номер провадження справи 7/109/16-12/96/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 Справа № 908/2277/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/2277/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат»

про стягнення 1333937,11 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 18.10.2016 року

від відповідача не зявився

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Запорізької області № П-808-16 від 06.10.2016 року, враховуючи звільнення судді Кутіщевої-Арнет Н.С. на підставі постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 1600-VIII від 22.09.2016 року, справу № 908/2277/16 було призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2016 року, вказану справу було розподілено на розгляд судді Смірнову О.Г.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» про стягнення основного боргу в сумі 101769, 38 грн., пені в сумі 11143, 89 грн., трьох процентів річних в сумі 949, 23 грн., інфляційних витрат в сумі 760, 62 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги № 1107 від 11.07.2016 року.

30.09.2016 року, через канцелярію суду від позивача, в порядку ст. 22 ГПК України, надійшла заява про зменшення позовних вимог у завязку з частковою оплатою відповідачем заборгованості в сумі 5000,00 грн., згідно з якою останній просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 96769,38 грн., пеню в сумі 10841,60 грн., три проценти річних в сумі 920,00 грн., інфляційні витрати в сумі 760,62 грн.

27.10.2016 року від Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат», в порядку ст. 59 ГПК України, через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідно до 11.5 договору поставки № 1 від 29.02.2016 року укладеного між ТОВ «Український торговий дім «Стар» та ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат», жодна із сторін не має права передавати свої обовязки за договором третій стороні без письмової згоди на те іншої сторони. При цьому зазначає, що ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат» не надавало письмової згоди ТОВ «Український торговий дім «Стар» на відступлення своїх прав ТОВ «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» за договором поставки № 1 від 29.02.2016 року. Вважає, що укладення договору відступлення права вимоги між ТОВ «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» та ТОВ «Український торговий дім «Стар» є прямим порушенням ст. 512 ЦК України, а сам договір відступлення права вимоги №1107 від 11.07.2016 року є таким, що не відповідає законодавству України.

Через канцелярію суду 03.11.2016 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/2277/16 до набрання законної сили рішенням у справі № 910/18549/16 за позовом ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат» до ТОВ «Український торговий дім «Стар» та ТОВ «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним.

Ухвалою суду від 03.11.2016 року, в порядку ст. 79 ГПК України, справу № 908/2277/16 було зупинено до розгляду Господарським судом м. Києва повязаної з нею справи № 910/18549/16 та набрання законної сили рішення суду в цій справі.

21.02.2017 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 908/2277/16, в якому останній зазначає, що рішенням Господарського суду м. Києва від 23.11.2016 року по справі № 910/18549/16 відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат» до ТОВ «Український торговий дім «Стар» та ТОВ «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним. 30.01.2017 року Київським апеляційним господарським судом винесено постанову, якою рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2016 року по справі № 910/18549/16 залишено без змін.

Ухвалою суду від 22.02.2017 року провадження у справі № 908/2277/16 на підставі приписів ч. 3 ст. 79 ГПК України було поновлено та призначено судове засідання.

07.03.2017 року від позивача, в порядку ст. 22 ГПК України, надійшла заява про збільшення позовних вимог у звязку із збільшенням періоду нарахування штрафних санкцій за період з 27.08.2016 року по 06.03.2017 року включно, згідно з якою останній просить стягнути з ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат» основний борг в сумі 96769,38 грн., пеню в сумі 25528,64 грн., три проценти річних в сумі 2459,54 грн., інфляційні витрати в сумі 9179,55 грн., що разом складає 1333937,11 грн.

Безпосередньо в судовому засіданні 07.03.2017 року представник позивача підтримав заявлені вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Судом прийнято до уваги, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК України) слід розуміти збільшення або зменшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (п. п. 3.10, 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідно до положень пунктів 3.10, 3.11 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), визначено, що, зокрема статтею 22, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, фактично відбулося збільшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення пені, трьох процентів річних і інфляційних витрат, та формування нової ціни позову, в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Таким чином, має місце нова ціна позову, заявлена позивачем, з якої спір вирішується судом по суті, а саме вимоги про стягнення з відповідача:

- основного боргу в сумі 96769,38 грн.;

- пені в сумі 25528,64 грн.;

- трьох процентів річних в сумі 2459,54 грн.;

- інфляційних витрат в сумі 9179,55 грн.

17.03.2017 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

21.11.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання в порядку ст. 121 ГПК України про відстрочку виконання рішення суду у справі № 908/2277/16 строком на два місяці.

Через канцелярію суду 23.03.2017 року від позивача надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що відповідно висновків викладених у постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 року у справі № 903/679/14, видаткові накладні № 112 від 16.03.2016 року, № 157 від 11.04.2016 року, № 211 від 29.04.2016 року є первинними документами в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та засвідчують встановлений факт здійснення господарських операцій за договором поставки № 1 від 29.02.2016 року.

Безпосередньо в судовому засіданні представником позивача надано клопотання про долучення до матеріалів справи копії розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 11.04.2016 року №18.

В судовому засіданні 23.03.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, якій був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, позицію відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 29.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар», далі Постачальник, та Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський мясокомбінат», далі Покупець, був укладений договір поставки № 1, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується поставляти Покупцеві штучні оболонки, натуральні оболонки, суміші для ковбас, делікатесів, а також кормові добавки, у кількості в асортименті та по цінам, що узгоджуються у накладних, що є невідємними частинами цього Договору, а Покупець зобовязується прийняти цей товар та оплатити його договірну вартість.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Договору поставка товару здійснюється на умовах EXW «Франко завод», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Автопаркова, 7, або на умові Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС-2010. За згодою Постачальника, поставка може здійснюватися на умові FCA «франко-перевізник» згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС-2010, шляхом передачі товару перевізнику курєрській службі доставки чи транспортній організації (на вибір Постачальника) для вручення товару Покупцю. Момент виконання Постачальником обовязку щодо передачі товару Покупцю визначається обраним терміном ІНКОТЕРМС-2010, та є: для умов EXW - дата підписання накладних; для умови FCA дата передання товару перевізнику. Право власності на товар і ризики його випадкового ушкодження чи погіршення переходять в момент передачі товару та підписання видаткових накладних уповноваженими на те особами.

Розділом 3 Договору передбачено , що загальна кількість товару, що поставляється за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент) за групами, видами, марками та типами товару визначаються у накладних, що є невідємними частинами цього договору (п. 3.1.). постачальник зобовязаний надати під час кожної поставки рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну та товарно-транспортну накладну (п. 3.2).

Умовами пунктів 4.1 та 4.5 Договору сторони узгодили, що зобовязання сторін з поставки товару виникають на підставі погодженого Постачальником письмового замовлення Покупця, що подається не пізніше ніж за 3 (три) дні до планової дати поставки. У випадку недодержання зазначеного строку подання замовлення приймається на розсуд Постачальника. Прийняття партії товару безумовно свідчить про те, що він був замовлений Покупцем та звільняє Постачальника від обовязку доказування факту існування замовлення.

Згідно п. 6.1 Договору, сума договору визначається як сума вартості усього товару поставленого постачальником та прийнятого Покупцем під час строку дії цього Договору за усіма накладними.

Прикінцевими положеннями Договору, а саме у п. 11.2 сторони визначили, що накладні, за якими поставляється товар за Договором, а також додаткові угоди та інші двосторонні документи до Договору, що підписані уповноваженими представниками сторін, вважаються невідємною частиною цього Договору.

Умовами пункту 7.1. передбачено, що покупець зобовязаний здійснити оплату вартості поставленого товару з відстрочкою платежу 30 (тридцять) календарних днів, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 10.1 Договору сторони визначили, що він вступає в дію з дати підписання та діє до 31.12.2016 року. Продовження даного договору здійснюється в наступному порядку: якщо за 30 (тридцять) днів до закінчення поточного календарного року жодна з сторін письмово не заявила про небажання продовжити договір, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Докази розірвання вказаного договору, визнання його недійсним тощо в матеріалах справи відсутні, отже його умови є чинними на момент розгляду справи судом.

Так, на виконання умов Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар» поставив відповідачу товар на загальну суму 115769,38 грн., що підтверджується підписаними сторонами у справі видатковими накладними, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи (а. с. 25-27), а саме:

- № 112 від 16.03.2016 року на суму 24732,00 грн.;

- № 157 від 11.04.2016 року на суму 69869,38 грн.;

- № 211 від 29.04.2016 року на суму 21168,00 грн.

Факт прийняття відповідальною особою відповідача товару також підтверджується копіями товарно-транспортних накладних № 112 від 16.03.2016 року, №157 від 11.04.2016 року та № 211 від 29.04.2016 року (а.с. 111-113).

На оплату поставленого товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар» були виписані рахунки, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи (а. с. 108-110), а саме:

- № 112 від 16.03.2016 року на суму 24732,00 грн.;

- № 168 від 11.04.2016 року на суму 69869,38 грн.;

- № 221 від 29.04.2016 року на суму 21168,00 грн.

Докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткову оплату боргу Товариству з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар» за поставлений товар на загальну суму 14000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № ПП-246747 від 25.05.2016 року на суму 3000,00грн., № ПП-247387 від 14.06.2016 року на суму 1000,00грн. та № ПП-247672 від 22.06.2016 року на суму 10000,00 грн. (а.с. 69-71).

Як вбачається із матеріалів справи 11.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар», далі Первісний Кредитор, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА», далі Новий Кредитор, укладено договір про відступлення права вимоги № 1107, далі Договір відступлення.

Пунктом 1.1 Договору відступлення, визначено терміни, що використовуються в даному договорі:

- «Боржник» - Публічне акціонерне товариство «Мелітопольський мясокомбінат»;

- «Первинні документи»: договір поставки №1 від 29.02.2016 року, видаткові накладні №112 від 16.03.2016 року, №157 від 11.04.2016 року, № 211 від 29.04.2016 року, на підставі яких виникли зобовязання між Первинним кредитором та Боржником;

- «ОСОБА_2 право» - це права Первісного кредитора в зобовязаннях, які виникли на підставі первинних документів, і зобовязаннях, які спрямовані на забезпечення виконання зобовязань Боржника на підставі первинних документів.

Відповідно до п. 1.2 Договору відступлення в порядку та на умовах, визначених договором, Первинний Кредитор відступає Новому кредитору, а Новий кредитор набуває відступлене право і стає кредитором в зобовязаннях, які спрямовані на забезпечення виконання зобовязання Боржника на підставі первинних документів. Від Первинного кредитора до нового кредитора ОСОБА_2 право переходить в повному обсязі і на умовах, що передбачені Договором, на підставі якого виникло відступлене право. Зокрема до Відступленого права включається право на отримання 101769,38 грн., які Боржник повинен сплатити у відповідності із первинними документами за отриманий товар та отримання штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань Боржником у відповідності із вимогами чинного законодавства України.

Умовами п. 1.3 Договору відступлення передбачено, що відступлене право переходить від Первинного кредитора до нового кредитора з моменту укладання цього договору.

Відповідно до п. 1.4 Договору відступлення, до Нового кредитора також переходить право на предявлення позовів з метою захисту та/або здійснення Відступленого права.

Пунктами 2.1 та 2.3 Договору відступлення, сторони за договором узгодили, що відступлене право передається (відступається) за цим договором безкоштовно, без урахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязань Боржником. Первісний кредитор зобовязаний передати Новому кредитору документи, що підтверджують ОСОБА_2 право вимоги, а саме: оригінали первісних документів, що підтверджують заборгованість, в разі їх відсутності копії первинних документів, завірених належним чином Первісним кредитором а також, він зобовязується передати первинні документи, що підтверджують заборгованість Новому кредитору на умовах, вказаних в договорі. Первинний кредитор втрачає право вимоги на підставі Первинних документів з моменту підписання цього Договору.

Згідно п. 4.2 Договору відступлення, він набуває чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами зобовязань за ним.

За актом приймання-передачі документів до договору відступлення права вимоги від 11.07.2016 року за № 1107, договір поставки №1 від 29.02.2016 року, видаткові накладні №112 від 16.03.2016 року, №157 від 11.04.2016 року, № 211 від 29.04.2016 року передані первісним кредитором, та відповідно прийняті Новим кредитором (а.с. 72).

14.07.2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» надіслало на адресу Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» повідомлення від 13.07.2016 року про відступлення права вимоги, та з проханням перерахувати кошти за договором поставки №1 від 29.02.2016 року, видатковими накладними №112 від 16.03.2016 року, №157 від 11.04.2016 року, № 211 від 29.04.2016 року на рахунок нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА». Вказане повідомлення отримано Публічним акціонерним товариствам «Мелітопольський мясокомбінат» 19.07.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 31) а також наданим оригіналом опису вкладення (а.с. 102).

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» звернулося до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» з претензією вих. №12 від 05.08.2016 року, в який просить відповідача на протязі 7-ми календарних днів з моменту отримання претензії сплатити на користь позивача заборгованість в сумі 101769,38грн. Вказана претензія отримана відповідачем 12.08.2016 року за вх. №16, про що свідчить вхідний штамп Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» на примірнику претензії позивача (а.с. 32-33).

Як свідчать матеріали справи вже після отримання відповідачем повідомлення від 13.07.2016 року про відступлення права вимоги, ним на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар» було перераховано 5000,00 грн. за поставний товар згідно рахунку №112 від 16.03.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 248779 від 25.07.2016 року.

Позивач в позові вказує, що відповідачем в порушення умов договору не виконані в повному обсязі зобовязання з оплати за поставлений товар у встановлений договором поставки строк, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 96769,38 грн., яку позивач і просить стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 18.04.2016 року по 06.03.2017 року в сумі 25528,64 грн. на підставі п. 8.4 Договору поставки №1 від 29.02.2016 року. Так, умовами вказаного пункту визначено, що за несвоєчасну оплату за товар Покупець сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної ставки НБУ.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 18.04.2016 року по 06.03.2017 року в сумі 2459,54 грн. та інфляційні витрати за період з квітня 2016 року по січень 2017 року в сумі 9179,55 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар» та Публічним акціонерним товариством «Мелітопольський мясокомбінат» було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач товар прийняв (про що свідчать наявна в матеріалах справи підписана з боку відповідача видаткова накладна № РН-0000283 від 29.07.2016 року), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Умови оплати за товар узгоджено в п. 7.1 Договору поставки №1 від 29.02.2016 року, яким передбачено, що покупець зобовязаний здійснити оплату вартості поставленого товару з відстрочкою платежу 30 (тридцять) календарних днів, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар» виконало належним чином свої зобовязання, а саме поставило товар відповідачу, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, які засвідчують фактичну передачу товару Постачальником згідно п. 2.5 Договору поставки №1 від 29.02.2016 року, яка знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Частиною 1 ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до договору про відступлення права вимоги № 1107, до позивача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» перейшли права щодо звернення до відповідача із вимогою про сплату заборгованості за договором поставки №1 від 29.02.2016 року.

Відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги, що підтверджується матеріалами справи. Втім, не розрахувався ані з Товариством з обмеженою відповідальністю «Український торговий дім «Стар», ані з позивачем у встановлений Договором поставки строк за поставлений згідно його умов товар в повному обсязі.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за Договором поставки щодо не здійснення в повному обсязі оплати за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 96769,38 грн. підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи. Відповідач доказів сплати боргу станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат основного боргу в сумі 96769,38 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати поставленої продукції з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором поставки, на підставі п.8.4 Договору, нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати продукції за період з 18.04.2016 року по 06.03.2017 року на загальну суму 25528,64 грн. Зі змісту вказаного пункту Договору вбачається, що за несвоєчасну оплату за товар Покупець сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної ставки НБУ.

Дослідивши розрахунок пені, виконаний позивачем, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем не враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України та нараховано штрафні санкції більш ніж за шість місяців.

Відтак, судом з власної ініціативи здійснено перерахунок пені за допомогою програми «Законодавство» наступним чином:

1) за видатковою накладною № 112 від 16.03.2016 року:

- за період з 18.04.2016 року по 24.05.2015 року (37 днів прострочення) від суми боргу 24732,00 грн. пеня складає 962,25 грн.;

- за період з 25.05.2016 року по 13.06.2016 року (20 днів прострочення) від суми боргу 21732,00 грн. пеня складає 428,70 грн.;

- за період з 14.06.2016 року по 21.06.2016 року (8 днів прострочення) від залишку суми боргу 20732,00 грн. пеня складає 163,14 грн.;

- за період з 22.06.2016 року по 24.07.2016 року (33 днів прострочення) від залишку суми боргу 10732,00 грн. пеня складає 320,20 грн.;

- за період з 25.07.2016 року по 18.10.2016 року (86 днів прострочення) від залишку суми боргу 5732,00 грн. пеня складає 413,14 грн.;

2) за видатковою накладною № 157 від 11.04.2016 року, за період з 12.05.2016 року по 12.11.2016 року (185 дні прострочення) від суми боргу 69869,38 грн. пеня складає 11358,55 грн.;

2) за видатковою накладною № 211 від 29.04.2016 року, за період з 31.05.2016 року по 30.11.2016 року (184 дні прострочення) від суми боргу 21168,00 грн. пеня складає 3325,57 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, з відповідача підлягає стягненню пеня за порушення строків оплати товару в сумі 16971,55 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» пені підлягають задоволенню частково в сумі 16971,55 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 18.04.2016 року по 06.03.2016 року в сумі 2459,54 грн. та інфляційні витрати за період з квітня 2016 року по січень 2017 року в сумі 9179,55грн.

Суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми «Законодавство», наступним чином:

1) за видатковою накладною № 112 від 16.03.2016 року:

- за період з 18.04.2016 року по 24.05.2015 року (37 днів прострочення) від суми боргу 24732,00 грн. три процента складають 75,01 грн.;

- за період з 25.05.2016 року по 13.06.2016 року (20 днів прострочення) від суми боргу 21732,00 грн. три процента річних складають 35,63 грн.;

- за період з 14.06.2016 року по 21.06.2016 року (8 днів прострочення) від залишку суми боргу 20732,00 грн. три процента річних складають 13,59 грн.;

- за період з 22.06.2016 року по 24.07.2016 року (33 дні прострочення) від залишку суми боргу 10732,00 грн. три процента річних складають 29,03 грн.;

- за період з 25.07.2016 року по 06.03.2017 року (225 днів прострочення) від залишку суми боргу 5732,00 грн. пеня складає 105,80 грн.;

2) за видатковою накладною № 157 від 11.04.2016 року, за період з 12.05.2016 року по 06.03.2017 року (299 днів прострочення) від суми боргу 69869,38 грн. три процента річних складають 1713,40 грн.;

2) за видатковою накладною № 211 від 29.04.2016 року, за період з 31.05.2016 року по 06.03.2017 року (280 дні прострочення) від суми боргу 21168,00 грн. пеня складає 486,13 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати поставлений товар становить 2458,59 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 2458,59 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми «Законодавство», зокрема:

- за період з вересня 2016 року січень 2017 року від суми боргу 96769,38 грн. інфляційні витрати складають 8395,07 грн.

Стосовно нарахований позивачем інфляційних витрат за квітень 2016 року на суму боргу 21732,00 грн. у розмірі 760,62 грн., суд зазначає, що заборгованість у суму 21732,00 грн. за видатковою накладною №112 від 16.03.2016 року виникла з 25.05.2016 року, тому до вказаної суми заборгованості не може застосовуватися індекс інфляції за квітень 2016 року. Виходячи з викладеного, суд відмовляє у задоволені позовних вимог в частині стягнення 760,62 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати за поставлений товар становить 8395,07 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» інфляційних витрат підлягають задоволенню частково в сумі 8395,07 грн.

З урахуванням викладеного, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Щодо надання розстрочки виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що протягом тривалого часу поставляв мясну продукцію контрагентам, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, в результаті чого у останніх перед ним накопичилась значна сума заборгованості, а саме сума не отриманих Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» коштів складає 758157,60 грн. При цьому зазначає, що окупація території Автономної Республіки Крим та проведення на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції позбавили його можливості повернути свої грошові кошти у звязку з тим, що господарські відносини з підприємствами, які зареєстровані в АРК практично неможливі, стягнення коштів в судовому порядку також не є можливим через невизначеність статусу вказаної території. Поряд з цим посилається на наявність рішень Господарського суду Запорізької області та Господарського суду Харківської області, якими стягнуто на його користь кошти, але рішення не виконані. Вважає, що виконання рішення суду відразу у повному обсязі може призвести до негативних фінансових наслідків, як виникнення заборгованості перед іншими постачальниками, податків, зборів.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Законодавець визначає, що відстрочка означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Згідно з п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду обґрунтоване приписами статті 121 ГПК України, які передбачають наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить наявність заборгованості в сумі 758157,60 грн. перед ним з боку контрагентів, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, яким останній поставляє мясну продукцію, окупацію території Автономної Республіки Крим, що позбавляє можливості повернути вказану заборгованість, проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції. Також посилається на наявність рішень Господарського суду Запорізької області та Господарського суду Харківської області, якими на його користь стягнуті кошти, але яке не виконано. Відповідач вважає, що виконання рішення суду відразу у повному обсязі може привести до негативних фінансових наслідків, таких як виникнення заборгованості перед іншими постачальниками, податків, зборів.

Вказані обставини боржник вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав наступні документи: договір № 319 від 22.03.2010 року з ТОВ «Азовчані», договір постачання № 501 від 02.02.2012 року з ПП «Виклен-Арго», договір № 34 від 14.01.2010 року з ФОП ОСОБА_3, договір постачання № 61 від 15.03.2013 року з КП «Рікон», договір постачання № 46 від 30.01.2013 року з ФОП ОСОБА_4, довідку про дебіторську заборгованість № 196-80-1 від 30.03.2017 року. Також надав копію рішень господарського суду Запорізької області від 15.12.2015 року у справі № 908/5669/15, яким стягнуто на його користь кошти, та копії постанов про повернення виконавчих документів: від 17.06.2016 Приморського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №7/5009/3625/11 від 09.07.2012 року; від 22.08.2016 року Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області №5023/3571/11 від 12.07.2011 року, від 09.09.2016 року Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кіровоград Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області №9/210 від 04.03.2010 року, рішення Господарського суду Запорізької області від 30.01.2017 у справі №908/3371/16, від 09.02.2017 року у справі № 908/3165/16, від 07.02.2017 року у справі №908/3104/16, від 09.03.2017 року у справі № 908/236/17, від 21.11.2016 року у справі №908/2773/16, якими стягнуто заборгованість з відповідача на користь контрагентів.

Так, з довідки про дебіторську заборгованість № 196-80-1 від 20.03.2017 року вбачається, що у Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат станом на 20.03.2017 року існує дебіторська заборгованість, а саме:

- за договором № 34 від 14.01.2010 року з контрагентом СПД-ФО ОСОБА_3 в сумі 53200,25 грн.;

- за договором № 319 від 22.03.2010 року з контрагентом ТОВ «Азовчані» в сумі 158135,23 грн.;

- за договором № 501 від 02.02.2012 року з контрагентом ПП «Виклен-Арго» в сумі 123875,00 грн.;

- за договором № 46 від 30.01.2013 року з контрагентом ФОП ОСОБА_4 в сумі 45791,50 грн.;

- за договором № 61 від 15.03.2013 року з контрагентом КП «Рікон» в сумі 102438,00 грн.;

- за договором № 272 від 06.07.2015 року з контрагентом ТОВ «Рентасервіс» в сумі 218695,50 грн.;

- за договором № 31 від 26.01.2011 року з контрагентом СПД-ФО ОСОБА_5 в сумі 33719,33 грн.;

- за договором № 133 від 24.03.2011 року з контрагентом ПП «Селена Компані» в сумі 22302,79 грн. Разом дебіторська заборгованість становить 758157,60 грн;

- за договором № 522 від 11.09.2009 року з контрагентом ТОВ «ДК Імперія Смаку» в сумі 12370,25 грн. Разом дебіторська заборгованість становить 770527,85 грн.

Однак, вказану довідку суд оцінює критично, оскільки вона складена одноособово відповідачем.

Відповідач всупереч приписів ст. 33 ГПК України не надав суду доказів, в т. ч. первинних бухгалтерських документів, які можуть підтвердити фінансове становище підприємства за останній звітній період та які б свідчили про ускладнення виконання рішення або неможливості такого виконання у строк або встановленим господарським судом способом, що позбавляє суд можливості встановити обставини, повязані із застосуванням приписів ст. 121 ГПК України.

Посилання відповідача на наявність заборгованості контрагентів, втрату значної частини ринку збуту та зменшення обсягів реалізації виготовленої продукції, невиконані рішення господарського суду на його користь не є безумовною підставою для надання відстрочки виконання рішення суду в даній справі в порядку приписів ст. 121 ГПК України.

Наявність або відсутність заперечень з боку інших учасників судового процесу щодо застосування судом приписів ст. 121 ГПК України не позбавляє заявника обовязку доведення ускладнення виконання рішення або неможливості такого виконання у строк або встановленим господарським судом способом.

За таких обставин, дослідивши надані до заяви докази, врахувавши матеріальні інтереси відповідача, суд дійшов висновку, що останнім необґрунтовано заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення суду строком на два місяці, а тому в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Стосовно посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що відповідно до 11.5 договору поставки № 1 від 29.02.2016 року укладеного між ТОВ «Український торговий дім «Стар» та ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат», жодна із сторін не має права передавати свої обовязки за договором третій стороні без письмової згоди на те іншої сторони, суд зазначає наступне.

В рішенні Господарського суду м. Києва від 23.11.2016 року у справі 910/18549/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2017 року, суд дійшов висновку « … що ТОВ «Український торговий дім «Стар» на підставі Договору про відступлення права вимоги №1107 від 11.07.2016 року передано ТОВ «Естрелла-Україна» право вимоги до ПАТ «Мелітопольський м'ясокомбінат» зі сплати боргу за поставлений товар за Договором поставки №1 від 29.02.2016 року, а не обов'язок за Договором поставки №1 від 29.02.2016 року, як то обмежено п. 11.5. Договором поставки від 29.02.2016 року.

Тому суд зазначає, що при укладанні сторонами (відповідачем-1 та відповідачем-2) Договору про відступлення права вимоги №1107 від 11.07.2016 року не було порушено приписів ст. 203, 215 ЦК України та приписів п.11.5. Договором поставки №1 від 29.02.2016 року, твердження позивача про недійсність оспорюваного договору спростовується наявними в матеріалах справи документами та нормами чинного законодавства України, а тому в суду відсутні правові підстави для визнання Договору про відступлення права вимоги №1107 від 11.07.2016 року недійсним…».

За загальним правилом, кожна особа, що бере участь у справі, повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень (стаття 33 ГПК України). Водночас статтею 35 ГПК України визначені підстави звільнення від доказування. Так, згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факти, встановлені вищевказаними рішеннями судів у господарській справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню з огляду на приписи ч. 3 статті 35 ГПК України, а тому мають для суду при розгляді даної справи обовязковий характер.

У судовому засіданні, яке відбулося 23.03.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 512, 514, 530, 538, 599, 611, 625, 629, 638, 639, 693, 712, ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 230, 231, 232, 265 ГК України, ст. ст. 42, 43, 25, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-84, ч. 2 ст. 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат», 72319, м. Мелітополь, Запорізька область, вул. Кірова, буд. 175, код ЄДРПОУ 0443513, на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА», 01015, м. Київ, вул.. Лейпцизька, буд. 2/37, к.4, , основний борг в сумі 96769 (девяносто шість тисяч сімсот шістдесят девять) грн. 38 коп., пеню в сумі 16971 (шістнадцять тисяч девятсот сімдесят одна) грн. 55 коп., три процента річних в сумі 2458 (дві тисячі чотириста пятдесят вісім) грн. 58 коп., інфляційні витрати в сумі 8395 (вісім тисяч триста девяносто пять) грн. 07 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1868 (одна тисяча вісімсот шістдесят вісім) грн. 92 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» щодо стягнення пені в сумі 8557,09 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 0,96 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТРЕЛЛА-УКРАЇНА» до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» щодо стягнення інфляційних витрат сумі 784,48 грн. відмовити.

Повне рішення складено 30.03.2017 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.