ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року Справа № 923/116/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "СПЕКТР", м.Херсон

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія", с.Надеждівка Білозерського району Херсонської області

про стягнення 16976,88 грн

за участю представників сторін:

від позивача уповноважена особа ОСОБА_1 довір. від 27.02.2017

від відповідача - уповноважена особа ОСОБА_2, довір. від 31.05.2016

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "СПЕКТР" (позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" (відповідач) 15000 грн основного боргу, 407,43 грн втрат від інфляції, 1417,81 грн пені та 151,64 грн 3% річних.

Відповідач згідно відзиву на позовну заяву позовні вимоги не визнає, мотивуючи відсутністю правових підстав для їх задоволення, позовну заяву вважає такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

10 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "СПЕКТР" (позивач, виконавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія" (відповідач, замовник) було укладено договір про надання абонентських юридичних послуг № А4-10.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач зобов'язався надавати юридичні послуги відповідачу на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у договорі.

Згідно з п. 5.2 договору вартість одного періоду абонентського обслуговування складає 15000 грн розраховується за кожний календарний місяць, що засвідчується актом приймання-передачі виконаних робіт, починаючи з дня підписання договору.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що грошова сума, вказана в п. 5.2 договору, перераховується відповідачем на рахунок позивача не пізніше другого числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 8.1 договір укладений на строк до 31.12.2016 та набирає чинності з моменту його підписання.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач зазначає в позовній заяві, що у вересні 2016 року ним надано відповідачу юридичні послуги, після чого складено акт № 002 від 30.09.2016 прийому-передачі наданих послуг за вересень 2016 р. (а.с. 46) та рахунок-фактуру № 105 від 30.09.2016, які відповідно до опису вкладення до цінного листа (а.с. 47) надіслані відповідачу 30.09.2016.

За посиланнями позивача, в зазначеному акті та рахунку вказано вартість юридичних послуг не 15000 грн, а 20000 грн у зв'язку з тим, що була усна домовленість з керівником відповідача про те, що після підписання акту приймання-передачі наданих послуг сторонами буде укладено додаткову угоду про збільшення оплати за договором №А4-10 від 10.08.2016.

Натомість, відповідачем було надіслано позивачу лист № 236 від 07.10.2016 (а.с. 58), в якому він зазначає, що просить розірвати договір про надання абонентських юридичних послуг від 10.08.2016 у зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язань за договором. Крім того, відповідач в листі пояснює, що акт № 002 прийому-передачі за вересень 2016 р. не підписаний у зв'язку з відсутністю позивачем дій, що спрямовані на захист прав та законних інтересів відповідача, а також збільшено без його згоди абонентську плату на 5000 грн. Також в листі зазначено, що відповідач відмовляється від юридичних послуг позивача з 01.10.2016 і просить вважати довіреність № 164 від 03.08.2016 недійсною.

Згідно з ч. 1. ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.1.9 договору від 10.08.2016 передбачено, що замовник (відповідач) має право розірвати договір в односторонньому порядку у разі встановлення факту порушення умов договору позивачем.

Судом відхиляються посилання позивача на те, що він не отримував зазначеного листа № 236 від 07.10.2016, оскільки в матеріалах справи містяться докази надіслання його на адресу позивача (а.с. 59), але поштове відправлення повернуто поштою з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Позивач зазначає, що відповідач не сплатив вартість юридичних послуг, у зв'язку з чим він надіслав йому претензію № 25 від 05.01.2017 (а.с. 34) з вимогою сплатити заборгованість.

Відповідач у відповідь на претензію надіслав позивачу лист № 11 від 12.01.2017, в якому знову повідомив про розірвання договору від 10.08.2016, та про те, що акт № 002 від 30.09.2016 ним не підписано у зв'язку з невиконанням позивачем зобов'язань за договором, і просить вважати довіреність № 164 від 03.08.2016 недійсною.

Позивач вважає, що факт надання юридичних послуг відповідачу у вересні 2016 року підтверджується наступним:

- клопотання про відкладення розгляду справи в Апеляційному суді Херсонської області від 07.09.2016,

- заперечення на апеляційну скаргу від 09.09.2016,

- прийняття участі в судових засіданнях в апеляційній інстанції,

- виїзди на місце конфлікту в с. Надеждівка Білозерського району 17.09.2016,

- супроводження кримінальних справ, відкритих за заявами відповідача,

- супроводження директора відповідача на зустрічах в правоохоронних органах та надання правової допомоги під час цих зустрічей.

Відповідач заперечує факт надання юридичних послуг, посилаючись на те, що позивач не забезпечив явку в засідання суду представників для захисту інтересів відповідача, що підтверджується вищезазначеними клопотаннями про відкладення розгляду справи. Крім того, відповідач посилається на те, що вирішував проблеми з рейдерським захватом підприємства в серпні-вересні 2016 без юридичної підтримки позивача.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною другою статті 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом пункту 5.2 договору вартість одного періоду абонентського обслуговування складає 15000 грн розраховується за кожний календарний місяць, що засвідчується актом приймання-передачі виконаних робіт, починаючи з дня підписання договору.

Судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача було надіслано лист № 236 від 07.10.2016, в якому він зазначає, що акт № 002 прийому-передачі послуг за вересень 2016 р. не підписаний у зв'язку з відсутністю позивачем дій, що спрямовані на захист прав та законних інтересів відповідача. Таким чином, відповідач надіслав фактично заперечення щодо факту надання позивачем послуг у вересні 2016 року.

Сторони у договорі визначили акт приймання-передачі виконаних робіт суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягав застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України.

Зміст договору від 10.08.2016 свідчить про те, що платіж за юридичні послуги підлягав сплаті на підставі оформленого належним чином акта приймання-передачі виконаних робіт, за умови не тільки виконання юридичних послуг, але і досягнення економіко-правового ефекту для замовника. Цей ефект сторони у договорі визначили конкретно - як прийнятний для замовника результат. Тому включення такого результату до змісту розуміння поняття послуги, зазначеної у статті 901 ЦК України, може забезпечити правильне застосування норм матеріального права при вирішенні цього спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду України від 08.04.2014 у справі № 911/27/25/13-г.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 15000 грн основного боргу, а акт № 002 від 30.09.2016 прийому-передачі наданих послуг за вересень 2016 р. та рахунок-фактуру № 105 від 30.09.2016 складені позивачем на суму 20000 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 15000 грн основного боргу задоволенню не підлягають.

Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 407,43 грн втрат від інфляції, 1417,81 грн пені та 151,64 грн 3% річних, які є похідними вимогами.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 05.04.2017.

Суддя В.П.Ярошенко