РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017Справа №910/4420/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/4420/17

за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород - Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород - Дністровського морського порту);

до державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях";

про стягнення 6622,08 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Байчан О.М., довіреність № 221 від 13.01.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород - Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород - Дністровського морського порту) (надалі - позивач) з позовом до державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" (надалі - відповідач) про стягнення 6622,08 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору №16в/32-П-БДФ-15 від 21.01.2015р. у визначений строк не розрахувався за надані послуги, в результаті чого позивачем нараховані пеня в сумі 3568,78 грн., 2185,00 грн. - 3% річних та 868,30 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2017р. порушено провадження у справі № 910/4420/17 та призначено її розгляд на 06.04.2017р.

06.04.2017р. через загальний відділ діловодства представником позивача подано документи на вимогу ухвали суду.

Присутній у судовому засіданні 06.04.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 21.03.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі 21.03.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2015р. між державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (за договором - Адміністрація, далі - позивач) та державним підприємством водних шляхів «Укрводшлях» (за договором - підприємство, далі - відповідач) було укладено договір №16-в/32П- БДФ-15 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1 якого Адміністрація згідно заявок Підприємства надає послуги з відстою плавзасобів Підприємства в складі: плаврефулер, СЗ-22, біля огороджувального молу Адміністрації, а Підприємство приймає і оплачує послуги Адміністрації згідно Місцевих тарифів Адміністрації, дійсних на момент надання послуг.

Розділами 2 - 5 Договору сторони узгодили ціну та порядок розрахунків, права та обов'язки сторін, їх відповідальність тощо.

Відповідно до п. 7.1 Договору, даний договір набирає чинності з 01 січня 2015 і діє до 31 грудня 2015 включно.

За умовами п. 7.2 Договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього Договору не менше ніж за місяць до закінчення строку його чинності, він вважається продовженим на календарний рік і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, у тому числі продовження строку дії цього Договору.

Закінчення стоку дії цього Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення , яке мало місце під час дії цього Договору (п. 7.3 Договору).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що Адміністрація надає інші послуги (бункерування водою, буксирувальні послуги та інше) за окремими тарифами на підставі заявки Підприємства.

Здавання Адміністрацією та приймання їх результатів Підприємством оформлюється Актом наданих послуг, який оформлюється Адміністрацією та щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, направляється Підприємству, що передбачено п. 2.2 Договору.

Як вбачається з наявних у справі доказів, на виконання умов договору позивачем за відповідними актами надання послуг за період з лютого 2016 року по вересень 2016 року, копія яких залучена до матеріалів справи, а оригінали було оглянуто в судовому засіданні, які підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками, було надано відповідачу послуги на загальну суму 58 292,94 грн.

Будь-які заперечення щодо повного та належного надання послуг з відстою плавзасобів з боку відповідача на час підписання вказаних актів в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 2.1 Договору розрахунки за надані послуги Адміністрації здійснюються підприємством Згідно Місцевих тарифів Адміністрації, дійсних на момент надання послуг, в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Адміністрації щомісячно на підставі Акту наданих послуг, але не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним на підставі виставлених рахунків.

Однак, відповідач в порушення умов договору, отримані послуги оплатив з порушенням встановлених п.2.1 договору строків, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких міститься в матеріалах справи, а оригінали оглянуто в судовому засіданні.

Оскільки отримані послуги відповідач оплатив з порушенням встановлених строків, позивач направив відповідачу претензію за вих. № 12/09-24/2266/16 від 18.11.2016р. з вимогою про сплату пені в сумі 3356,09 грн.

Однак, у відповіді а претензію за № Пр/10-08/129 від 22.12.2016р. відповідач не погодився з вимогою про сплату пені та не здійснив відповідну оплату.

У зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 3568,78 грн., 868,30 грн. - 3% річних та 2185 грн. - інфляційних втрат.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання послуг за представленими актами та не надано доказів своєчасної оплати послуг на суму 58 292,94 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача пені - 3568,78 грн., 868,30 грн. - 3% річних та 2185 грн. - інфляційних втрат є обґрунтованою, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.3. договору, у разі прострочення оплати за користування інфраструктурою, Підприємство сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 3568,78 грн., згідно з розрахунком позивача, який є арифметично вірним.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат, підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який судом перевірено.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню згідно уточненого розрахунку суду в сумі 657,41 грн., з урахуванням того, що за період прострочення оплати послуг позивача з 16.04.2016р. по 19.10.2016р. розмір 3% річних склав 20,73грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" (04070, м. Київ, вул. П.Сагайдачного, 12; 04071, м. Київ, вул. Електриків, 14; ) на користь державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород - Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород - Дністровського морського порту) (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81; ) пеню в сумі 3568 грн. 78 коп., 657 грн. 41 коп. - 3% річних, 2185 грн. - інфляційних втрат та 1549 грн. 05 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3 В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 11.04.2017р.

Суддя А.І. Привалов