донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.03.2017 справа №908/1892/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_4 - за довіреністю №28/1 від 03.01.17р.;
від відповідача: від третіх осіб:Не зявився; Не зявились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від20 грудня 2016 р. (повний текст рішення підписано 26.12.2016р.)
у справі№ 908/1892/16 (суддя Смірнов О.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Багіра, м. Вінниця
до за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта, м. Запоріжжя 1.Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, м.Запоріжжя 2.Запорізького колективного будівного управління Машбуд, м.Запоріжжя
проусунення перешкод у користуванні майном
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2016р. у справі №908/1892/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра, м. Вінниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта, м. Запоріжжя за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя, м.Запоріжжя та Запорізького колективного будівного управління Машбуд, м.Запоріжжя про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з нежитлових приміщень задоволені у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю Евіта, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати судове рішення у звязку з тим, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи; висновки, викладенні у рішенні суду, не відповідають обставинам справи; судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо розірвання договору оренди, оскільки позивачем не надано доказів про перехід права власності на орендовані приміщення від Запорізького колективного будівного управління Машбуд до Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра. Також, відповідач зазначає про те, що не був письмово повідомлений про заміну кредитора, а відтак, у останнього не виникло перед позивачем обовязку щодо сплати орендних платежів, що, в свою чергу, позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

Позивач проти скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, у задоволенні скарги відмовити.

Відповідач та треті особи наданим їм правом не скористались, у судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомлено. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. У відзиві на апеляційну скаргу третя особа 2 просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду про порушення провадження та про відкладення розгляду у даній справі сторони були попереджені про те, що у разі незявлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Багіра звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002р. в частині своєчасної сплати орендної плати, у звязку з чим позивач скористався правом на відмову від договору оренди. Проте, незважаючи на розірвання договору оренди, станом на час звернення до суду, відповідачем не повернуто орендоване нежитлове приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості з огляду на фактичне припинення дії договору оренди та неповернення спірного майна відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним та обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 01.03.2002 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Евіта (далі Орендар) та Запорізьким колективним будівним управлінням Машбуд (далі Орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 0301-01, за умовами якого Орендодавець передає Орендарю нежитлове приміщення в адміністративній будівлі за юридичною адресою: 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 загальною площею 409,1 кв. м. з прилежними територіями (коридори, холи, санвузли) для використання в службових цілях, визначених статутом або іншим реєстраційним документом Орендаря (п. 1.1.)

Приміщення вважаються переданими в оренду з моменту підписання сторонами даного договору. (п.1.2.)

Передача приміщень не тягне за собою передачу Орендарю права власності на ці приміщення. Орендар користується зазначеними в Договорі приміщеннями на протязі строку дії Договору оренди.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що передача приміщень оформлюється актом приймання-передачі, в якому зазначаються технічний стан та кабінетне оснащення приміщень на момент здачі в оренду. Зазначений акт додається до даного Договору та є його невідємною частиною.

Факт передачі в оренду нежитлового приміщення загальною площею 409 кв.м. за адресою: Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, підтверджується актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.03.2002р., який підписано і скріплено печатками Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта та Запорізького колективного будівного управління Машбуд, тобто у меншому розмірі, ніж визначено договором.

Умовами п. п. 5.1., 5.2. Договору визначено, що за орендоване майно Орендар сплачує орендну плату в розмірі 5 (пять грн.), в тому числі ПДВ за 1 кв.м. площі, і є фіксованою на весь строк дії Договору. Сплата орендних платежів здійснюється щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця. Сума орендної плати підлягає корегуванню під час внесення чергових орендних платежів тільки у відповідності з індексом інфляції, визначеним Міністерством статистики України без наростаючого коефіцієнту. Зміна розміру орендної плати можлива тільки за взаємною згодою сторін.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані даним Договором, регулюються діючим законодавством.

Згідно з п. 8.3. Договору строк дії договору оренди встановлюється з 01.03.2002 року до 01.03.2027 року.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що нежитлова адміністративна будівля літ. А-3, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, будинок 2, неодноразово перепродавалась у власність юридичних осіб. Також, в матеріалах справи наявні судові рішення з цього приводу, які досліджено судом першої інстанції при прийнятті рішення.

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції, з 26.11.2012р. та станом на день прийняття рішення власником нежитлової будівлі літ. А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 є саме Товариство з обмеженою відповідальністю Багіра, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 51765072 на підставі договору купівлі-продажу № 07.02/1 від 07.02.2003 року.

Доказів зміни власника означеної нежитлової будівлі або скасування запису державного реєстратора, матеріали справи не містять.

Таким чином, станом на момент прийняття рішення господарським судом, власником нежитлової будівлі літ. А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 є саме Товариство з обмеженою відповідальністю Багіра.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Так, норма статті 770 Цивільного кодексу України встановлює, що новий власник речі автоматично набуває прав та обов'язків наймодавця за договором найму та повинен їх виконувати до закінчення строку дії договору або до моменту його припинення з будь-яких інших підстав. Тобто, в результаті переходу права власності на найману річ має місце заміна наймодавця в договорі найму.

Оскільки Цивільний кодекс України не визначає переліку юридичних фактів, які тягнуть за собою зміну власника речі в розумінні цієї статті, можна говорити про перехід права власності на річ за будь-яких законних підстав: спадкування речі після смерті наймодавця, продаж, дарування наймодавцем речі, перехід права власності на річ, яка була предметом іпотеки, тощо (постанова Вищого господарського суду України від 19 грудня 2006 р. № 22/114-06-2526).

Відтак, у звязку з набуттям позивачем права власності на нежитлову будівлю літ. А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 в силу приписів ч. 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", до останнього перейшли права та обовязки Орендодавця за договором оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року, отже позивач набув статус Орендодавця за вказаним Договором та, відповідно, набув право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача з вказаного нежитлового приміщення, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Також, колегія суддів приймає до уваги обізнаність відповідача про зміну власника нежитлового приміщення з огляду на наявність чисельних судових справ між сторонами справи.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За твердженням позивача, оскільки відповідач порушує умови договору в частині своєчасної оплати орендної плати, позивач скористався правом на відмову від договору оренди. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відповідач безпідставно займає спірне нежитлове приміщення, що й стало підставою звернення до суду із відповідними позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з правомірністю висновків місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог та задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне:

Відповідно до ст.32 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно зі ст.129 Конституції України, ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями, Цивільним кодексом України та умовами договору оренди.

Договір оренди нежитлового приміщення №0301-01 від 01.03.2002р. за своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди) і підпадає під правове регулювання норм статей 759-786 ЦК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст.173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст.629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться в положеннях п.1 ст.283 Господарського кодексу України

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст. 762 ЦК України, ст. 286 ГК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено господарським судом, у зв'язку з несплатою відповідачем орендної плати з початку 2016 року, позивачем на адресу відповідача надіслано претензію б/н від 27.05.2016р. з вимогою про сплату заборгованості, яка складає 73800,00 грн. без урахування індексації та згідно умов Договору сума орендної плати за травень 2016 року складає 3604 гривні.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом № 01/06-ю від 01.06.2016р. повідомив позивача про неможливість її розгляду по суті та зазначив про необхідність надання документів на підтвердження повноважень директора позивача та судового рішення про припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ Багіра.

Претензією від 06.06.2016 року позивач на вимогу відповідача надав документи та повторно висунув вимогу про сплату боргу. Означена претензія залишена відповідачем без задоволення.

В подальшому позивач направив на адресу відповідача лист від 24.06.2016 року, в якому керуючись приписами ч. 1 ст. 782 ЦК України повідомив про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року. При цьому зазначив про необхідність явки представників відповідача у строк до 14.07.2016 року для складання та підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення. Докази направлення означеного листа наявні в матеріалах справи. (а.с. 119 т. 2)

Листом № 3006/1 від 30.06.2016 року відповідач зазначив, що не може визнати ТОВ Багіра належною стороною договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року з посиланням на те, що із тексту ухвали господарського суду Вінницької області від 27.12.2012 року у справі № 5/186-07 вбачається, що ТОВ Багіра відмовилося на користь ТОВ Знамянський меблевий комбінат від будь-яких прав на нежитлову будівлю, літ. А-3, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2. При цьому відповідач зазначив, що вимоги про сплату орендних платежів за користування майном при повторному зверненні будуть розцінені ТОВ Евіта як спроба шахрайства.

Листом № 0707/1 від 07.07.2016 року відповідач повідомив, що не визнає ТОВ Багіра належною стороною договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року, тому у ТОВ Евіта відсутня будь-яка заборгованість з оплати орендної плати перед ТОВ Багіра. Одночасно зазначив, що оскільки ТОВ Багіра не є належною стороною договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року, у останнього відсутні підстави ставити питання про розірвання або припинення цього договору. Також, у вказаному листі відповідач зазначив про відсутність правових підстав для направлення своїх представників для складання будь-яких актів.

Статтею 782 ЦК України встановлено право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Наразі, лист позивача від 24.06.2016 року про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року з посиланням на ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України фактично є відмовою від вказаного договору в порядку цієї статті ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що відповідач лист позивача про відмову від договору отримав, про що свідчить належним чином засвідчена копія фіскального чеку № від 29.06.2016р., а також наявність листа-відповіді № 0707/1 від 07.07.2016 року на цей лист.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 12.01.2017р. та від 07.02.2017р. суд витребував у відповідача докази сплати орендних платежів за договором оренди нежитлового приміщення №0301-01 від 01.03.2002р. у період 2012-2016рр. (належним чином засвідчені копії банківських виписок, платіжних доручень, тощо).

Колегія суддів зазначає, що станом на 14.03.2017р. означені документи суду апеляційної інстанції відповідачем не надані.

Представлені відповідачем та третьою особою акти звірки за період 2013-2016р., складені відповідачем та третьою особою 2, не можуть вважатись належним доказом сплати орендних платежів, оскільки по перше: не є первинними документами у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», подруге: акти надання послуг, на підставі яких проводилась звірка, відсутні в матеріалах справи та їх складання не передбачене умовами договору оренди.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано належних доказів в підтвердження сплати орендної плати протягом 2016року за договором оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що несплата орендної плати відбувалась протягом трьох місяців підряд, що є підставою застосування позивачем ст. 782 Цивільного кодексу України. При цьому, факт користування орендованим приміщенням за договором оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.2002 року відповідачем не спростовано. Протилежного суду не доведено.

З урахуванням наведеного та в силу ст. 782 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що договір оренди №0301-01 від 01.03.2002р. є розірваним з моменту одержання відповідачем повідомлення позивача про відмову від договору, тобто з липня 2016 року.

Частиною 4 ст. 291 Господарського кодексу України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, визначається обов'язок наймача негайно після припинення договору повернути наймодавцеві річ. Також, такий обовязок відповідача встановлено у пункті 4.9. договору, відповідно до якого сторони домовилися, що у разі спливу строку дії Договору або у разі його дострокового розірвання Орендар передає Орендодавцю приміщення протягом 30 днів після компенсації Орендодавцем вартості капітального ремонту, реконструкції орендованих приміщень.

Як зазначено вище, договір оренди є розірваним, проте матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем орендованого приміщення позивачу.

Доводи відповідача про те, що право власності на нежитлову будівлю припинялося та не було зареєстроване за позивачем з 2007-2012рр. є безпідставними, оскільки позивач вказує про невиконання обовязку відповідача зі сплати орендної плати за 2016рік.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимога позивача про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта, м. Запоріжжя є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і обєктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм законодавства при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії. Крім того, відповідачем під час розгляду справи вже надавались аналогічні заперечення у відзиві на позовну заяву та були розглянуті під час прийняття рішення, з підставами у відмові яких погоджується суд апеляційної інстанції. Будь яких інших доводів або обставин для скасування рішення господарського суду апелянтом на наведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2016р. у справі №908/1892/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін з мотивів, викладених у постанові, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2016р. у справі №908/1892/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Чернота Л.Ф.

ОСОБА_2