після перерахування в повному обсязі сум, визначених в п. 1.1. цього договору на розрахунковий рахунок кредитора за наступними реквізитами: р/р40643 в ДКСУ в м. Києві, МФО 820172.

П. 1.4. договору передбачено, що для виконання доручення з метою забезпечення повіреного засобами, необхідними для виконання доручення за цим договором, довіритель перераховує на рахунок повіреного кошти в розмірі 60 000,00 грн. з подальшим врахуванням даних коштів при компенсації коштів повіреному за сплату від імені довірителя заборгованості перед кредитором.

На виконання умов вказаного договору позивачем перераховано відповідачеві з 20.11.2015 року по 09.12.2015 року 99 000,00 грн., що підтвержується банківськими виписками № 0000847 від 20.11.2015 року на суму 20 000,00 грн., № 0000858 від 25.11.2015 року на суму 10 000,00 грн., № 0000868 від 27.11.2015 року на суму 10 000,00 грн., № 0000886 від 03.12.2015 року на суму 20 000,00 грн., № 0000902 від 08.12.2015 року на суму 20 000,00 грн., № 0000907 від 09.12.2015 року на суму 19 000,00 грн., копії яких є в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1.3. договору після виконання доручення власними коштами повіреного довіритель, протягом 30 календарних днів з моменту зарахування таких коштів на рахунок кредитора має компенсувати повіреному таку ж суму коштів шляхом перерахування на рахунок повіреного. Факт та дата зарахування грошових коштів на рахунок кредитора підтверджується та встановлюється за актом звіряння взаєморозрахунків, складених між кредитором та довірителем на кінець кожного календарного місяця або на підставі платіжного доручення про перерахування грошових коштів (завіреного належним чином банківською установою) направленого на адресу довірителя.

Відповідно до п. 2.4.2 договру довіритель має право за погодженням з повіренним змінювати умови доручення.

Відповідно до ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору.

У звязку з невиконанням Відповідачем умов договору позивач направив 05.01.2016 року листа № 15/01 та 22.01.2016 року листа № 507 про повернення коштів. У відповідь листом № 26/01-01 від 26.01.2016 року, який позивач отримав 28.01.2016 року за вх. № 44, відповідач підтвердив отримання вищезазначених листів та повідомив про неможливість виконання доручення та гарантії повернення коштів. 28.01.2016 року відповідач повернув позивачеві 5 200,00 грн. на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до статті 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Відповідно до п. 3.1. цей договрі діє з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань по договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, оскільки відповідач не заперечував отримання листа з вимогою повернути кошти від 05.01.2016 року, боржник повинен був повернути кошти в семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто до 12.01.2016 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. ( ч. 1 ст. 612 ЦК України ).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 93 800,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивачем нараховано інфляційних збитків у сумі 11 803,95 грн. та три проценти річних у сумі 3 067,64 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача інфляційних збитків у сумі 11 803,95 грн. та три проценти річних у сумі 3 067,64 грн. за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська енерго компанія" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 2, БЦ «Парус»; ) на користь комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 44-в; ідентифікаційний код 23576122) заборгованість в розмірі 93 800 (дев'яносто три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., інфляційні збитки у сумі 11 803 (одинадцять тисяч вісімсот три) грн. 95 коп., три проценти річних у сумі 3 067 (три тисячі шістдесят сім) грн. 64 коп. та 1 630 (одна тисяча шістсот тридцять) грн. 07 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 12.04.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий