РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017Справа № 910/24450/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши матеріали справи

за позовомКомунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим фондом Дарницького району міста Києва»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»
простягнення безпідставно отриманих коштів та відсотків за користування коштами
Представники сторін:

від позивача: Бойченко В.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: Гогітідзе В.Ф. - представник за довіреністю,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим фондом Дарницького району міста Києва" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про стягнення 109 999 грн 88 грн. безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 порушено провадження у справі № 910/24450/16 та справу призначено до розгляду на 02.02.2017.

26.01.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 02.02.2017 у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Головатюком Л.Д., справу № 910/24450/16 передано на повторний автоматичний розподіл.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями (повторний розподіл) справу № 910/24450/16 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2017 справу № 910/24450/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.03.2017.

15.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

10.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи, клопотання про виправлення у процесуальних документах описки у назві позивача, клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог.

13.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло письмове обґрунтування позовних вимог.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 13.03.2017 оголошено перерву до 27.03.2017.

15.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про витребування доказів та фіксацію судового процесу.

24.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

27.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, письмові пояснення.

У судове засідання 27.03.2017 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник позивача повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 27.03.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - відповідач, енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва (далі - позивач, покупець) було укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води б/н (далі - Договір), відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю для об'єкту, розташованого за адресою Харківське шосе, 174-б теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - товар або теплоносій, теплова енергія) у період з 01.07.2012 по 30.06.2013 у кількості 3695,704 Гкал, з тепловим навантаженням 1,776 Гкал/год, в т.ч. на потреби: а) опалення - 1,194 Гкал/год; б) гарячого водопостачання - 0,5825 Гкал/год.

Відповідно до п. 1.2 Договору покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах даного Договору.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що він укладений на термін з 01.07.2012 по 30.06.2013 і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна сторона даного Договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору. В частині розрахунків дія Договору триває до повного їх завершення.

В подальшому, між сторонами було укладено низку додаткових угод, якими, сторони погодили, зокрема, змінили назву покупця.

Позивач у своєму позові зазначає суду про те, що оплата теплової енергії, яку відповідач передавав у власність Позивача для потреб опалення та гарячого водопостачання для споживачів послуг по Харківському шосе, 174-6 здійснювалась позивачем за участю Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» з яким позивач перебуває у договірних відносинах умовах Договору №168 від 02 січня 2009 «Про надання послуг».

У Договорі № 450214 від 02.07.2012 «На постачання теплової енергії у вигляді гарячої води» одержувачем коштів споживачів послуг з опалення та гарячого водопостачання будинку по Харківському шосе, 174-6 вказано відповідача, на поточний рахунок якого надходили кошти споживачів за послуги з опалення та гарячого водопостачання впродовж періоду дії Договору. При цьому, Законом № 1198-VII від 10.04.2014 «Про внесення змін до деяких законів України одо удосконалення розрахунків за енергоносії» було доповнено статтю 19 Закону країни «Про житлово-комунальні послуги» частиною 5 в наступній редакції: « 5. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.»

Позивач стверджує суду, що прикінцевими положеннями Закону встановлено, що Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування. Закон № 1198-VII від 10.04.2014 було опубліковано 5.04.2014 в газеті «Голос У країни», випуск № 81.

Таким чином, на думку позивача, у відповідності до приписів частини 5 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач набув з 05.04.2014 статусу виконавця послуг з опалення та гарячого водопостачання для споживачів послуг, які проживають чи користуються у нерухомим майном житлового будинку по Харківському шосе, 174-6.

Згідно з твердженнями позивача, на виконання приписів частини 5 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.07.2014 року ТОВ «Євро-реконструкція» фактично прийняло на себе функції виконавця послуг з опалення та гарячого водопостачання для споживачів послуг, які проживають чи користуються у нерухомим майном житлового будинку по Харківському шосе, 174-6 що слідує з листа ТОВ «Євро-Реконструкція» від 01.06.2016 № 711ПН-1267. В листі вказується, що, починаючи з 01.07.2014 послуги з опалення та гарячого водопостачання споживачам послуг у будинку по Харківському шосе, 174-6 надає ТОВ «Євро-Реконструкція» самостійно без участі позивача, що обумовлено приписами Закону № 1198-VII від 10.04.2014 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії»:

- починаючи з 01.07.2014 фактично було припинено між позивачем та відповідачем дію укладеного Договору в частині передачі відповідачем у власність позивача теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання по будинку Харківському шосе, 174-6

- починаючи з 01.07.2014 відповідач не здійснював постачання позивачеві теплової енергії у вигляді гарячої води на умовах Договору на об'єкт - житловий будинок по Харківському шосе, 174-6, для потреб опалення та гарячого водопостачання, проте і після 01.07.2014 відповідач продовжував отримувати з розподільчого транзитного рахунку Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» кошти споживачів будинку по Харківському шосе, 174-6 за послуги з опалення та гарячого водопостачання які були спожиті споживачами до 01.07.2014, що, на думку позивача, призвело до безпідставного отримання відповідачем грошових коштів у сумі - 109 999,88 грн та підтверджується наявним у матеріалах справи Актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідач проти задоволення позову заперечує через необґрунтованість позовних вимог.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язання за Договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось судом вище, пунктом 10.1 названого Договору сторонами було встановлено, що він укладений на термін з 01.07.2012 по 30.06.2013 і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна сторона даного Договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору. В частині розрахунків дія Договору триває до повного їх завершення.

Сторонами не заперечується факт пролонгації Договору на кожний наступний рік з моменту його укладення через відсутність заперечень сторін щодо надання/отримання послуг та виконання інших зобов'язань, передбачених його умовами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У суду відсутні відомості щодо визнання Договору недійсним, а тому, враховуючи презумпцію правомірності правочину, на думку суду Договір є дійсним.

Належних та допустимих доказів факту розірвання або припинення Договору матеріали справи також не містять.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи те, що Договір не було припинено, визнано недійсним або розірвано, твердження про безпідставність набуття відповідачем коштів в сумі 109 999,88 грн є таким, що не відповідає дійсності, оскільки вказані кошти були перераховані на підставі діючого Договору, виконання якого є обов'язковим для сторін.

Щодо доводів позивача про те, що доказом безпідставності набуття відповідачем коштів в сумі 109 999,88 грн є Акт звіряння від 29.02.2016, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88 було затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 та 2.7 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Таким чином, наявний у матеріалах справи Акт звіряння від 29.02.2016 не може слугувати належним доказом безпідставності набуття відповідачем коштів в сумі 109 999,88 грн, оскільки не містить ознак первинного документу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів та відсотків за користування коштами не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 05.04.2017

Суддя Н.Б. Плотницька