ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа № 909/864/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2016р.

у справі № 909/864/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства КРЕДІ ОСОБА_2, м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ ЦЕНТР, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ-ПІДГАЙЦІ, с. Вербів, Підгаєцький район, Тернопільська область

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю КАГРО, смт. Козова, Козівський район, Тернопільська області

до відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ-ЛІЗИНГ, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

до відповідача-5: Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Карпат, с. Росохач, Городенківський район, Івано-Франківська область

до відповідача-6: Товариства з обмеженою відповідальністю Лемківська ОСОБА_3, с. Доброводи, Монастириський район, Тернопільська область

до відповідача-7: Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 АгроХолдинг, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

до відповідача-8: ОСОБА_3 Холдинг Паблік Лімітед, Нікосія, Республіка Кіпр

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1: компанія Паміле Лімітед (PAMIL LIMITED), ОСОБА_4 БЛДГ., 24, ОСОБА_5 Стріт, Вікгамс Кей 1, ОСОБА_6, Британські Віргінські острови

про стягнення 27 302 081,27 доларів США

з участю представників:

від скаржника не з»явився

від позивача ОСОБА_4

від відповідачів 1-8 не з»явились

від третьої особи не з»явився

В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені, заперечень щодо складу суду не поступало.

Скаржник, відповідачі 1-8 та третя особа належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерували, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області області від 29.12.2016р. у справі № 909/864/14 (головуючий суддя Матуляк П.Я., судді Фрич М.М., Неверовська Л.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства КРЕДІ ОСОБА_2, м. Київ до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ ЦЕНТР, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область; Товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ-ПІДГАЙЦІ, с. Вербів, Підгаєцький район, Тернопільська область; Товариства з обмеженою відповідальністю КАГРО, смт. Козова, Козівський район, Тернопільська області; Товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ-ЛІЗИНГ, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область; Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Карпат, с. Росохач, Городенківський район, Івано-Франківська область; Товариства з обмеженою відповідальністю Лемківська ОСОБА_3, с. Доброводи, Монастириський район, Тернопільська область; Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 АгроХолдинг, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область; ОСОБА_3 Холдинг Паблік Лімітед, Нікосія, Республіка Кіпр, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 компанії Паміле Лімітед (PAMIL LIMITED), ОСОБА_4 БЛДГ., 24, ОСОБА_5 Стріт, Вікгамс Кей 1, ОСОБА_6, Британські Віргінські острови про стягнення 27 302 081,27 доларів США задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» на дії органу ДВС, визнано неправомірними дії ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Івано-Франківської області № 563 від 09.06.2016р., зобов»язано ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження та вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по виконанню наказу господарського суду Івано-Франківської області № 567 від 09.06.2016р.

Не погоджуючись з даною ухвалою скаржник Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає, що державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Зокрема, статтею 4 вказаного Закону визначені вимоги до виконавчого документа. Положеннями вказаної статті регламентовано обов»язкові та необов»язкові вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання. Водночас, в даному випадку, у пред»явленому на виконання виконавчому документі не зазначено код ЄДРПОУ боржника ОСОБА_3 Холдинг ПаБлік Лімітед, Республіка Кіпр. Відтак, на думку скаржника, державний виконавець позбавлений можливості здійснити заходи щодо розшуку боржника та перевірки його майнового стану.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

На виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.11.15 та ухвали від 09.06.2016р. по справі № 909/864/14 Публічному акціонерному товариству КРЕДІ ОСОБА_2 видано, зокрема, наказ за № 567 від 09.06.2016р. про стягнення з ОСОБА_3 Холдинг Паблік Лімітед (Республіка Кіпр) боргу 26 836 590,66 дол. США - заборгованості за кредитом, 3387639,64 дол.США; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом та 931 352,81 грн. пені.

04.10.2016р. вищенаведений наказ позивачем скеровано до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для відкриття виконавчого провадження. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач зазначив про те, що боржник є учасником юридичних осіб з місцезнаходженням на території України, зокрема: частка Боржника в статутному фонді: ТОВ Мрія- Лізинг () у розмірі 51444,75 грн. (97,99%), ТОВ Торговий дім М - Трейд () у розмірі 51654,75 грн. (98,39%); ТОВ ОСОБА_3 Агрохолдинг () у розмірі 45954.00грн. (99,9%), ТОВ Група компаній Мрія Агро () у розмірі 51500,00грн. (100%); ТОВ Елагрі -Деренівка (код ЄДРПОУ 1 34696571) у розмірі 62307.00 грн. (98,90%).

21.10.2016 р. головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України - ОСОБА_7 складено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, з посиланням на п.3 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - у зв"язку з відсутністю коду ЄДРПОУ боржника у виконавчому документі, що, на думку державного виконавця, виключає можливість здійснення виконавчого провадження. Крім того, у повідомленні про повернення виконавчого документа державним виконавцем без посилання на норми закону зазначено, що у зв"язку з місцезнаходженням боржника у Республіці Кіпр, Нікосія, вул. Нікіс, буд. 20, виконавець позбавлений можливості здійснити заходи щодо розшуку боржника та перевірки його майнового стану.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України іноземних суб'єктів господарювання наділено такими самими процесуальними правами і обов'язками, що і суб'єктів господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обовязковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та обєктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Враховуючи вищенаведені норми закону, пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (зокрема, у справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 року) суд констатує, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави , і має бути захищене як складова частина доступу до суду.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження містить наступні вимоги до виконавчого документа:

ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Тобто зазначення ідентифікаційного коду боржника обовязкове винятково у випадку його наявності.

Відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України Про створення Єдиного реєстру підприємств та організацій України від 22 січня 1996 року № 118 код ЄДРПОУ - унікальний ідентифікаційний номер юридиної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

3 аналізу зазначеної постанови, вбачається, що ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності (код ЄДРПОУ) присвоюється виключно підприємствам та організаціям, що зареєстровані в Україні, в той же час Боржником є юридична особа, що створена та діє згідно із зконодавством Республіки Кіпр, відтак не може мати ідентифікаційного коду суб'єкта господарської діяльності України.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Таким чином, положення статті 24 Закону України Про виконавче провадження надають право стягувачу самостійно обирати орган державної виконавчої служби, який повинен виконувати рішення суду, за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Отже, вимоги Публічного акціонерного товариства КРЕДІ ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відкриття виконавчого провадження згідно наказу №567 від 09.06.2016р. про стягнення з ОСОБА_3 Холдинг Паблік Лімітед (Республіка Кіпр) 26 836 590,66 дол. США - заборгованості за кредитом, 3387639,64 дол.США; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом та 931 352,81 грн. пені. є законними, оскільки майнові активи боржника (Частка Боржника в статутному фонді: ТОВ Мрія- Лізинг () у розмірі 51444,75 грн. (97,99%), ТОВ Торговий дім М - Трейд () у розмірі 51654,75 грн. (98,39%); ТОВ ОСОБА_3 Агрохолдинг () у розмірі 45954.00грн. (99,9%), ТОВ Група компаній Мрія Агро () у розмірі 51500,00грн. (100%); ТОВ Елагрі -Деренівка (код ЄДРПОУ 1 34696571) у розмірі 62307.00 грн. (98,90%)) знаходяться на території України.

Під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення цього Закону (ст.77 Закону України "Про виконавче првадження").

Відтак, суд констатує, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за наявності доказів існування майнових активів боржника на території України, незаконно, з порушенням приписів Закону України Про виконавче провадження відмовлено стягувачу у відкритті виконавчого провадження відносно боржника - Компанії Mriya Agro Holding Public Limited.

Законом України Про виконавче провадження передбачений порядок відкриття виконавчого провадження та порядок проведення виконавчих дій.

У поданій до суду скарзі Позивач вказував про порушення Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України положень Закону України Про виконавче провадження в частині відкриття виконавчого провадження, натомість Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вказує вже про фактичну неможливість виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю майна Боржника на території країни та відсутністю повноважень для розшуку майна на території іншої країни, що не є предметом розгляду скарги Позивача.

При цьому, суд констатує, що Боржник, який не є резидентом України, окрім часток у статутному капіталі юридичних осіб може мати відкриті банківські рахунки, рухоме та нерухоме майно на території України, проте Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не маючи відповідних доказів про відсутність іншого майна, окрім часток у статутному фонді, прийшов до зазначеного висновку, чим самоусунувся від виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно ст.139 Господарського кодексу України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Джерелами формування майна суб'єктів господарювання є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; надходження від продажу (здачі в оренду) майнових об'єктів (комплексів), що належать їм, придбання майна інших суб'єктів; кредити банків та інших кредиторів; безоплатні та благодійні внески, пожертвування організацій і громадян; інші джерела, не заборонені законом.

Відповідно до ст.167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Суб'єктивне корпоративне право - це право особи, яка перебуває у правовідносинах із господарським товариством як її учасник, одержувати від цього певні блага.

Учасник господарського товариства має такі правомочності майнового характеру, як: право на отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої та інші майнові права.

Таким чином, до майна юридичної особи в силу приписів ст.190 Цивільного кодексу України відносяться і майнові права, якими є корпоративні права, а тому виконавче провадження відносно Компанії Mriya Agro Holding Public Limited може бути відкрито на території України.

З огляду на наведене, доводи органу ДВС про те, що корпоративні права не відносяться до майна власника, є безпідставними.

Положеннями ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України, після набрання ними законної сили є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на території України, виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Згідно з п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України 17.10.2012 № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, враховуючи наявність майна боржника на території України, а також відсутність у боржника коду ЄДРПОУ, орган ДВС з врахуванням положень Закону України Про виконавче провадження був зобовязаний прийняти до виконання предявлений Банком виконавчий документ та відкрити виконавче провадження.

Всупереч вказаних вище положень чинного законодавства, а також не врахувавши наданої стягувачем інформації про наявність майна боржника на території України, орган ДВС безпідставно повернув стягувачу виконавчий документ без виконання.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в ухвалі господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2016р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2016 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2016 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-106 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2016р. у справі № 909/864/14 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Івано-Франківської області.

6. Повний текст постанови складено « 05» квітня 2017р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Малех І.Б.

суддя Плотніцький Б.Д.