ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.04.2017 Справа № 905/333/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мальцева М.Ю., при секретарі судового засідання Чормані О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Централ Капітал, м. Київ

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю АСИ-ОЙЛ, м. Донецьк

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю АСИ-НОРД, м. Словянськ, Донецька область

про зобовязання виконати певні дії

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: ОСОБА_2 за довіреністю, директор: ОСОБА_3

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/333/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Централ Капітал, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю АСИ-ОЙЛ, м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю АСИ-НОРД, м. Словянськ, Донецька область, про зобовязання виконати певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на нікчемність правочину укладеного між ТОВ «АСИ-ОЙЛ» та ТОВ «АСИ-НОРД» договору 2/Кр оренди нежитлового приміщення, який укладено з порушенням чинного законадавства.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.02.2017 р. було порушено провадження по справі № 905/333/17.

28.02.2017р. через канцелярію суду від відповідача 2 надійшло заперечення на позовну заяву.

10.03.2017р. від відповідача, через канцелярію суду надійшла заява про зміну предмету та підстав позову.

Щодо зазначеної заяви суд, зазначає, що відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

30.03.2017р. через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення та уточнення до позовної заяви.

Представники сторін у судове засідання зявились, надали пояснення по справі.

Представники сторін клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляли, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України відкладався.

ВСТАНОВИВ:

За договором відступлення прав вимоги (договором цесії) №02 від 26.06.2015р. укладеним між ТОВ «ФК ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» та ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА», останнім відступлено на користь ТОВ «ФК ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором №033-08-12 від 05.10.2012р. укладеним між ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» та ТОВ «АСИ-ОЙЛ» (Кредитний договір), який посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі.

Як стверджує позивач, ТОВ «ФК ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» набув прав іпотеко держателя земельної ділянки та розташованого на ній автозаправного комплексу, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А. Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2015р. по справі №908/1245/15 г позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 - Україна", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСИ-ОЙЛ", м. Донецьк задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ» (83114, м. Донецьк, вул. Щорса, 108 а, адреса для листування: 84306, м. Краматорськ. Донецька область, вул.. Баженова, 2 а, Код ) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 -Україна» (01601, м. Київ, вул. В. Житомирська, 20, ) - заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 1732 505 (один мільйон сімсот тридцять дві тисячі п'ятсот п'ять) 68 доларів США, що станом на 16.12.2014 р. за офіційним курсом НБУ (15,773905) складає 27 328 380 (двадцять сім мільйонів триста двадцять вісім тисяч триста вісімдесят) грн. 01 коп.; 8 150 (вісім тисяч сто п'ятдесят) 63 доларів США, що станом на 16.12.2014 р. за офіційним курсом НБУ (15,773905) складає 128 567 (сто двадцять вісім тисяч п'ятсот шістдесят сім) гривень 26 коп. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 31 195 (тридцять одна тисяча сто дев'яносто п'ять) гривень 64 коп. - пеня за неналежне виконання зобов'язань по кредиту; 66 653 (шістдесят шість тисяч шістсот п'ятдесят три) 00 доларів США, що станом на 16.12.2014 р. за офіційним курсом НБУ (15,773905) складає 1 051 378 (один мільйон п'ятдесят одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 09 коп. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом та витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. рішення господарського суду Запорізької області від 12.05.2015р. по справі №908/1245/15 р. змінено. Позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ» (83114, м. Донецьк, вул. Щорса, 108 а, адреса для листування: 84306, м. Краматорськ. Донецька область, вул.. Баженова, 2 а, Код ) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 -Україна» (01601, м. Київ, вул. В. Житомирська, 20, ) заборгованість за кредитним договором, а саме: 1 732 505,68 доларів США заборгованість за основною сумою кредиту (що станом на 16.12.2014 р. за офіційним курсом НБУ становить 27 328 380,01 грн.); 8 150,63 доларів США поточну заборгованість за відсотками за користування кредитом (що станом на 16.12.2014 р. за офіційним курсом НБУ становить 128 567,26 грн.); 65 038,27 доларів США прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитом (що станом на 16.12.2014 р. за офіційним курсом НБУ становить 1 024 221,98 грн.); 4 739,02 грн. пеню за несвоєчасну сплату кредиту з 12.02.2014 р. по 18.03.2014 р.

21.12.2016р. відкрито виконавче провадження №51713954 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Позивач, стверджує, що в ході виконавчого провадження, за актом опису та арешту майна від 30.09.2016р. №5171395 було описано та арештовано майно боржника. Під час опису майна за участю представників стягувача ТОВ «ФК ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» зясовано, що на території вказаного автозаправного комплексу перебувають працівники ТОВ «АСИ-НОРД», зі слів директора останнього, товариство перебуває на території автозаправного комплексу розташованого за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А, на законних підставах, а саме: ТОВ «АСИ-НОРД» є орендарем частини нежитлового приміщення будівлі АЗС та використовує його в підприємницькій діяльності. За результатами договору оренди встановлено, що договір укладено на строк 3 роки. У звязку з викладеним у позивача є підстави вважати, що заявлений договір оренди укладено з порушенням чинного законодавства.

Позивач, посилається на п.2 ст. 793 Цивільного кодексу України, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, відповідно до ст. 794 ЦК України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. В той же, час згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2017р. інформація щодо реєстрації договору оренди нерухомого майна за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А у даному реєстрі відсутня. Наявність орендаря зі своїм майном та працівниками, який здійснює підприємницьку діяльність на території предмету іпотеки грубо порушує права позивача як іпотеко держателя. Позивач, вважає що даний договір оренди є нікчемним, обґрунтовуючи це ст.ст.203,215,216 ЦК України, ст.ст.207,208 ГК України.

З огляду на наведене, позивач просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо передачі ТОВ «АСИ-ОЙЛ» в оренду ТОВ «АСИ-НОРД» нежитлового приміщення (його частини), що знаходиться на території автозаправного комплексу за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А, шляхом зобовязання орендаря ТОВ «АСИ-НОРД», звільнити нежитлове приміщення та територію автозаправного комплексу за адресою: м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А від працівників та свого майна та припинити користування територією автозаправного комплексу будь-яким іншим чином.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Даний припис викладено в ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Статтею 215 вказаного кодексу закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин, що зазначено в абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом стверджує, що договір 2/Кр оренди нежитлового приміщення від 25.03.2015р. укладений між ТОВ «АСИ-ОЙЛ»(орендодавець) та ТОВ «АСИ-НОРД»(орендар) є нікчемний та просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо передачі ТОВ «АСИ-ОЙЛ» в оренду ТОВ «АСИ-НОРД» нежитлового приміщення (його частини), що знаходиться на території автозаправного комплексу за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А, шляхом зобовязання орендаря ТОВ «АСИ-НОРД», звільнити нежитлове приміщення та територію автозаправного комплексу за адресою: м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А від працівників та свого майна та припинити користування територією автозаправного комплексу будь-яким іншим чином.

Як вбачається п.1.1. договору за цим договором орендодавець зобовязується передати орендареві в строкове платне користування частину нежитлового приміщення будівлі АЗС по вул.Баженова, 2а, в м. Краматорськ, площею 79,0 кв.м., а орендар зобовязується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

Орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату не пізніше 30 числа поточного місяця за попередній місяць(п.2.1.4 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що договір вступає в силу з дня підписання і діє до 25.03.2018р.

Верховний Суд України у постанові від 02.03.2016р. (6-308цс16) зазначив, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

У п.2.5.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" також роз'яснено, що за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним).

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, тобто такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Як було зазначено вище, що відповідно до пункту 6.1.договору передбачено, що термін оренди складає 3 років.

Частиною 1 статті 793 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказаний договір оренди нотаріально не посвідчений.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З урахуванням приписів діючого законодавства, які зазначені вище, суд приходить до висновку про те, що відповідач 2 безпідставно займає спірне приміщення, оскільки договір оренди, на який йдеться посилання у позовній заяві не може бути прийнятий до уваги, в зв'язку з його нікчемністю.

Пунктом 8,10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію.

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Проаналізувавши доводи та заперечення, наведені Позивачем, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених вище норм дає змогу для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.06.2016 у справі № 6-370цс16, зазначено, що з урахуванням норм частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Досліджуючи питання порушення прав та охоронюваних законом інтересів Позивача суд зазначає, що він, не будучи стороною за цим договором, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Отже, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а відповідно до статті 33 Господарського кодексу України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач, обґрунтовуючи підстави порушення прав оспорюваним договором, посилався на те, що вказаний договір грубо порушує права позивача як іпотекодержателя за договором відступлення прав вимоги (договором цесії) №02 від 26.06.2015р. укладеним між ТОВ «ФК ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» та ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА», з якого вбачається, що останнім відступлено на користь ТОВ «ФК ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором №033-08-12 від 05.10.2012р. укладеним між ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» та ТОВ «АСИ-ОЙЛ» (Кредитний договір), який посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі.

Суд дійшов висновку про недоведеність позивачем в установленому законом порядку порушення його прав оспорюваним правочином, а саме: договором 2/Кр оренди нежитлового приміщення від 25.03.2015р. укладеного між ТОВ «АСИ-ОЙЛ» та ТОВ «АСИ-НОРД»

Зазначене не кореспондується із принципами судового захисту прав та інтересів особи, які на момент звернення до суду за їх захистом вже мають бути порушені, оспорені або невизнані іншими особами. Виходячи з того, що на підставі повного та всебічного розгляду даного спору договір є нікчемним, а отже не підлягає задоволенню.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати підлягають стягненню в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 22, 33, 34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Централ Капітал, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю АСИ-ОЙЛ, м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю АСИ-НОРД, м. Словянськ, Донецька область, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину щодо передачі ТОВ «АСИ-ОЙЛ» в оренду ТОВ «АСИ-НОРД» нежитлового приміщення (його частини), що знаходиться на території автозаправного комплексу за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А, шляхом зобовязання орендаря ТОВ «АСИ-НОРД», звільнити нежитлове приміщення та територію автозаправного комплексу за адресою: м. Краматорськ, смт. Ясногорівка, вул. Баженова, буд. 2-А від працівників та свого майна та припинити користування територією автозаправного комплексу будь-яким іншим чином, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (складання).

Вступну та резолютивну частини рішення

оголошено в судовому засіданні 06.04.2017 р.

Повне рішення складено 11.04.2017 р.

Суддя М.Ю. Мальцев