РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017Справа №910/24107/13
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до: 1) Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна

компанія "Інтерінвестсервіс"

2) Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм"

3) Міністерство юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. ОСОБА_1;

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Земля-50";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Публічне акціонерне товариство "Банк Форум";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мітех",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 4: ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 4: ОСОБА_3

про визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним,

скасування рішення про державну реєстрацію, зобов'язання вчинити дії, стягнення 19 573,05грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кравчук А.С. (довіреність б/н від 27.12.2016р.);

від відповідача1: не з`явився;

від відповідача2: не з`явився;

від відповідача3: Кулик А.Ю. (довіреність №7/33/199 від 06.01.2017р.);

від відповідача4: не з`явився;

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

третьої особи 1: не з`явився;

третьої особи2: не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: не з`явився;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: не з`явився;

від третьої особи 5: ОСОБА_6 (довіреність №499 від 23.08.2016р.);

від третьої особи 6: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про: визнання права власності на двохкімнатну квартиру №541 загальною площею 93,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та на двокімнатну квартиру № 542, загальною площею 92,6 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнання свідоцтв про право власності недійсними; скасування рішення про державну реєстрацію; зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум" передати позивачу: двохкімнатну квартиру №541 загальною площею 93,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. та двокімнатну квартиру № 542, загальною площею 92,6 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.; зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" передати копію Акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1.; копію рішення органу місцевого самоврядування про затвердження Акту Державної комісії прийняття закінченого будівництвом житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1.; зобов'язання Державну реєстраційну службу України провести державну реєстрацію прав власності ТОВ "Торгово- логістичний комплекс "Арктика" та видати свідоцтво на право власності на двохкімнатну квартиру №541 загальною площею 93,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. та двокімнатну квартиру № 542, загальною площею 92,6 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.; стягнення 19 573,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення умов інвестиційних договорів № 240/F від 16.11.2005р. та № 241/F від 16.11.2005р. новозбудоване майно та відповідні документи не були передані Приватним акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", яке набуло прав і обов'язків інвестора на підставі договору відступлення права вимоги. При цьому, як вказує позивач, право власності на спірне нерухоме майно неправомірно зареєстровано за іншими особою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2016р. прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" від позову до Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм", Державної реєстраційної служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю "Земля-50", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мітех" про визнання права власності, визнання свідоцтва про права власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, зобов'язання вчинити дії, стягнення 19 573,05 грн. Провадження у справі припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задоволено. Ухвалу господарського суду міста Києва від 11.05.2016р. у справі №910/24107/13 скасовано. Справу №910/24107/13 направлено до господарського суду міста Києва для розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм", Державної реєстраційної служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю "Земля-50", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мітех" про визнання права власності, визнання свідоцтва про права власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, зобов'язання вчинити дії, стягнення 19573,05 грн. по суті.

Відповідно до автоматичного розподілу справу передано на розгляд судді Князькову В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2017р. суддею Князьковим В.В. прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд на 25.01.2017р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2017р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 (третя особа-5) та відкладено розгляд справи на 08.02.2017р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. у зв'язку із неявкою представників відповідачів та третіх осіб та клопотанням позивача, розгляд справи відкладено на 06.03.2017р.

03.03.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, останній проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" як оператор від імені спільної діяльності без створення юридичної особи між ЗАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" та УСТФ "Укртелефільм" право власності на новозбудоване майно або майнові права на спірне майно на користь ОСОБА_7, ТОВ "Земля-50" або ТОВ "ТЛК "Арктика" не передавало з огляду на перебування адміністративно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який знаходиться на АДРЕСА_1 в іпотеці. Вказані обставини, на думку відповідача 1, унеможливили набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно (майнові права). Також просить суд, припинити провадження у справі в частині позовних вимог про скасування рішення про реєстрацію права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності та зобов'язання відповідача 3 вчинити певні дії у зв'язку з їх непідвідомчістю господарським судам України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2017р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3; замінено відповідача 3 - Державну реєстраційну службу України на Міністерство юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві; розгляд справи відкладено на 22.03.2017р.

21.03.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду від представник третьої особи 5 подав письмові пояснення по справі, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.03.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду від представник відповідача 3 подав заперечення щодо позовних вимог в частині до Міністерства юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Представник позивача в судовому засіданні 22.03.2017р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні надав заперечення проти позову з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Представники відповідачів 1, 2, та 4 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представники третіх осіб 1, 2, 3, 4 та 6 в судове засідання 22.03.2017р. не з'явились.

Представник третьої особи 5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Також представник третьої особи 5 просить припинити провадження у справі в частині позовних вимог до Міністерства юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зобов'язання здійснити скасування державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна за ТОВ "Пост Преміум", зобов'язання щодо проведення державної реєстрації прав власності на спірне нерухоме майно за ТОВ "ТЛК "Арктика" та видачу свідоцтва про право власності у зв'язку з їх непідвідомчістю господарським судам України.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. за №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

За змістом п.1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам не підвідомчі справи зі спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини другої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Згідно правової позиції Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеної в постанові від 14.06.2016р. у справі №826/4858/15, спори про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а відтак не є публічно-правовими та мають розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України або Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вищенаведеного, господарський суд не вбачає підстав для припинення провадження у даній справі в частині скасування рішення про реєстрацію права власності, зобов'язання щодо проведення державної реєстрації прав власності на спірне нерухоме та видачу свідоцтва про право власності.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України від відповідача до Господарського суду міста Києва не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо розумності строку розгляду справи та враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/24107/13.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

30.01.2004р. між Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" та Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (після зміни найменування - ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс"), як оператором, укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони домовились здійснювати інвестування та спільне будівництво адміністративно-житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом на земельній ділянці у АДРЕСА_1, а також вести спільну господарську діяльність по продажу та іншій реалізації приміщень об'єкту інвестування та отримувати прибуток.

Додатковою угодою № 1 від 29.05.2004р. до вказаного договору сторони погодили, що розмір часток у спільній власності між УСТФ "Укртелефільм" та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" розподіляються як 13,5% та 86,5% відповідно.

16.11.2005р. між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" (компанія), яке діє від імені Спільної діяльності без створення юридичної особи між Закритим акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Українською студією телевізійних фільмів "Укртелефільм" від 30.01.2004р., та ОСОБА_1 (інвестор) було укладено інвестиційні договори №240/F та №241/F (про інвестування у житлове будівництво) (надалі - "Інвестиційний договір"), відповідно до п. 2.1 яких компанія зобов'язалась своїми силами і засобами, з використанням інвестиційних внесків інвестора, збудувати об'єкти будівництва, здати їх в експлуатацію та передати у власність інвестору новозбудоване майно, а інвестор зобов'язався внести інвестиції та прийняти новозбудоване майно у власність на умовах цього договору.

За змістом п. 1.1 Інвестиційного договору №240/F в редакції додаткової угоди №1 від 10.05.2007р. новозбудованим майном є квартира №42 в секції "Ж" на 13 поверсі в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 92,62 кв.м.

За змістом п. 1.1 Інвестиційного договору №241/F в редакції додаткової угоди №1 від 10.05.2007р. новозбудованим майном є квартира №43 в секції "Ж" на 13 поверсі в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 93,79 кв.м.

Згідно з п. 2.2 Інвестиційних договорів інвестор може отримати у власність новозбудоване майно лише за умови інвестування суми коштів, що складає 100% інвестиційних внесків за умовами цього договору.

Пунктом 4.1 Інвестиційного договору №240/F в редакції додаткової угоди №1 від 10.05.2007р. сторони погодили, що інвестор здійснює інвестиційні внески шляхом внесення коштів в сумі 324170,00 грн. Вартість грошових коштів, які підлягають внесенню за цим договором у якості інвестицій, є сумою договору. Інвестиційні внески сплачуються до кінця першого кварталу 2008 року.

Пунктом 4.1 Інвестиційного договору №241/F в редакції додаткової угоди №1 від 10.05.2007р. сторони погодили, що інвестор здійснює інвестиційні внески шляхом внесення коштів в сумі 328265,00 грн. Вартість грошових коштів, які підлягають внесенню за цим договором у якості інвестицій, є сумою договору. Інвестиційні внески сплачуються до кінця першого кварталу 2008 року.

Відповідно до п. 3.1.2 Інвестиційних договорів до запланованої дати вводу об'єкта будівництва в експлуатацію інвестор має право відступити право вимоги за цим договором на користь іншої особи. При цьому, про таке відступлення права вимоги інвестор письмово повідомляє компанію.

Судом встановлено, що 15.06.2007р. між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ТОВ "Земля-50" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №240/F-B, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові згідно Інвестиційного договору №240/F від 16.11.2005р.

Також 15.06.2007р. між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ТОВ "Земля-50" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №241/F-B, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові згідно Інвестиційного договору №241/F від 16.11.2005р.

Відповідно до п. 1.2 вказаних договорів про відступлення права вимоги новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника виконання ним всіх своїх зобов'язань, передбачених умовами основного договору, у тому числі, передачі у власність нового кредитора двохкімнатної квартири №42, що розташована за будівельною адресою: АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 92,62 кв.м, побудованої за рахунок інвестиційних внесків, при умові сплати новим кредитором 100% інвестиційних внесків, в порядку та на умовах встановлених основним договором та двохкімнатної квартири №43, що розташована за будівельною адресою: АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 93,79 кв.м., побудованої за рахунок інвестиційних внесків, при умові сплати новим кредитором 100% інвестиційних внесків, в порядку та на умовах встановлених основним договором.

15.06.2007р. на виконання договору №240/F-B між сторонами було підписано акт приймання-передачі Інвестиційного договору.

Також 15.06.2007р. між сторонами було підписано акт приймання-передачі Інвестиційного договору, на виконання договору №241/F-B.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.07.2007р. ТОВ "Земля-50", як новим кредитором за Інвестиційними договорами, сплачено на користь ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" грошові кошти, в тому числі в рахунок оплати майнових прав за Інвестиційним договором №240/F від 16.11.2005р. та за Інвестиційним договором №241/F від 16.11.2005р., що підтверджується банківською випискою з рахунку ТОВ "Земля-50", копія якої наявна в матеріалах справи.

22.03.2012р. між ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" та ТОВ "Земля-50" укладено додаткову угоду до Інвестиційного договору №240/F та додаткову угоду до Інвестиційного договору №241/F, якими, зокрема, визначено терміном закінчення будівництва та здачі об'єкта будівництва в експлуатацію - 31.12.2012р.

28.03.2012р. між ТОВ "Земля-50" (первісний інвестор) та ТОВ "ТЛК "Арктика" (новий інвестор) було укладено договір про відступлення права вимоги №240/F-B-2, за умовами якого первісним інвестором було відступлено позивачу право вимоги за Інвестиційним договором №240/F від 16.11.2005р.

Також 28.03.2012р. між ТОВ "Земля-50" (первісний інвестор) та ТОВ "ТЛК "Арктика" (новий інвестор) було укладено договір про відступлення права вимоги №241/F-B-2, за умовами якого первісним інвестором було відступлено позивачу право вимоги за Інвестиційним договором №241/F від 16.11.2005р.

Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги №240/F-B-2 від 28.03.2012р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника виконання ним всіх своїх зобов'язань, передбачених умовами основного договору, у тому числі передачі у власність нового інвестора двохкімнатної квартири №42, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 92,62 кв.м., побудованої за рахунок інвестиційних внесків.

Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги №241/F-B-2 від 28.03.2012р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника виконання ним всіх своїх зобов'язань, передбачених умовами основного договору, у тому числі передачі у власність нового інвестора двохкімнатної квартири №43, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 93,79 кв.м., побудованої за рахунок інвестиційних внесків.

Судом також встановлено, що 28.03.2012р. між ТОВ "Земля-50" та позивачем підписано акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги №240/F-B-2 від 28.03.2012р. та акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги №241/F-B-2 від 28.03.2012р.

30.03.2012р. між ТОВ "Земля-50" та ТОВ "ТЛК "Арктика" укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, якою передбачено, зокрема, що непогашене грошове зобов'язання в сумі 324170,00 грн., яке виникло на підставі договору про відступлення права вимоги №240/F-B-2 від 28.03.2012р. та грошове зобов'язання в сумі 328265,00 грн., яке виникло на підставі договору про відступлення права вимоги №241/F-B-2 від 28.03.2012р., вважаються припиненим шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.04.2012р. складено акт готовності об'єкта до експлуатації щодо адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом на АДРЕСА_1.

23.04.2012р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано сертифікат серії КВ №0, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкту проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

17.08.2012р. наказом Головного управління містобудування та архітектури за №470 об'єкту нерухомого майна присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

27.03.2013р. та 09.04.2013р. ТОВ "ТЛК "Арктика" надіслало відповідачу 1 повідомлення про відступлення права вимоги за Інвестиційним договором №240/F-B-2, а також вимогу про виконання умов такого договору в частині передання у власність новозбудованого майна (двохкімнатної квартири №42, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх).

Також 27.03.2013р. та 09.04.2013р. ТОВ "ТЛК "Арктика" надіслало відповідачу 1 повідомлення про відступлення права вимоги за Інвестиційним договором №241/F-B-2, а також вимогу про виконання умов такого договору в частині передання у власність новозбудованого майна (двохкімнатної квартири №43, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що на підставі Інвестиційного договору, договору про відступлення права вимоги №240/F-B від 15.06.2007р. та договору про відступлення права вимоги №240/F-B-2 від 28.03.2012р. та на підставі Інвестиційного договору, договору про відступлення права вимоги №241/F-B від 15.06.2007р. та договору про відступлення права вимоги №2401/F-B-2 від 28.03.2012р. він набув право власності на майнові права на нерухоме майно - квартиру №42, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 92,62 кв.м. та майнові права на нерухоме майно - квартиру №43, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_1, секція "Ж", 13 поверх, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 93,79 кв.м., і в подальшому мав намір зареєструвати своє право власності на таке майно.

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №24725 (И-2013) від 22.11.2013р. двохкімнатна квартира з будівельним №42, що розташована на 13 поверсі будинку АДРЕСА_1, секція "Ж", проінвентаризована станом на 25.01.2012р. під № 541 і має загальну площу 93,5 кв. м.

Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №24737 (И-2013) від 22.11.2013р. двохкімнатна квартира з будівельним №43, що розташована на 13 поверсі будинку АДРЕСА_1, секція "Ж", проінвентаризована станом на 25.01.2012р. під № 542 і має загальну площу 92,6 кв. м.

Із наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11901540 від 30.10.2013р. вбачається, що 06.07.2013р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру №541, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,5 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум".

Також відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11908989 від 30.10.2013р. вбачається, що 06.07.2013р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру №542, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92,6 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум".

Як вбачається із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру №541 у будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі договору-купівлі продажу від 20.05.2016р. за ОСОБА_2 (запис про право власності №14655289) та право власності на квартиру №542 у будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі договору-купівлі продажу від 22.04.2014р. за ОСОБА_3 (запис про право власності №5426648).

Тобто, станом на момент розгляду даної справи по суті, право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за третьою особою 5 - ОСОБА_2 та третьою особою 6 - ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Із аналізу ст. 328 ЦК України випливає, що набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію підтримує Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015р. по справі № 6-1732цс15.

У ч. 3 ст. 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що інвестиційна діяльність забезпечується шляхом реалізації інвестиційних проектів і проведення операцій з корпоративними правами та іншими видами майнових та інтелектуальних цінностей.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність", основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Тобто, приписами чинного законодавства України визначено, що інвестор як вкладник матеріальних цінностей в об'єкт інвестування має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій.

При цьому, судом встановлено, що згідно положень п. 2.2 Інвестиційних договорів №240/F та №241/F, інвестор може отримати у власність новозбудоване майно лише за умови інвестування суми коштів, що складає 100% інвестиційних внесків за умовами цього договору.

Судом встановлено, що 15.06.2007р. між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та ТОВ "Земля-50" (новий кредитор) було укладено договори про відступлення права вимоги №240/F-B та №241/F-B, за умовами яких первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові згідно Інвестиційних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено, що 04.07.2007р. ТОВ "Земля-50" як новим кредитором за Інвестиційним договором було сплачено на користь ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" грошові кошти, в тому числі в рахунок оплати майнових прав за Інвестиційними договорами №240/F та №241/F, що підтверджується банківською випискою з рахунку ТОВ "Земля-50" (т. 1 а.с. 62).

Отже, враховуючи вищевстановлене, інвестиційний внесок у визначеному Інвестиційними договорами розмірі було повністю сплачено на користь ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" в рахунок отримання інвестором у власність новозбудованого нерухомого майна.

Окрім того, як встановлено судом, 28.03.2012р. між ТОВ "Земля-50" та ТОВ "ТЛК "Арктика" було укладений договір про відступлення права вимоги №240/F-B-2 та договір про відступлення права вимоги №241/F-B-2, за умовами яких позивач одержав право замість ТОВ "Земля-50" вимагати від ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" виконання своїх зобов'язань за Інвестиційним договором, в тому числі, в частині передання у власність позивача спірного нерухомого майна.

Належне виконання ТОВ "ТЛК "Арктика" своїх зобов'язань за договорами про відступлення права вимоги №240/F-B-2 та №241/F-B-2 від 28.03.2012р. підтверджується угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.03.2012р.

За змістом ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

При цьому, відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Стаття 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" дає визначення поняття "майнові права", які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є "чуже майно", а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Зважаючи на вказане правило та ч. 3 ст. 331 ЦК України, згідно якої до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), у сукупності із легальним визначенням майнових прав за ч. 2 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" потенційне набуття особою, якій до завершення будівництва належать будівельні матеріали, набути право власності на новостворену річ, суд кваліфікує як майнове право на відповідний об'єкт.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що інвестором за Інвестиційним договором №240/F в редакції додаткової угоди №1 від 10.05.2007р., було повністю здійснено інвестування суми коштів у розмірі 324170,00 грн. в рахунок об'єкта будівництва - квартири №42, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, секція "Ж", поверх 13, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 92,62 кв. м.

Також повністю здійснено інвестування суми коштів у розмірі 328265,00 грн. в рахунок об'єкта будівництва - квартири №43, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, секція "Ж", поверх 13, загальною площею за проектно-кошторисною документацією 93,79 кв. м. за інвестиційним договором №241/F в редакції додаткової угоди №1 від 10.05.2007р.

На підставі договорів про відступлення права вимоги №240/F-B-2 та №241/F-B-2 від 28.03.2012р. до позивача перейшли усі права та обов'язки інвестора за Інвестиційним договором, тобто він вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об'єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об'єкт.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016р. у справі № 6-3129цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Таким чином, можливість оформлення права власності на нерухоме майно знаходиться у прямій залежності від завершення його будівництва та прийняття збудованої споруди до експлуатації відповідними органами з подальшою реєстрацією.

При цьому, судом встановлено, що 05.04.2012р. складено акт готовності об'єкта до експлуатації щодо адміністративно-житлового комплексу з підземним паркінгом на АДРЕСА_1. 23.04.2012р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано сертифікат серії КВ № 0, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкту проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. 17.08.2012р. наказом Головного управління містобудування та архітектури об'єкту нерухомого майна присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, з моменту введення об'єкту будівництва в експлуатацію та з огляду на виконання позивачем зобов'язань за Інвестиційним договором щодо здійснення фінансування будівництва, в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод існують підстави для переходу права власності на спірний об'єкт нерухомості до ТОВ "ТЛК "Арктика".

Щодо тверджень відповідача 1 про перебування спірного майна в іпотеці у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МІТЕХ", що унеможливило передання будь-яких прав на таке майно до позивача, господарський суд відзначає наступне.

07.09.2006р. в забезпечення зобов'язань за генеральним договором №1 гд від 12.09.2005р. між ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та ТОВ "ФК "МІТЕХ", які є сторонами генерального договору, було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" передало в іпотеку ТОВ "ФК "МІТЕХ" майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, а саме: адміністративно-житловий комплекс в вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який споруджується на АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.09.2014р. у справі №910/4784/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015р. визнано недійсним іпотечний договір від 07.09.2006р., укладений між ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. за реєстровим номером 4943, з моменту укладання.

При цьому, у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016р. по справі № 6-1429цс16 вказано, що оскільки строк дії іпотечного договору від 07.09.2006р. визначений повним виконанням зобов'язань іпотекодавця за генеральним договором (введення в експлуатацію спірного об'єкту будівництва) та враховуючи те, що спірне будівництво було завершено й будинок введений в експлуатацію (підтверджено сертифікатом, актом та не оспорювалося сторонами), суди попередніх інстанцій дійшли до законного та обґрунтованого висновку, що іпотечний договір відповідно до положень статті 599 Цивільного кодексу України припинив свою дію у зв'язку з повним виконанням основного зобов'язання, передбаченого генеральним договором.

Отже, за таких обставин, іпотечний договір від 07.09.2006р., укладений між ТОВ "Фінансова компанія "МІТЕХ" та ЗАТ "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" жодним чином не міг вплинути на набуття позивачем майнових прав за Інвестиційним договором.

Відповідно до статті 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

За змістом ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Враховуючи те, що ТОВ "ТЛК "Арктика" проінвестувало будівництво спірної квартири, виключно така особа як інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, оскільки об'єкти та результати інвестицій є його власністю.

Пунктом 6.1 Інвестиційних договорів передбачено, що після внесення 100% інвестиційних внесків та після закінчення спорудження об'єкту будівництва і здачі його в експлуатацію, але до кінця першого кварталу 2008 року компанія зобов'язується передати інвестору новозбудоване майно і документи, які підтверджують здачу об'єкту будівництва в експлуатацію, а саме: копію акту державної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту будівництва в експлуатацію, копію відповідного рішення (розпорядження) місцевих органів влади (місцевого самоврядування) про затвердження акту Державної комісії з прийняття закінченого будівництвом об'єкту будівництва, а інвестор зобов'язується прийняти новозбудоване майно.

Згідно з п. 6.3 Інвестиційних договорів компанія гарантує, що прав третіх осіб на новозбудоване майно не існує і що компанія в повному обсязі володіє всіма необхідними правами для укладення і виконання цього договору, зокрема, правам на залучення грошових коштів інвестора (або інвестицій у вигляді будівельних матеріалів чи інших матеріальних цінностей в будівництво) і передачу інвестору після закінчення будівництва у власність новозбудованого майна.

Тобто, навіть за умови реєстрації права власності на новозбудоване майно за ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" чи іншу особу після введення житлового будинку в експлуатацію, воно зобов'язане було передати спірне майно на користь ТОВ "ТЛК "Арктика" як належного власника разом з відповідними документами.

Право розпорядження особи, яка оформила право власності на новостворене майно, було обтяжене майновими правами інвестора - ТОВ "ТЛК "Арктика", а відтак вказане майно мало бути передане ТОВ "ТЛК "Арктика" або могло бути відчужене будь-якій іншій особі виключно за волевиявленням ТОВ "ТЛК "Арктика".

З огляду на викладене, виключне право вільного розпорядження новоствореним нерухомим майном - квартирою №541 загальною площею 93,5 кв.м. та квартирою №542 загальною площею 92,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, мало лише ТОВ "ТЛК "Арктика".

При цьому, укладаючи Інвестиційний договір відповідач 1 гарантував інвестору відсутність прав третіх осіб на новозбудоване майно, що відповідає приписам ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" щодо належності виключно інвестору прав володіння, користування і розпорядження об'єктами та результатами інвестицій.

За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" за рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів.

Разом з тим, судом встановлено, що 17.06.2013р. між ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум" (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав №2, відповідно до п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об'єкти нерухомості, що знаходяться в адміністративно-житловому комплексі з підземним паркінгом в АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 162).

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу майнових прав №2 від 17.06.2013р. сторони договору домовились, що під об'єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, продавець та покупець розуміють, зокрема, житлові приміщення (квартири), визначені у додатку №1, у якому вказано, у тому числі, двохкімнатні квартири №541 та №542 у секції "Ж" на 13 поверсі, площею 93,5 кв. м. та площею 92,6 кв.м.

Із наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11901540 від 30.10.2013р. вбачається, що 06.07.2013р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру №541, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,5 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум".

Також відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11908989 від 30.10.2013р. вбачається, що 06.07.2013р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру №542, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92,6 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум".

За статтею 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Як вбачається зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, всупереч положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приписам ст. 41 Конституції України ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" за відсутності згоди ТОВ "ТЛК "Арктика" як інвестора за Інвестиційними договорами відчужило на користь ТОВ "Пост Преміум" майнові права на спірні об'єкти нерухомості.

В даному випадку відповідачем 1 було вчинено повторний продаж прав на одне і те саме майно за наявності чинних та не оспорених в судовому порядку Інвестиційних договорів, за яким ТОВ "ТЛК "Арктика" вже набуло відповідних прав та було єдиною уповноваженою особою на розпорядження такими правами.

Зазначені недобросовісні дії ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" свідчать про умисне позбавлення інвестора його гарантованих державною прав, що призвело до спричинення негативних наслідків у вигляді позбавлення ТОВ "ТЛК "Арктика" можливості у встановленому чинним законодавством України порядку зареєструвати своє право власності на майно.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що укладаючи вказаний договір відповідач 1 був обізнаний з тим, що єдиним власником майнових прав на спірні квартири є інвестор (ТОВ "ТЛК "Арктика") і тільки інвестор був правомочним відчужувати на користь третіх осіб свої майнові права, проте всупереч приписам Закону України "Про інвестиційну діяльність", Цивільного кодексу України та Інвестиційного договору здійснив продаж таких прав відповідачу 4.

Вищенаведені обставини доводять наявність вини ПАТ "МІК "Інтерінвестсервіс" у порушенні права власності позивача на майнові права, а відтак суд приходить до висновку про нікчемність договору купівлі-продажу майнових прав №2 від 17.06.2013р. в частині відчуження на користь ТОВ "Пост Преміум" двохкімнатної квартири №541 у секції "Ж" на 13 поверсі, площею 93,5 кв. м. та двохкімнатної квартири №542 у секції "Ж" на 13 поверсі, площею 92,6 кв. м. на підставі приписів ст. 41 Конституції України, ч. 2 ст. 215 та ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Проте, суд відзначає, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права з огляду на таке.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Для пред'явлення позову про визнання права власності у позивача на момент звернення до суду із відповідним позовом таке право має існувати, а інша особа - відповідач - повинна його оспорювати або не визнавати.

Тобто за змістом цієї норми позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Звернення з позовом про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування ст. 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

При цьому, ст. 387 ЦК України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстав заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до незаконно володіючого невласника про витребування майна із чужого незаконного володіння, з метою відновити порушене володіння річчю.

Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором (так званий "титульний володілець"), який на момент пред'явлення позову не володіє цим майном. Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном, тобто, заволоділа ним без відповідної правової підстави.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, що міститься в постанові від 18.12.2013р. у справі №6-104цс13, вимога титульного володільця про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує віндикаційний позов.

Оскільки позивачем повністю проведено оплату за договором інвестування, то він є власником майнових прав на об'єкт інвестування. Після введення об'єкту в експлуатацію та за умови не передачі йому права власності на проінвестовані об'єкти нерухомості, позивач має право на витребування такого майна, якщо його відчуження відбулося поза волею позивача. Відповідно, ефективним способом захисту порушених прав позивача в такому випадку може бути витребування майна з чужого незаконного володіння.

Більш того, відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, а також ст.20 Господарського кодексу України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як встановлено судом, на момент розгляду справи, право власності право власності на квартиру №541 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі договору-купівлі продажу від 20.05.2016р. за ОСОБА_2 (запис про право власності №14655289) та право власності на квартиру №542 у будинку АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі договору-купівлі продажу від 22.04.2014р. за ОСОБА_3 (запис про право власності №5426648). Однак, вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем заявлено не було.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, а також зважаючи на відсутність порушеного права позивача з боку відповідачів 1-4, вимоги позивача про визнання за ним права власності на двохкімнатну квартиру 541 загальною площею 93,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0 та на двохкімнатну квартиру 542 загальною площею 92,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають.

Вимоги про визнання свідоцтв про право власності недійсними; скасування рішення про державну реєстрацію; зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Преміум" передати позивачу: двохкімнатну квартиру №541 загальною площею 93,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. та двокімнатну квартиру № 542, загальною площею 92,6 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.; зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс", Української студії телевізійних фільмів "Укртелефільм" передати копію Акту Державної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1.; копію рішення органу місцевого самоврядування про затвердження Акту Державної комісії прийняття закінченого будівництвом житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1.; зобов'язання Державну реєстраційну службу України провести державну реєстрацію прав власності ТОВ "Торгово- логістичний комплекс "Арктика" та видати свідоцтво на право власності на двохкімнатну квартиру №541 загальною площею 93,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. та двокімнатну квартиру № 542, загальною площею 92,6 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. задоволенню не підлягають як похідні від вимоги про визнання права власності, а також приймаючи до уваги, що на теперішній час право власності на спірне майно зареєстровано за третіми особами 5 та 6. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перебування майна та документів на нього на момент розгляду справи у відповідачів 1, 2, 4.

Окрім того, позивач просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" штраф за прострочення терміну передачі новозбудованого майна в розмірі 3% від суми договору, а саме 19 573,05 грн.

Відповідно до п. 5.5 Інвестиційних договорів №240/F та №2401/F від 16.11.2005р. за прострочення терміну закінчення будівництва і здачі об'єкту будівництва в експлуатацію та/або термінів передачі новозбудованого майна інвестору компанія сплачує інвестору штраф у розмірі 3% від суми договору.

Пунктом 6.1 Інвестиційних договорів №240/F та №2401/F від 16.11.2005р. передбачено, що після внесення 100% інвестиційних внесків та після закінчення спорудження об'єкту будівництва і здачі його в експлуатацію, але до кінця першого кварталу 2008 року, компанія зобов'язується передати інвестору новозбудоване майно і відповідні документи.

Додатковими угодами б/н від 22.03.2012р. до Інвестиційних договорів №240/F та №2401/F від 16.11.2005р., укладеними Приватним акціонерним товариством "Міжнародна інвестиційна компанія "Інтерінвестсервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Земля-50", визначено терміном закінчення будівництва та здачі об'єкта будівництва в експлуатацію - 31.12.2012р.

При цьому, сторони встановивши новий термін закінчення будівництва та здачі об'єкта будівництва в експлуатацію, інвестор та компанія не передбачили терміну, у який новозбудоване майно підлягає передачі інвестору, у зв'язку з чим боржник не може вважатися таким, що прострочив, а відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 43, ст. 49, ст. 75, ст.ст. 78, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" відмовити повністю.

В судовому засіданні 22.03.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення буде складено - 27.03.2017 року.

Суддя В.В. Князьков