Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" квітня 2017 р. Справа № 906/35/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ордер про надання правової допомоги №13614 від 02.12.16.

від 1 відповідача: ОСОБА_2, дов. № 2208-2016 від 01.08.16.

від 2-го відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Паволоцької сільської ради (с. Паволоч, Попільнянський район, Житомирська область)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "СТАВ" (с. Паволоч, Попільнянський район, Житомирська область)

2) Попільнянської районної державної адміністрації (смт. Попільня, Житомирська область)

про визнання недійсним договору оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012р.

За клопотанням відповідача справу розглянуто в більш тривалий строк, ніж передбачено ч.1 ст. 69 ГПК України

Паволоцька сільська рада звернулася з позовом до суду про визнання недійсним договору оренди водного об'єкта №9 від 01.11.2012, укладеного між Попільнянською районною державною адміністрацією та ТОВ "ВК "Став".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що фактична площа переданого в оренду водного плеса за договором №9 від 01.11.2012 значно менша від водойми, яка знаходиться в межах населеного пунктів Паволоцької сільської ради, що впливає на розмір орендної плати. А плата за користування водним об'єктом на умовах оренди складається з орендної плати за користування земельною ділянкою та орендної плати за водний об'єкт. Враховуючи те, що ТОВ "ВК "Став" не уклало договір оренди земельної ділянки, до місцевого бюджету не надходять кошти за використання земельної ділянки водного фонду.

Представник першого відповідача позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у запереченні (т.1, а.с.96-99) та додаткових поясненнях по справі (т.3, а.с.5-9). Вказує, що для визнання недійсним правочину необхідно факт порушення законодавства та докази, що таке порушення відбулося саме в момент вчинення цього правочину. ТОВ "ВК "Став" є добросовісним орендарем, тому підстави для визнання договору оренди водного об'єкта недійсним відсутні. Також позивачем не надано будь-яких доказів передання земельної ділянки, на якій знаходиться гідроспоруда, що перебуває у державній власності. Відповідно до ч.2 ст. 117 ЗК України така передача є неможливою. Разом з тим, між ТОВ "ВК "Став" та ДП "Укрриба" укладено договір зберігання гідротехнічні споруди рибницьких ставків, які знаходяться на вказаній водоймі (т.3, а.с.10-13).

Представник Попільнянської РДА не з'явився, листом від 27.02.2017 повідомив, що заперечень до позовних вимог не має (т.1, а.с.86), а згідно заяви від 23.03.2017 просить розглядати справу без участі повноважного представника (т.3, а.с.50).

Суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та першого відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області від 19.10.2012 №578 "Про передачу в оренду водного об'єкта ТОВ "Виробнича компанія "СТАВ"" надано в оренду ТОВ "Виробнича компанія "СТАВ" строком на 10 років водний об'єкт площею водного дзеркала 232,0413 га, який знаходиться за межами населеного пункту на території Паволоцької сільської ради на землях водного фонду (т.1, а.с.13)

Згідно п.2 вказаного розпорядження рекомендовано ТОВ "Виробнича компанія "СТАВ" подати необхідні документи для укладання договору оренди водного об'єкту.

Пунктом 5 розпорядження рекомендовано Паволоцькій сільській раді передати вищезазначений водний об'єкт ТОВ "Виробнича Компанія "СТАВ" згідно з актом приймання-передачі після укладання договору оренди об'єкту.

Розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області від 19.10.2012 №578 "Про передачу в оренду водного об'єкта ТОВ "Виробнича компанія "СТАВ"" не оскаржувалось та є чинним на момент вирішення спору.

На підставі зазначеного розпорядження №578 від 19.10.2012, між Попільнянською районною державною адміністрацією (орендодавець, відповідач 2) та ТОВ "Виробнича Компанія "СТАВ" (орендар, відповідач 1) укладено договір оренди №9 водного об'єкту (т.1, а.с.9-11), за умовами якого останньому надано у строкове платне володіння та користування водний об'єкт загальнодержавного значення, площею водного дзеркала 232,0413 га, з метою риборозведення. Водний об'єкт розташований на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що орендарю надається право проводити поліпшення стану водного об'єкту з метою ефективного ним користування за обраним видом користування при наявності відповідної документації.

Згідно п. 2.1 договору вступ орендаря у користування водним об'єктом настає одночасно з підписанням сторонами договору та Акту прийому-передачі об'єкту.

Строк оренди водного об'єкту по даному договору встановлено у десять років з моменту підписання (п. 3.1. договору).

Відповідно до розділу 7 договору орендар зобов'язується використовувати орендований водний об'єкт у відповідності до чинного законодавства та умов цього договору. Своєчасно вносити орендну плату. Підтримувати необхідний рівень води у водному об'єкті встановлений компетентними на те органами. Утримувати гідротехнічні споруди та ложе водойм у задовільному технічному і екологічному станах і дотримуватись встановлених режимів водокористування, вимог щодо користування водним об'єктом на умовах оренди.

01.11.2012 між Паволоцькою сільською радою та ТОВ "Виробнича Компанія "СТАВ" складено та підписано акт приймання-передачі водного об'єкту загальнодержавного значення на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області (т.1 . а.с.105).

Житомирською гідрогеолого-меліоративною експедицією на замовлення ТОВ "Виробнича компанія "Став" виготовлено Водогосподарський паспорт з правилами експлуатації водосховища. (т.1, а.с.29-38).

З даних, вказаних у Водогосподарському паспорті вбачається, що водосховище розташоване на р.Роставиця, басейн р.Рось на території Паволоцької сільської ради за межами с.Паволоч Попільнянського району Житомирської області.

В подальшому, рішенням Попільнянської районної ради від 26.05.2016 №131 "Про затвердження Проекту землеустрою щодо зміни меж села Паволоч Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області" затверджено проект землеустрою щодо зміни меж села Паволоч Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, встановлено площу села Паволоч у розмірі 1525,2897 га (т.1, а.с.67).

Рішенням Попільнянської районної ради від 26.05.2016 №132 "Про затвердження Проекту землеустрою щодо зміни меж села Соколів Брід Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області" затверджено проект землеустрою щодо зміни меж села Соколів Брід Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, встановлено площу села Соколів Брід у розмірі 192,6953 га (т.1, а.с.66).

Таким чином, на підставі вищевказаних рішень Попільнянської районної ради щодо зміни меж села Паволоч та села Соколів Брід, водойма орендована ТОВ "ВК "СТАВ" згідно договору №9 від 01.11.2012 була введена в межі села Паволоч.

Як зазначає позивач у позовній заяві, після виготовлення та затвердження технічної документації на земельну ділянку, яка була введена в межі села Паволоч з'ясувалось, що площа водного плеса, яке знаходиться на території Паволоцької сільської ради складає 279,8707 га на території с.Паволоч та 54,9413 га на території с.Соколів Брід.

Таким чином, на думку позивача, площа водного об'єкту, що зазначена у договорі оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012 значно менша від площі, якою фактично користується ТОВ "Виробнича Компанія "СТАВ".

Паволоцький сільський голова звернувся до Попільнянської РДА з листом від 06.09.2016 №344/02-25, в якому порушив питання про розірвання договору оренди водного об'єкта, укладеного з ТОВ "ВК"СТАВ" 01.11.2012, оскільки до Паволоцького сільського бюджету не надходить орендна плата за земельну ділянку під орендованим водним плесом (т.1, а.с.20).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи статей 207, 208 Господарського кодексу України. Зазначає, що в договорі оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012 значно занижено загальну площу водного об'єкту, що в свою чергу призводить до того, що орендар сплачує значно меншу орендну плату за користування водним об'єктом. При цьому вказує, що суб'єктам аквакультури, які до 1 липня 2013 року використовували водні об'єкти на підставі договору оренди землі (без укладання договору оренди водного об'єкту) або на підставі договору оренди водного об'єкту (без укладання договору оренди землі), необхідно забезпечити комплектність використання складових водного об'єкта шляхом укладання додаткових угод до діючих договорів відповідно до закону. На даний час ТОВ "Виробнича компанія "Став" не укладено додаткових угод до діючих договорів та не сплачує орендної плати за землю під водним об'єктом.

За вказаних обставин, на думку позивача, договір оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012 суперечить інтересам держави і суспільства та підлягає визнанню недійсним.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст.4, 33 та 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в позові, враховуючи наступне.

Земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади (стаття 13 Конституції України).

Відносини, пов'язані з орендою землі, окрім договору оренди, регулюються також Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Водним кодексом України, Законом України Про оренду землі, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Стаття 58 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладання договору оренди) містить визначення земель водного фонду. Так, згідно з ч. 1 цієї статті До земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до ст.3 Водного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки) штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; 2) підземні воді та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Статтею 5 Водного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено водні об'єкті загальнодержавного і місцевого значення.

Так, до водних об'єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води та територіальне море; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об'єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору) у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Частиною ч.5, 6 ст.51 Водного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання спірного договору) встановлено, що орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього кодексу та інших законів України

Разом з тим, суд не досліджує наявність у Попільнянської РДА повноважень щодо розпорядження водними об'єктами загальнодержавного призначення, оскільки дане питання не є підставою заявлених вимог по справі, і суд обмежених при розгляді справи як підставами так і предметом спору.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Частиною 1 ст.207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.3 ст.207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Статтею 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, позивач окрім факту порушення оспорюваним договором норм чинного законодавства України, має також довести суду наявність його порушеного права внаслідок укладання оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як зазначено вище, підставою для визнання договору оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012 року недійсним, позивач визначає, що фактична площа переданого в оренду водного плеса за договором №9 від 01.11.2012 значно менша від водойми, яка знаходиться в межах населеного пунктів Паволоцької сільської ради.

Слід зазначити, що з технічної документації із землеустрою щодо внесення змін в Проект формування території і встановлення меж Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, вбачається, що даним проектом передбачено включити в межі населеного пункту с. Паволоч чотири земельні ділянки загальною площею 545,6897 га, в тому числі: земельна ділянка №1 - 15,5681 га (з них сільськогосподарські землі - 234470га), земельна ділянка №2 - 234470 га (з них: сільськогосподарські землі - 23,4470 га), земельна ділянка №3 - 100,4000 га (з них:сільськогосподарські землі - 1,3776 га, ліси та інші лісовкриті площі - 7,1522 га; забудовані землі - 0,3651 га; води - 91,5051 га), земельна ділянка №4 - 406,5746 га (з них: сільськогосподарські землі - 104,1755 га; ліси та інші лісовкриті площі - 21,5065 га; забудовані землі - 1, 0219 га; води - 279,8707 га).

Включення в площу села Паволоч земельних ділянок передбачено за рахунок земель запасу Паволоцької сільської ради, земельних ділянок під господарськими дворами, ставом, садом, під житловими будинками та земельних ділянок, що використовуються жителями с.Паволоч для ведення особистого селянського господарська, городництва, сінокосіння та випасання худоби.

На момент укладання договору оренди №9 від 01.11.2012 водний об'єкт був розташований на території Паволоцької сільської ради за межами населеного пункту.

Лише у 2016 році земельна ділянка, на якій знаходиться спірний водний об'єкт, орендований ТОВ "ВК "СТАВ", була введена в межі села Паволоч.

Посилання позивача на те, що ТОВ "Виробнича компанія "Став" використовує водний об'єкт без укладання договору оренди землі також не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки на момент укладання договору оренди водного об'єкту №9, а саме: 01.11.2012 у підприємства був відсутній обов'язок укладати такий договір.

За таких обставин належним способом захисту права Паволоцької сільської ради може бути позов, предметом якого має бути вимога про спонукання укласти договір оренди земельної ділянки водного фонду. У цьому разі, коли суд визнає вимоги позивача обґрунтованими, підписання договору сторонами не вимагається, а договір набере чинності з дня набрання чинності рішенням суду, яке буде право установчим документом, що в свою чергу захистить порушене право позивача.

Посилання сільської ради на те, що площа водного плеса впливає на розмір орендної плати, чим спричинює збитки місцевому бюджету, суд не приймає до уваги, оскільки плата за користуванням водним об'єктом зараховується до обласного бюджету (п. 4.1. договору).

При цьому, площа водного дзеркала 232,0413 га зазначена у водогосподарському паспорті, який виготовлявся на підставі договору оренди (т.1, а.с.30-38).

В письмових поясненнях Житомирського обласного управління водних ресурсів від 22.02.2017 №02-370 зазначено, що інформації про зміну площі водного дзеркала водосховища при розробці технічної документації Паволоцькою сільською радою в облводресурсів не надходила (т.1, а.с.84).

Необхідно відмітити, що позивачем не надано суду належних та припустимих доказів, які б підтверджували, що оспорюваним договором взагалі порушені права Попільнянської сільської ради.

Відсутність або недоведеність факту порушення права або інтересу є підставою для відмови у позові.

За вказаних обставин, позовні вимоги Паволоцької сільської ради про визнання недійсним договору оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012 з визначених позивачем підстав, задоволенню не підлягають.

Щодо заяви ТОВ "ВК "СТАВ" про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Посилання позивача, що лише після виготовлення та затвердження 26.05.2016 проектів землеустрою щодо зміни меж села Паволоч та села Соколів Брід Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області стало достеменно відомо, про порушення його прав (т.3, а.с.4), судом не приймаються, з огляду на наступне.

З розпорядження Попільнянської РДА від 19.10.2012 №578 "Про передачу в оренду водного об'єкта ТОВ "Виробнича компанія "СТАВ" вбачається, що пунктом 5 рекомендовано Паволоцькій сільській раді передати водний об'єкт ТОВ "Виробнича компанія "СТАВ" згідно акту приймання-передачі (т.1, а.с.106-107).

На підставі акту про передачу та прийом водного об'єкту загальнодержавного значення на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01.11.2011, сільським головою Паволоцької сільської ради ОСОБА_3 передано орендарю ТОВ "Виробнича компанія "СТАВ" водний об'єкт.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що станом на момент укладання договору оренди водного об'єкту та на момент подання позовної заяви сільський голова не змінювався.

Отже, Паволоцька сільська рада знала про існування договору оренди водного об'єкту з моменту його укладання, тобто з 01.11.2012.

За вказаних обставин, 3-х річний строк позовної давності щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди водного об'єкту від 01.11.2012 сплинув 01.11.2015.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 30.12.2016, про що свідчить штемпель на поштовому конверті, тобто з пропуском строку позовної давності, що згідно заяви першого відповідача є підставою для відмови у позові.

Таким чином, пропущення позивачем трьохрічного строку позовної давності при поданні ним даного позову є також підставою для відмови у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Однак, господарський суд відмовляє в позові саме по суті позовних вимог - у зв'язку з відсутністю обґрунтованих підстав для визнання договору оренди водного об'єкту №9 від 01.11.2012 недійсним.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на викладене, позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати в порядку ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.04.17

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1- в справу,

2 - позивачу;

3- ТОВ "ВК "Став" (Житомирська обл., с. Паволоч, вул. Ліски,32 )

4- Попільнянській РДА