КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"10" квітня 2017 р. Справа №910/16064/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги (вх. № 09-08.1/2962/17 від 06.04.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016

у справі № 910/16064/16 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-ТРЕЙД»

про стягнення 840 451, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-ТРЕЙД» (відповідач у справі) про стягнення за 840 451, 00 грн, з яких: 305 000, 00 грн заборгованості за кредитом, 24428, 59 грн процентів за користування кредитом, 189369,13 грн донараховних процентів, 321653, 28 грн пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-ТРЕЙД» на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 305 000,00 грн заборгованості за кредитом, 24428,59 грн процентів за користування кредитом, 189369,13 грн донарахованих процентів, 321653, 28 грн пені, 12606,77 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСТ-ТРЕЙД» подав апеляційну скаргу (вх. № 09-08.1/2962/17 від 06.04.2017), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016.

До апеляційної скарги апелянтом додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва, в якому апелянт просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки стверджує, що про існування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва дізнався випадково лише 27.03.2017 під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, по пошті копію рішення не отримував.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги та клопотання про відновлення пропущеного строку на оскарження ухвали місцевого господарського суду дійшла висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим судом. У разі якщо в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 50 ГПК України перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення Господарським судом міста Києва було оголошено 06.10.2016, повний текст рішення підписано 19.10.2016. Відтак, враховуючи приписи ст. 50, 93 ГПК України, встановлений законом десятиденний строк на апеляційне оскарження рішення сплив 31.10.2016. Однак Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСТ-ТРЕЙД» подало апеляційну скаргу лише 30.03.2017, тобто апелянт подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом 10-тиденного строку на оскарження.

Відповідно до ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Виходячи зі змісту ст. 53 ГПК України, поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. При цьому, клопотання про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку з посиланням на відповідні докази, які подаються до апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржник в клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження посилається на те, що рішення Господарського суду міста Києва у даній справі він не отримував, а дізнався про розгляд справи та прийняте рішення лише з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому не зміг своєчасно подати апеляційну скаргу.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи копія позовної заяви Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», копії ухвал Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 про порушення провадження у справі (а.с. 1), про відкладення розгляду справи від 19.09.2016 (а.с. 59), а також прийняте рішення від 06.10.2016 були направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-Трейд»: 03191, м. Київ, вул. Крейсера «Аврора», буд.5. Вказана адреса є адресою місцезнаходження відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяги з якого наявні в матеріалах справи а.с. 27-29, 32-37), та зазначена відповідачем, як стороною договору, у самому тексті договору та окрім того вказана ним в поданій апеляційній скарзі, як адреса його місцезнаходження. Як вбачається із повернутих поштових відправлень, ухвали суду та рішення суду не були вручені Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТ-Трейд» у зв'язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою. Згідно положень ст. 64 ГПК України у разі відсутності сторони за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач згідно приписів чинного законодавства вважається таким, що був обізнаний про розгляд даної справи.

Доказів того, що скаржник не міг отримати оскаржуване рішення суду у зв'язку з обставинами, за які він не відповідає, апелянт не надав, пояснень щодо фактичного місцезнаходження не надав..

Колегія суддів апеляційної інстанції, вважає за необхідне звернути увагу на положення ст. 22 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Цей обов'язок сторони закріплено, зокрема, і у Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка не тільки надає особі право на справедливий суд, але і забороняє зловживання наданими їй правами.

За змістом положень ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації, встановленого законом права на судовий захист.

Наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття апеляційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд), як джерело права.

При цьому, відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року, пункти 37-38 Рішення у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010 року).

У п. 41 Рішення від 03.04.2008 року «Пономарьов проти України» вказано, що: «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідачем подано апеляційну скаргу після спливу майже шести місяців від дня прийняття оскаржуваного рішення, при цьому апелянтом не надано жодного належного доказу, що підтверджували б порушення судом процесуальних норм щодо повідомлення його про розгляд справи та про винесення рішення від 06.10.2016 чи доказів неможливості в розумні інтервали часу вчинити дії, щоб дізнатись про стан даної справи, та своєчасно подати апеляційну скаргу.

З урахуванням наведеного Київський апеляційний господарський суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження, а відтак відхиляє клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-Трейд» про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/16064/16.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/16064/16 Київським апеляційним господарським судом не приймається до апеляційного провадження і повертається скаржнику.

Керуючись ст. 53, 86, 93, п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТ-Трейд» у задоволені клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/16064/16.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ-Трейд» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/16064/16 повернути скаржнику без розгляду.

3. Матеріали справи №910/16064/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко