ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Справа № 921/798/16-г/3

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Н.М. Кравчук

- Г.Г. Якімець

Розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства "Золотий жайвір"

на рішення господарського суду Тернопільської області від 14.02.2017р.

у справі № 921/798/16-г/3

за позовом: Фермерського господарства "Золотий жайвір"

до 1: Фермерського господарства "Барселона"

до 2: ТзОВ "Техноторг-Лізинг"

про: визнання недійсним договору

За участю представників :

від позивача - Покотило Ю.В. - представник (довіреність №11 від 31.03.2017р.)

від відповідача 1 - Дацків І.В. - керівник.

від відповідача 2 - Лопушанський О.І. - представник (довіреність №б/н від 07.09.2016р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.02.2017р., суддя Боровець Я.Я., у задоволенні позову ФГ"Золотий жайвір" було відмовлено.

З даним рішенням не погодилося ФГ "Золотий жайвір" і оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального і процесуального права.

За клопотанням ТзОВ "Техноторг-Лізинг" судове засідання проходило в режимі відеоконференцзв'язку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Тернопільської області від 14.02.2017р. у справі №921/798/16-г/3 - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2013 року між Фермерським господарством "Барселона" (первісний боржник/ відповідач 1) та Фермерським господарством "Золотий жайвір" (новий боржник/позивач) та ТзОВ "Техноторг-Лізинг" (кредитор/відповідач 2) укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник замінює первісного боржника як зобов'язану сторону у договорі фінансового лізингу №653 від 16.08.2012р. - "Основний договір", укладеному між первісним боржником та кредитором (п.1 договору про переведення боргу).

За цим договором новий боржник стає зобов'язаним здійснити замість первісного боржника наступні обов'язки останнього: в частині оплати лізингових платежів згідно розділу 2 основного договору (п.2 договору про переведення боргу).

Згідно пункту 3 договору про переведення боргу визначено, що з моменту укладення цього договору первісний боржник припиняє бути стороною за основним договором, а замість нього стороною за основним договором стає новий боржник.

Відповідно до пункту 5 договору про переведення боргу, підписуючи цей договір, новий боржник підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов'язана із основним договором, зокрема і та, що стосується спорів і суперечностей за основним договором між первісним боржником та кредитором.

Пунктом 6 договору про переведення боргу визначено, що переведення боргу за цим договором не тягне за собою жодних інших змін умов основного договору, укладеного між первісним боржником і кредитором, окрім тих, що пов'язані із зміною первісного боржника новим боржником.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє на протязі дії основного договору (пункт 8 договору про переведення боргу).

Пунктом 11 договору про переведення боргу зазначено, що цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін.

Підставою для укладення договору про переведення боргу був борг Фермерського господарства "Барселона" перед ТзОВ обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг", який виник внаслідок невиконання договору фінансового лізингу №653 від 16.08.2012р. щодо сплати лізингових платежів.

Так, 16.08.2012 року між ТзОВ "Техноторг - Лізинг" (лізингодавець) та Фермерським господарством "Барселона" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 653, згідно якого лізингодавець зобов'язався набути у власність та передати у користування лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк наступне майно (предмет лізингу), а саме - комбайн зернозбиральний КЗС 1218 у комплекті із жаткою та транспортним візком в кількості 1 шт. по ціні 1320000,00 грн.; передати у власність лізингоодержувачу предмет лізингу за умови повного виконання лізингоодержувачем всіх своїх зобов'язань за цим договором (п.1.1 договору фінансового лізингу).

Відповідно до п. 1.2 договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу складає 1320000,00 грн.

Пунктом 2.7 договору фінансового лізингу учасники передбачили, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові та/або інші платежі за цим договором як під час користування предметом лізингу, так і під час технічного обслуговування, ремонту, модифікації, модернізації предмета лізингу, неможливості використання предмета лізингу через аварію, механічний дефект тощо.

Відповідно до п. 11.1 договору фінансового лізингу останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 25 жовтня 2013 року, але в будь - якому разі до моменту повного виконання лізингоодержувачем своїх грошових зобов'язань за цим договором.

Також між ТОВ "Техноторг-Лізинг" та ФГ "Барселона" підписано додаток №1 до договору фінансового лізингу №653, яким сторони визначили графік та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів.

25.12.2013р. ФГ "Золотий жайвір" звернулося до ТОВ "Техноторг - Лізинг" з листом-пропозицією за вих.№ 33, відповідно до якого повідомив останнього про те, що враховуючи важкий фінансовий стан ФГ "Барселона", ФГ "Золотий жайвір" готове взяти виконання договору фінансового лізингу №653 від 16.08.2012 року на себе, при умові відтермінування сплати за комбайн КЗС 1218 до 01.10.2014 року. Натомість ФГ "Золотий жайвір" зобов'язався придбати у відповідача 2 на умовах 100% оплати три трактори Беларус, а саме: Беларус 82.1 - 2 шт. та Беларус 1523 - 1 шт.

27.12.2013р. відповідач 2 надав позивачу рахунок - фактуру №КП27/12-01 на оплату за техніку згідно договору б/н від 27.12.2013 року, після чого останнім перераховані грошові кошти ТОВ "Техноторг - Лізинг" за техніку, а саме на підставі вказаного рахунку, про що свідчить призначення платежу в наступних платіжних дорученнях: № 12 від 10.01.2014 року на суму 151 000,00 грн.; № 19 від 14.01.2014 року на суму 151 000,00 грн., № 21 від 16.01.2014 року на суму 100 000,00 грн.; № 4 від 21.02.2014 року на суму 300 000,00 грн., всього на загальну суму 702 000,00 грн.

Крім цього, Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг" надано Фермерському господарству "Золотий жайвір" відповідь на лист № 33 від 25.12.2013 року, в якому відповідач 2 повідомив позивача про неможливість пролонгації договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року. Також зазначив, що кошти в розмірі 702000,00 грн. сплачені ФГ "Золотий жайвір" у період з 01.01.2014 року по 21.02.2014 року враховані на погашення простроченої заборгованості згідно п. 2.9 договору фінансового лізингу № 653 від 16.08.2012 року та договору про переведення боргу від 27.12.2013 року, а саме: 121 306,69 грн. погашення простроченої заборгованості зі сплати ставки лізингодавця за період серпень 2013 року по лютий 2014 року; 580 693,31 грн. погашення простроченої заборгованості по сплаті компенсації вартості активів. Крім того, вказав, що станом на 24.02.2014 року у ФГ "Золотий жайвір" наявна заборгованість в розмірі 327 640,03 грн.

В свою чергу, листом за вих. №35 від 14.03.2014 року позивач зазначив, що оскільки прийнявши лист-пропозицію від 25.12.2013 року щодо тракторів та розрахункові документи на загальну суму 702000,00 грн., відповідач 2 зобов'язаний був передати вказані трактори за актами приймання-передачі, а не зараховувати кошти на якісь інші цілі, просив відповідача 2 забезпечити передачу тракторів Беларус, марки: Беларус 82.1 - 2 одиниці та Беларус 1523 - 1 одиниця, за актом приймання-передачі, а виплати за комбайн марки КЗС -1218 розглядати в наступному порядку та надання гарантій ФГ "Барселона" відповідно до додатку № 1 від 14.03.2014 року, за яким: ФГ "Барселона" гарантувало оплатити за комбайн марки КЗС -1218.

19.06.2015 року господарським судом Тернопільської області у справі № 921/364/15-г/3 прийнято рішення про задоволення позову ТОВ "Техноторг-Лізинг" у повному обсязі, а саме: стягнуто з ФГ "Золотий жайвір" 106195,21грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №653 з вилученням у ФГ "Барселона" та передачею ТОВ "Техноторг-Лізинг" комбайну зернозбирального КЗС-1218.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015р. у справі № 921/364/15-г/3 залишене без змін.

ТОВ "Техноторг - Лізинг" звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про переведення боргу. При цьому позивач звинувачує відповідача -2 у зловживанні довірою керівника ФГ "Золотий жайвір" шляхом навмисного введення позивача в оману щодо своїх справжніх намірів, а також щодо істотних умов договору про переведення боргу та договору фінансового лізингу (у зв'язку із не підписанням відповідачем 2 Додатку №2 від 30.12.2013р. до договору про розстрочку та відстрочку сплати заборгованості за договором фінансового лізингу, що було істотною та обов'язковою умовою для можливості укладення позивачем договору про переведення боргу), що згідно статті 230 Цивільного кодексу є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до пункту 1 статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено статтею 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" - правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7-1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Крім того, основною умовою задоволення позову про визнання договору недійсним є порушення прав та законних інтересів позивача у справі.

Нормами статті 203 Цивільного кодексу України зазначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції було досліджено договір переведення боргу від 27.12.2013р. та встановлено, що цей правочин укладено між Фермерським господарством "Барселона" (як, первісний боржник/ відповідач 1) та Фермерським господарством "Золотий жайвір" (як, новий боржник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг- Лізинг" (як, кредитор/відповідач 2), відповідно до умов якого первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник замінює первісного боржника як зобов'язану сторону у договорі фінансового лізингу №653 від 16.08.2012р. - "Основний договір", укладеному між первісним боржником та кредитором (п.1 договору про переведення боргу).

За цим договором новий боржник - позивач стає зобов'язаним здійснити замість первісного боржника обов'язки останнього в частині оплати лізингових платежів згідно розділу 2 основного договору (п.2 договору про переведення боргу).

Згідно пункту 3 договору про переведення боргу визначено, що з моменту укладення цього договору первісний боржник припиняє бути стороною за основним договором, а замість нього стороною за основним договором стає новий боржник.

Як вбачається із договору про переведення боргу сторонами досягнуто згоди відносно усіх істотних умов даного договору.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В силу вимог статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Отже, договір про переведення боргу від 27.12.2013р. (правомірність укладення якого оспорюється позивачем) складений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін (Фермерське господарство "Барселона" - Дацків І.В., посада якого вказана в преамбулі договору - голова, яий діє на підставі Статуту; Фермерське господарство "Золотий жайвір" - Дацків В.П. - голова, що діє на підставі статуту та Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Лізинг" - Березовська І.Є. - директор, що діє на підставі статуту) та скріплений відтисками мокрих печаток Товариств.

В якості підстави позову позивач-апелянт посилається на вчинення правочину під впливом помилки та вчинення правочину під впливом обману.

Так, відповідно до вимог статті 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 230 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як визначено пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Пунктом 11 спірного договору про переведення боргу сторони домовились, що цей договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із сторін.

За змістом статті 215 ЦК України, вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена або однією із сторін правочину, або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Позивачем-апелянтом не наведено жодних підстав, та не надано будь-яких доказів для визнання договору про переведення боргу недійсним, хоча обов'язок доведення обставин недійсності зазначеного правочину покладається саме на нього.

19.06.2015 року господарським судом Тернопільської області у справі №921/364/15-г/3 прийнято рішення про задоволення позову ТОВ "Техноторг-Лізинг" у повному обсязі, а саме: стягнуто з ФГ "Золотий жайвір" 106195,21 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №653 з вилученням у ФГ "Барселона" та передачею ТОВ "Техноторг-Лізинг" комбайну зернозбирального КЗС-1218.

Вказаним рішенням суду підтверджено правомірність договору про переведення боргу від 27.12.2013 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015р. у справі № 921/364/15-г/3 залишене без змін.

Під час перегляду рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015р., Львівським апеляційним господарським судом досліджено договір про переведення боргу від 27.12.2013р., та не знайдено порушень при його укладенні і виконанні, а оскаржуване рішення суду прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Також, рішенням господарського суду Миколаївської області від 29.03.2016 р. у справі № 915/102/16 за позовом ФГ "Золотий жайвір" до відповідача ТОВ "Техноторг - Лізинг" про стягнення грошових коштів у сумі 702 000,00 грн., в задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому судом встановлено наступне, як вбачається із листа-пропозиції ТОВ "Золотий жайвір" № 35 від 14.03.2014 року, останній запропонував придбати у ТОВ "Техноторг - Лізинг" трактори "Беларус" у кількості 3 одиниці. Інші істотні умови, до яких можна віднести вартість техніки та строки її постачання покупцю, вказаним листом не передбачені, натомість зазначено, що інші умови співпраці готові узгодити в процесі переговорів. Матеріали справи не містять будь-яких подальших домовленостей між сторонами та згод (акцепту) з боку відповідача, щодо продажу позивачу сільськогосподарської техніки. Водночас вбачається, що правовідносини між позивачем та відповідачем існували в площині виконання позивачем договору фінансового лізингу № 653 та договору переведення боргу від 27.12.2013 року, а перерахування грошових коштів в сумі 702000,00 грн. здійснювалось на виконання договору про переведення боргу, а не на отримання техніки на інших відповідних правових підставах.

Вказані рішення суду набрали законної сили.

Таким чином, виходячи із рішення господарського суду Тернопільської області від 19.06.2015 у справі №921/364/15-г/3, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2015р. та рішення господарського суду Миколаївської області від 29.03.2016р. у справі №915/102/16, правовідносини між ФГ "Золотий жайвір" та ТОВ "Техноторг-Лізинг", в тому числі перерахування грошових коштів в сумі 702 000.00грн. здійснювалось на виконання договору про переведення боргу від 27.12.2013р., а не на отримання техніки на інших відповідних правових підставах.

В силу статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням господарського суду, за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про недійсність договору про переведення боргу від 27.12.2013 р. позивачем-апелянтом не доведено та матеріалами справи не підтверджено, що спірний договір суперечить чинному законодавству України чи моральним засадам суспільства; не доведено та не подано жодних доказів того, що спірний правочин вчинений під впливом помилки або ж під впливом обману, не вказано конкретних неправомірних дій відповідача. Натомість судовими рішеннями за участю цих же сторін надана правова оцінка договору фінансового лізингу № 653 і договору переведення боргу від 27.12.2013 року та підтверджено реальність їх виконання.

За таких обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Тернопільської області від 14.02.2017р. по справі №921/798/16-г/3 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.02.2017 року у справі №921/798/16-г/3 залишити без змін, а апеляційну скаргу ФГ "Золотий жайвір" - без задоволення.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати в господарський суд Тернопільської області.

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді: Н.М. Кравчук

Г.Г. Якімець

«Повний текст постанови виготовлено 05.04.2017р.»