ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа № 914/2016/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора Приватного підприємства Мірт ОСОБА_2 б/н від 10.03.2017 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 27.02.2017 року ( суддя Пазичев В.М.) про повернення без розгляду скарги на дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області

у справі № 914/2016/14

за позовом: Приватного підприємства Мірт (м. Львів)

до відповідача: Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна фінансова інспекція у Львівській області (м. Львів)

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області (м. Львів)

про: стягнення 2 523 766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2С.(ліквідатор)

від відповідача : не зявилися

від третьої особи 1: не зявилися

від третьої особи 2: не зявилися

від ДВС: не зявилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.02.2017 року у справі № 914/2016/14 (суддя Пазичев В.М.) скаргу Приватного підприємства «Мірт» на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у справі 914/2016/14 повернуто без розгляду.

Ухвала суду мотивована положеннями п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України та тим, що заявником не надано усіх належних та допустимих доказів виконання вимог чинного законодавства України щодо оформлення скарги на дії Державної виконавчої служби, що передбачені нормами ГПК України, зокрема, скаржником не додано до матеріалів скарги описи вкладення внутрішніх поштових відправлень, що мали б підтверджувати надсилання відповідачеві та іншим учасникам процесу скарги на дії ДВС та доданих до неї документів.

Не погоджуючись з даною ухвалою місцевого господарського суду ліквідатор Приватного підприємства Мірт ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 10.03.2017 року, в якій просить ухвалу господарського суду Львівської області від 27.02.2017 року у справі № 914/2016/14 скасувати, направивши скаргу на дії державної виконавчої служби до місцевого господарського суду для вирішення питання про прийняття до розгляду.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що при винесенні ухвали місцевий господарський суд виходив із того, що приписами ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України встановлено процесуальний обовязок скаржника надіслати копії скарги та доданих до неї документів листом із описом вкладення на адресу відповідача та інших учасників процесу. Проте, як зазначає скаржник, скаргу на дії органу державної виконавчої служби подано у порядку ст. 121-2 ГПК України.

Відтак, скаржник вважає, що місцевий господарський суд помилково ототожнив подану скаргу із позовною заявою. При цьому, зазначає, що такий висновок господарського суду першої інстанції є наслідком розширеного тлумачення процесуального обовязку, встановленого у ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України.

Таким чином, апелянт вважає, що покладення на особу додаткових, не передбачених Законом процесуальних обовязків у межах процедури оскарження дії органу державної виконавчої служби, які вчинено при виконанні постановленого на користь такої особи судового рішення, суперечить встановленим у ст.ст. 19, 129-1 Конституції України принципам законності, обовязковості судового рішення та судового контролю за його виконання.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 96 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В дане судове засідання прибув представник позивача, відповідач та треті особи явки уповноважених представників не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Враховуючи строк розгляду апеляційної скарги, ту обставину, що відповідач та треті особи належним чином були повідомлені про час, місце розгляду апеляційної скарги та наслідки неявки в судове засідання, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу господарського суду Львівської області від 27.02.2017р. у справі № 914/2016/14 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства Мірт ОСОБА_2 без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 27.02.2017 року Приватне підприємство «Мірт» звернулося до господарського суду Львівської області із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у справі за позовом Приватного підприємства «Мірт» (м. Львів) до Управління капітального будівництва Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення 2523766,20 грн. суми основного боргу, 114183,61 грн. 3% річних, 176356,57 грн. інфляційних втрат.

Згідно з п. 9.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», скарга, подана в порядку ст. 121-2 ГПК України, має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII-1 ГПК тощо.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України і ГПК України, та містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 ч. 3 ст. 85 Закону N 606-XIV (606-14).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК і ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема: ст. 5 ЦПК - про порушення цивільної справи в загальному суді; статей 98, 99 і гл. 14 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статей 90, 93 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; гл. 20 ЦПК - про судовий розгляд; глав 40, 41 ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження рішень суду першої інстанції; статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 64, розділів XI, XII, XII 1 ГПК тощо.

Частиною 1 ст. 56 ГПК України передбачено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення .

Докази виконання вимог вказаної норми, в силу п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України, додаються до позовної заяви.

У статті 63 ГПК України визначені підстави для повернення позовної заяви без розгляду, зокрема, відповідно до п. 6 ч. 1 цієї статті суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Документальними доказами у справі встановлено, що повертаючи без розгляду скаргу на дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суд першої інстанції в ухвалі від 27.02.2017р. зазначив, що заявником не надано усіх належних та допустимих доказів виконання вимог чинного законодавства України щодо оформлення скарги на дії Державної виконавчої служби, що передбачені нормами ГПК України, зокрема, скаржником не додано до матеріалів скарги описи вкладення внутрішніх поштових відправлень, що мали б підтверджувати надсилання відповідачеві та іншим учасникам процесу скарги на дії ДВС та доданих до неї документів. При цьому, місцевий господарський суд виходив із того, що нормами чинного процесуального законодавства України не передбачено предявлення інших доказів замість описів вкладення, а звіт з інтернет сторінки підприємства поштового звязку не підтверджує, що іншими учасниками процесу отримано саме ті документи, надіслання яких вимагається законодавством у відповідних нормах.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Виходячи з наведених приписів слідує, що належним доказом направлення копії скарги та доданих до неї документів сторонам у справі є оригінал поштової квитанції (касового чеку) з описом вкладення у цінний лист, в якому перелічені всі документи, які надсилаються одержувачу.

Крім цього, пунктом 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України. Так, позовна заява підлягає поверненню без розгляду, якщо позивачем не вказано повне найменування сторін та їх поштових адрес, або позовну заяву підписано не уповноваженою належним чином особою чи особою, посадове становище якої не вказано, або прокурор не зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних відносинах, або позовна заява не підписана позивачем.

Поряд з цим, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за необхідне наголосити на тому, що в оскарженій ухвалі від 27.02.2017 року, суд першої інстанції зазначив, що згідно ч. 3 ст. 63 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущенного порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство Мірт скористалося правом повторного звернення, і ухвалою господарського суду Львівської області від 10.03.2017 року (т. 3 а.с. 193-194) порушено провадження у справі, скаргу Приватного підприємства «Мірт» на дії державного виконавця прийнято до розгляду.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви у відповідності п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України є правильними та обґрунтованими.

З огляду на викладене, господарський суд Львівської області дійшов обґрунтованого висновку про повернення ліквідатору Приватного підприємства Мірт ОСОБА_2 скарги на дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Львівської області від 27.02.2017р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, - Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.02.2017р. у справі №914/2016/14 залишити без змін, апеляційну скаргу ліквідатора Приватного підприємства Мірт ОСОБА_2 б/н від 10.03.2017 року без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складений 06.04.2017р.

ОСОБА_3 Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя Г.Г. Якімець