ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Справа № 922/2817/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Вовк І.В., Корнілова Ж.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та публічного акціонерного товариства "Харківгаз" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі № 922/2817/16 господарського суду Харківської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
допублічного акціонерного товариства "Харківгаз"
простягнення коштів,
за участю представників

позивача: Остапенка В.М.,

відповідача: Замкової М.О.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Харківгаз" про стягнення 287 872, 32 грн., з яких: 96 168, 24 грн. пені, 12 778, 88 грн. 3% річних та 178 925, 20 грн. інфляційних втрат за договором № 14-393-БО-32 купівлі-продажу природного газу від 15.01.2014.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 167 236, 82 грн. інфляційних втрат, 12 778, 88 грн. 3% річних. В частині стягнення пені у сумі 96 168, 24 грн. та інфляційних втрат у сумі 11 688, 38 грн. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 96 168, 24 грн. пені та 11 688, 38 грн. інфляційних втрат, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 96 168, 24 грн. пені та 11 688, 38 грн. інфляційних втрат.

Також до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів в частині задоволення позовних вимог звернувся відповідач, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог скаржники посилаються на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги позивача та відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (покупцем) 15.01.2014 укладено договір № 14-393-БО-32 купівлі-продажу природного газу, до якого в подальшому сторонами укладено додаткові угоди щодо ціни газу.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2014 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг спожитого газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Положеннями п. 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 7.2 договору, зокрема, у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2014, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

За твердженнями позивача на виконання умов договору останній передав відповідачу з січня 2014 року по грудень 2014 року природний газ на загальну суму 597 379, 48 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу, копії яких наявні в матеріалах справи.

Зазначаючи, що відповідач порушував строки оплати поставленого природного газу, позивач звернувся з даним позовом про стягнення 96 168, 24 грн. пені, 12 778, 88 грн. 3% річних та 178 925, 20 грн. інфляційних втрат.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач оплатив вартість поставленого газу з порушенням визначених договором строків, у зв'язку з чим вимога про стягнення 12 778, 88 грн. 3% річних підлягає задоволенню, а вимога про стягнення 178 925, 20 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню частково в розмірі 167 236, 82 грн. відповідно до здійсненого місцевим господарським судом розрахунку. Стосовно ж позовної вимоги про стягнення пені, то вона, за висновком судів попередніх інстанцій, не підлягає задоволенню з огляду на невиконання позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, а тому відповідачем доведено відсутність своєї вини, оскільки відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, проте вважає висновки місцевого та апеляційного господарських судів в частині відмови у задоволенні позову у стягненні пені передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції визнав доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань зі своєчасної оплати вартості газу, отриманого за договором №14-393-БО-32 від 15.01.2014, у зв'язку з чим здійснивши розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат стягнув з відповідача на користь позивача 12 778, 88 грн. 3% річних та 167 236, 82 грн. інфляційних втрат.

Що стосується позовної вимоги про стягнення пені, то в основу оскаржуваних рішення та постанови про відмову в задоволенні такої вимоги покладено висновок, що продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточного розрахунку між сторонами (п. 3.4 договору). Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору). При цьому відповідачем вчинено всі дії, передбачені договором для належного виконання зобов'язання: направлено позивачу акти приймання-передачі для підписання та повернення відповідачу, тоді як позивач порушив умови договору щодо порядку та строків повернення актів, а тому, за висновком судів попередніх інстанцій, відповідачем доведено відсутність своєї вини, оскільки останній вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Проте відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання через застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Згідно зі ст. 549 цього ж Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді сплати пені за несвоєчасне виконання покупцем грошових зобов'язань встановлена п. 7.2 укладеного між сторонами договору.

Як встановлено судами обох інстанцій, п. 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригіналу акта покупцю.

Разом з тим, згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання та повернення вказаних актів.

Отже, п. 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта та його повернення продавцем.

Крім того, у п. 4.1 договору сторони погодили, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця. Відповідно, акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на невиконання позивачем обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі газу.

Таким чином зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 530 і ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України колегія суддів не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 договору.

Враховуючи викладене та беручи до уваги передбачені Господарським процесуальним кодексом України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у даній справі в частині відмови у стягненні пені підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і, в залежності від установлених обставин, вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Харківгаз" залишити без задоволення.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі № 922/2817/16 скасувати в частині відмови у стягненні пені.

В цій частині справу № 922/2817/16 передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

В решті постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 у справі № 922/2817/16 залишити без змін.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Вовк І.В.
Корнілова Ж.О.