ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Справа № 926/4231/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І

суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області, м.Чернівці, б/н від 08.02.2017р. (вх. № 01-05/753/17 від 17.02.17)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.01.2017р.

у справі № 926/4231/16, суддя Ніколаєв М.І.

за позовом: Приватного акціонерного товариства Вінницьке містобудівельне управління №4, м. Вінниця

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області, м. Чернівці

про: стягнення заборгованості та штрафних санкцій 427 055,82 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 25.01.2017р. позов Приватного акціонерного товариства Вінницьке містобудівельне управління №4 до Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 427 055,82 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області на користь Приватного акціонерного товариства Вінницьке містобудівельне управління №4 239 856,00 грн. заборгованості, 166 263,30 грн. інфляційних, 20 918,74 грн. - 3 % річних та 6 405,59 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Чернівецької області від 25.01.2017р. у справі №926/4231/16, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, б/н від 08.02.2017р. (вх. № 01-05/753/17 від 17.02.17), в якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.01.2017р. у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що не мав можливості виконати договірні зобовязання через відсутність фінансування з державного бюджету на відповідні роботи. Покликається на відкладальні обставини, які сторони обумовили в п. 3.5 договору № 69 від 27.09.2013р.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 17.02.2017р. справу за № 926/4231/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желіка М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.02.2017р. справу за апеляційною скаргою Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області прийнято до провадження та справу призначено до розгляду на 06.03.2017р.

У звязку з перебуванням 06.03.2017р. суддів-членів колегії ОСОБА_1 у відпустці та ОСОБА_2 у відрядженні, судове засідання 06.03.2017р. не відбулось.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017р. розгляд справи призначено на 03.04.2017р., з підстав зазначених у даній ухвалі.

Позивач та відповідач участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 03.04.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що 27.09.2013 року між сторонами укладено договір № 69 (далі договір), згідно з умовами якого підрядник (позивач) зобовязується своїми силами і засобами виконати роботи (надати послуги) - першочергові заходи по стабілізації стану берегової опори моста через річку ОСОБА_3 на км 3-150 автомобільної дороги С 261005 Банилів Підгірний-Гільча, Чернівецька область (поточний середній ремонт, завершення робіт), а замовник (відповідач) прийняти і оплатити такі роботи відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації та в обумовлений договором термін. (пункт 1.1 Договору).

У відповідності до п. 3.1 вартість робіт (договірна ціна) за цим договором складає 660084,00 грн. (з ПДВ), крім того утримання служби 13039,00 грн.

Згідно з п.3.3 договору, замовник забезпечує фінансування робіт за рахунок наступних джерел: державний бюджет, в межах фактичного фінансування, але у будь-якому випадку в розмірі надходження грошових коштів від розпорядника бюджетних коштів.

Бюджетні зобовязання замовника за договором виникають в разі наявності відповідних бюджетних асигнувань та у межах відповідних кошторисних призначень фактичних надходжень. У разі затримки бюджетного фінансування не з вини замовника, оплата за виконані роботи здійснюється протягом пяти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок, а у разі зміни бюджетного фінансування замовник письмово повідомляє про це підрядника, який зобовязаний негайно призупинити роботи з моменту отримання повідомлення (пункти 3.4 та 3.5 Договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що замовник здійснює платежі за фактично виконані роботи на підставі наступних документів:

1) акту прийомки виконаних робіт (форма №КБ-2В, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 р. №554), підписаної уповноваженими представниками обох сторін.

2) довідки про вартість виконаних робіт (форма №КБ-3, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 р. №554), підписаної уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до п.4.2 договору, оплата проводиться за фактично виконані обєми робіт, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом 30 календарних днів з дати підписання документів визначених п. 4.1 Договору.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх договірних зобовязань.

Договір на виконання робіт по поточному ремонту № 69 від 27.09.2013р. підписаний і скріплений печатками сторін, докази про внесення змін чи доповнень до нього у справі відсутні.

Відповідно до узгодженої сторонами довідки вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року складає 239856,00 грн.

Приєднаною до матеріалів справи копією актів приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року підтверджується виконання ПрАТ Вінницьке мостобудівельне управління №4 та прийняття Службою автомобільних доріг у Чернівецькій області будівельних робіт на загальну суму 239856,00 грн. по договору № 69 від 27.09.2013р.

Акти №3, 4, 5 та б/н приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року скріплений підписами та печатками сторін. Жодних зауважень щодо якості, обсягів та терміну виконання робіт відповідач не предявляв.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про оплату відповідачем прийнятих по договору № 69 від 27.09.2013р. будівельних робіт вартістю 239856,00 грн., що слугувало підставою звернення ПрАТ Вінницьке мостобудівельне управління №4 до місцевого господарського суду з даним позовом.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В ході розгляду апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області судом встановлено, що відповідач без жодних зауважень прийняв від ПрАТ Вінницьке мостобудівельне управління №4 на підставі договору на виконання робіт по поточному ремонту № 69 від 27.09.2013р. будівельні роботи загальною вартістю 239856,00 грн., що підтверджується вищеописаним актами приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року, та не оплатив їх вартості.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на момент прийняття оскаржуваного рішення місцевого господарського суду в матеріалах справи відсутні докази про виконання відповідачем свого зобовязання щодо оплати прийнятих від ПрАТ Вінницьке мостобудівельне управління №4 будівельних робіт вартістю 239856,00 грн.

Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПрАТ Вінницьке мостобудівельне управління №4 239856,00 грн. основного боргу.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та річної процентної ставки, не спростованого відповідачем, позивач нарахував за період з грудня 2013 року по листопад 2016р. 3% річних в сумі 20938, 52 грн. та 166263, 30 грн. інфляційних від простроченої суми заборгованості.

Враховуючи вищенаведене та здійснений перерахунок судом першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що з відповідача слід стягнути згідно поданого позивачем та перевіреного судом розрахунку 166263,30 грн. інфляційних втрат та 20918,74 грн. 3% річних, що нараховані за період з 30 грудня 2013 року по 25 листопада 2016 року включно.

Отже, суд першої інстанції правомірно задоволив дані позовні вимоги.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на неможливість виконати договірні зобовязання через відсутність фінансування з державного бюджету на оплату спірних будівельних робіт, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини ним не надано.

Окрім того, як правомірно зазначив суд першої інстанції, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування відхиляються судом з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини "ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005 року) та "Бакалов проти України" (від 30.11.2004 року), в яких висловлено чітку позицію, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобовязання.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 року та від 15.05.2012 року.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 25.01.2017р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 25.01.2017р. в справі за номером 926/4231/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Чернівецькій області, м.Чернівці, б/н від 08.02.2017р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 04.04.2017р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.