УХВАЛА

10.04.2017Справа № 910/384/13

За скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
На діївідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

По справі № 910/384/13

За позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
ДоПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
Простягнення 94 402,41 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від скаржника (стягувача): Єгоров В.С. - предст. за дов.;

від боржника: Кравчик С.М., Халімон С.В. - предст. за дов.;

від ВДВС: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»): 56 525,19 грн. пені; 26 932,49 грн. втрат від інфляції та 10 944,73 грн. 3% річних, а всього 94 402,41 грн., нарахованих у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору від 29.12.2012 №14/2-661 про закупівлю природного газу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2013 (суддя ОСОБА_1), залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2014, позов задоволено, стягнуто з ПАТ «Київенерго»: 56 525,19 грн. пені; 26 932,49 грн. втрат від інфляції; 10 944,73 грн. 3% річних та 1 888,05 грн. судових витрат.

07.07.2014 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

03.01.2017 року до Господарського суду м. Києва була подана скарга на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 16.12.2016 ВП №44646577 про закінчення виконавчого провадження та визнання недійсною постанови виконуючого обов'язки начальника ВДВС Магди С.В. від 16.12.2016 про закінчення виконавчого провадження №44646577.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.01.2017 року, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва повернув скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 16.12.2016 ВП №44646577 про закінчення виконавчого провадження та визнання недійсною постанови виконуючого обов'язки начальника ВДВС Магди С.В. від 16.12.2016 про закінчення виконавчого провадження №44646577 із доданими до неї документами без розгляду.

23.01.2017 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» повторно надійшла скарга на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Разом зі скаргою, скаржником була подана заява про відновлення процесуального строку на звернення з даною скаргою до суду.

У зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді ОСОБА_1 розпорядженням Господарського суду міста Києва від 23.01.2016 призначено повторний автоматичний розподіл Скарги.

За результатами повторного автоматичного розподілу Скаргу передано судді Спичаку О.М. для розгляду.

Відповідно до частини 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з п. 5. постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, ст. 26, ч. 4 ст. 57 Закону N 606-XIV, ст. 121 2 ГПК), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами ст. 248 22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 85, 89 ЦПК, залишається без розгляду. Відповідно до ст. 53 ГПК у разі відмови у відновленні пропущеного строку постановлюється ухвала.

Суд визнав вказані скаржником причини поважними та на підставі ст. 53 ГПК України задовольнив заяву скаржника щодо відновлення процесуальних строків для подання скарги на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою суду було призначено до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на 20.02.2017.

16.02.2017 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Київенерго» надійшли письмові пояснення по суті поданої скарги, відповідно до яких останній проти задоволення скарги заперечував.

У судовому засіданні 20.02.2017 представник скаржника надав усні пояснення з приводу поданої скарги, відповідно до яких останню підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник боржника у судовому засіданні надав усні пояснення по суті поданої скарги на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до яких проти задоволення скарги заперечив та просив у її задоволенні відмовити.

Представником ВДВС у даному судовому засіданні були надані письмові пояснення з приводу поданої скарги, відповідно до яких останній заперечив проти її задоволення у повному обсязі.

Відповідно до статті 77 ГПК України, суд оголосив перерву у судовому засіданні щодо розгляду скарги на 13.03.2017.

21.02.2017 через канцелярію суду від відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла копія матеріалів виконавчого провадження № 44646577.

10.03.2017 через канцелярію суду від боржника надійшли додаткові письмові пояснення по суті скарги.

Також 10.03.2017 від скаржника надійшли додаткові пояснення по скарзі поданої на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

У судовому засіданні 13.03.2017 учасники судового процесу надали усні пояснення з приводу поданої скарги.

Крім того, представники ДВС та боржника подали спільне письмове клопотання про продовження строку вирішення скарги на 15 днів, яке судом було розглянуто та задоволено.

Ухвалою суду від 13.03.2017 продовжено строк вирішення скарги на дії примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/384/13 на 15 днів.

У судовому засіданні 13.03.2017 на підставі статті 77 ГПК України оголошено перерву до 10.04.2017.

07.04.2017 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Київенерго» надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.04.2017 представник скаржника надав усні пояснення, в яких просив суд скаргу задовольнити в повному обсязі та визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 16.12.2016 ВП № 44646577 про закінчення виконавчого провадження; визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16.12.2016 про закінчення виконавчого провадження № 44646577.

Представник боржника надав усні пояснення, в яких проти задоволення скарги заперечив у повному обсязі.

Представник ДВС у дане судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходився наказ Господарського суду міста Києва № 910/384/14 від 07.07.2014 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» три проценти річних в розмірі 10 944,73 грн., індекс інфляції в розмірі 26 932,49 грн та 56 525,19 грн пені.

16.12.2016 в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП № 44646577 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/384/13 від 07.07.2014 з підстав, передбачених п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку зі списанням згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за спожитий природний газ, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Так, згідно з оскаржуваною постановою на підставі вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" державним виконавцем встановлено, що сума, яка підлягає списанню становить 94 402,41 грн.

Стягувач вважає постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною, а дії щодо її винесення неправомірними посилаючись на те, що згідно аналізу положень ст.ст. 1-3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає у себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. При цьому, наголошує, що на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості Кабінетом Міністрів України не сформований, а відтак оскільки, відповідач не включений до реєстру, списання заборгованості вважає неправомірним, а винесення постанови про закінчення виконавчого провадження незаконним. Крім того, стягувач посилається на відсутність документально підтвердженого факту списання заборгованості.

Представник боржника проти задоволення скарги заперечив, просив оскаржувану постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування своєї правової позиції зазначав, що ст. 7 ЗУ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не вимагає будь-яких додаткових дій (таких як включення підприємства відповідача в реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості) для списання вже нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних, відтак, вважає, що ВДВС правомірно завершив виконавче провадження, посилаючись на набрання чинності в процесі виконання рішення суду вказаного вище Закону.

Розглянувши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, а також, заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, господарський суд прийшов до висновку, що подана скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У п. 2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» зазначено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404- VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з оскаржуваною постановою, підставою для закінчення виконавчого провадження № 444646577 стали обставини визначені в п. 16 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404- VIII.

Так, пунктом 16 ст. 39 вищезгаданого Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням. (Частину першу статті 39 доповнено пунктом 16 згідно із Законом № 1730-VIII від 03.11.2016).

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до яких визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Так, згідно з оскаржуваною постановою державним виконавцем встановлено, що сума, яка підлягає списанню становить 94 402,41 грн у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Преамбулою Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Абзацами 4 та 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр).

Статті 4, 5, 6 Закону регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Статтею 7 Закону врегульоване питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Частина ч. 3 даної статті передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом.

Наведене є безумовною підставою для списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку передбаченому ст.3 даного Закону.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Як свідчать матеріали справи, боржник листом № 42АУ/92ПЗ/974 від 16.03.2017 звертався до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо роз'яснення ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України у відповідь листом №8/10-630-17 від 17.03.2017 повідомило, що нараховані на погашену підприємством ПАТ «Київенерго» заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Закону № 1730 неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730, яка є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру.

Отже, твердження скаржника щодо відсутності ПАТ «Київенерго» у реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі заборгованості, судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються ч.3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, відповідно до якої списання поставлено в залежність від набрання чинності вказаним законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2013 у даній справі встановлено, що заборгованість Публічного акціонерного товариства «Київенерго» перед стягувачем виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу №14/2275/11 від 30.09.2011 і погашена в повному обсязі до набрання чинності вказаним Законом.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вищевказаних вимог Закону, суми пені, інфляційні нарахувань та процентів річних за наказом Господарського суду міста Києва № 910/384/13 від 07.07.2014 підлягали списанню.

Листом від 06.12.2016 №42АУ/92ПЗ/12564 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» повідомило Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про списання та припинення зобов'язань з оплати інфляційних нарахувань та відсотків річних за наказом Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 №910/384/13.

У відповідності до частини 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», господарським судом за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин господарський суд приходить до висновку, що відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві правомірно закінчено виконавче провадження шляхом винесення відповідної постанови ВП № 44646577 від 16.12.2016, а тому скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії органу державної виконавчої служби задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Суддя О.М. Спичак