РІШЕННЯ

05 квітня 2017 року Справа № 913/89/17

Провадження №33пд/913/89/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", м. Луганськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Сєвєродонецьк, Луганської області

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Житлосервіс "Злагода", м. Сєвєродонецьк Луганської області

про врегулювання розбіжностей

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: Мордак І.С., представник за довіреностю №114 від 03.04.2017;

від відповідача: представник не прибув;

від третьої особи: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулося до господарського суду Луганської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просило розглянути розбіжності, що виникли між сторонами під час укладення додаткової угоди від 09.11.2016 до договору №276 від 18.11.2002 про постачання електричної енергії, та викласти спірні умови в редакції позивача, а саме Додаток до договору "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам" (до Додаткової угоди від 09.11.2016) "Дозволена потужність 3 кВт".

Позивач також просив визнати поважними причини пропуску строку, встановленого для врегулювання розбіжностей та поновити його.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 24.01.2017 порушено провадження, розгляд справи призначено на 14.02.2017.

Ухвалами суду від 14.02.2017, 28.02.2017 розгляд справи відкладався у зв'язку із необхідністю надання сторонами документів та письмових пояснень для встановлення фактичних обставин справи. Крім того, до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача було залучено балансоутримувача будинку, через мережі якого, за твердженням сторін, здійснюється електропостачання, а саме : Комунальне підприємство "Житлосервіс "Злагода".

В позові та додатково наданих письмових поясненнях від 14.02.2017, від 15.03.2017, позивач на обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступне: у відповідності до положень п.4.2. Правил користування електричною енергією та п.2.2.5 договору відповідачу було надіслано для укладення проект додаткової угоди від 09.11.2016 саме із зазначенням показників відповідно до наявних виробничих можливостей у постачальника електричної енергії та наявної нормативно-технічної документації, з величиною дозволеної потужності 3 кВт. Розбіжності стосовно спірних умов договору щодо дозволеної потужності на рівні 7 кВт не були належним чином врегульовані між сторонами; зміни в редакцію договору №276 від 18.10.2002 про постачання електричної енергії щодо дозволеної потужності на рівні 3 або 7 кВт господарський судом не вносилися, спірні пункти залишені в редакції, що діяла на момент укладення договору, тобто станом на 18.10.2002; дії відповідача щодо встановлення дозволеної потужності на рівні 7 кВт є фактично зміною договору в односторонньому порядку і не відповідають вимогам чинного законодавства; згідно п.2.3. договору енергопостачальник має право змінити договірні величини споживання електричної енергії і потужності в односторонньому порядку; відповідачем не надано відповідних технічних документів для встановлення дозволеної потужності в обсязі, зазначеному споживачем, в наслідок чого постачальник позбавлений можливості визначити наявність виробничих можливостей, надання дозволу на використання цієї електричної потужності.

Крім того, згідно даних наданих самим споживачем, покази обсягів фактичного споживання останнім протягом 2015 - 2016 років відповідали встановленої дозволеної потужності в межах 3 кВт, за винятком окремих місяців зимового періоду (а.с.3-6; 57-60; 83-84).

У відзиві та додатково наданих письмових поясненнях від 20.03.2017, відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення з цим позовом до суду, оскільки протокол розбіжностей від 22.12..2016 разом до протоколу врегулювання розбіжностей від 12.12.2016, позивач отримав 23.12.2016 (вх. № ТОВ "ЛЕО" № 9733), а згідно з поштовим штемпелем на конверті позовна заява була направлена до суду 20 січня 2017 року. Оскільки строк звернення до суду з метою врегулювання розбіжностей сплинув 11.01.2017, згідно вимог ч.7 ст.181 ГК України, за твердженням позивача, додаткова угода до договору від 09.11.2016 є укладеною із застереженнями, які були викладені у протоколі розбіжностей від 30.11.2016.

На даний час також відсутні підстави для внесення змін до договору №276 від 18.11.2002 у частині величини дозволеної потужності, яка на даний час становить 7,0 кВт (даній обставині була надана оцінка під час розгляду спору господарським судом Луганської області у справі №9пд/5014/48/2012, рішення суду від 30.01.2012).

Відповідач також вважає безпідставним посилання позивача на необхідність отримання технічних умов оскільки існуючі проектні рішення дозволяють споживати потужність на рівні 7кВт/год без перевантажень, потреба в перепроектуванні існуючої мережі також відсутня. Крім того, протягом майже 4 років дозволена потужність споживалася саме на рівні 7 кВт/год., за таких обставин відповідач просив відмовити в позові (а.с. 49-51; 105).

Комунальне підприємство "Житлосервіс "Злагода", залучена до участі у справі в якості третьої особи, письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог та викладених у відзиві заперечень не надало, участі свого представника в судових засіданнях не забезпечило.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 21.03.2017 за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду спору на 15 днів, до 08.04.2017 включно, розгляд справи відкладено на 05.04.2017.

В судове засідання 05.04.2017 прибув лише представник позивача, який надав додаткові письмові пояснення та документи, підтримав раніше викладені доводи та просив позов задовольнити.

Відповідач та залучена до участі третя особа не скористалися своїми процесуальними правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечили участі повноважних представників у судових засіданнях, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За висновком суду, неприбуття представників відповідача та третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, з огляду на належне їх повідомлення, наявність відзиву відповідача із викладенням власної правової позиції, відсутність обґрунтованих клопотань від сторін про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 05.04.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Луганське енергетичне об'єднання" (позивач у справі) та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 (відповідач у справі) було укладено договір № 276 від 18.11.2002 на користування електричною енергією (далі -договір).

Цей договір укладається на термін до 31.12.2004 року, набирає чинності з 18.11.2002 та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну е буде заявлено однією зі сторін про відмову від договору або його перегляд (п.5.13 договору).

Згідно з п. 2.1.1 договору енергопостачальник зобов'язується відпускати електроенергію як різновид промислової продукції споживачу в межах 3 кВА (кВт) приєднаної (дозволеної до використання) потужності згідно з визначеними йому договором умовами та величинами постачання електроенергії та потужності (додаток №1).

Як вказує позивач, обсяг дозволеної потужності в межах 3 кВА (кВт) був встановлений відповідачу на час укладання договору згідно з технічними умовами № 42/50 від 16.06.2002, виданими Сєвєродонецьким РЕМ.

В п.2.2.5 договору сторони погодили подавати замовлення електропостачальнику на договірні величини споживання електричної енергії та потужності на наступний рік не пізніше 15 листопада поточного року. У випадку не уточнення договірних величин до зазначеного строку енергопостачальник має право самостійно встановлювати договірні величини споживання електричної енергії та потужності або припинити подачу електроенергії споживачу.

Відповідно до п. 5.9 договору відповідач у разі необхідності додаткового споживання електричної енергії може звернутись до позивача не пізніше 20 числа поточного розрахункового місяця за відповідним збільшенням договірної величини споживання електричної енергії чи потужності, надавши відповідні обґрунтування і розрахунки.

З матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою до договору № 276 від 18.11.2002, укладеною сторонами 30.09.2005, сторони виклали п.2.1.2. договору в наступній редакції, договірні величини споживання електричної енергії визначаються у додатку №1 до договору на підставі заявки споживача на очікуваний обсяг споживання електричної енергії за місяцями року, яка подається споживачем постачальнику електричної енергії не пізніше ніж за 45 робочих днів до початку року.

У разі ненадання споживачем заявки у встановлений термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік установлюється постачальником електричної енергії на рівні відповідних періодів поточного року.

У разі необхідності коригування договірної величини споживання електричної енергії у поточному розрахунковому періоді споживач може звернутися до постачальника електричної енергії не пізніше 4 числа поточного розрахункового місяця з заявкою на очікуваний обсяг споживання електричної енергії в цьому розрахунковому періоді.

У разі неможливості коригування договірної величини споживання електричної енергії постачальник електричної енергії надає обґрунтовану відмову протягом 5 днів після звернення споживача.

Договірні величини споживання потужності встановлюються споживачу при наявності приєднаної (дозволеної до використання) потужності більше 150 кВА (кВт) та середньомісячному (за підсумком минулого року) обсязі фактичного споживання електричної енергії 50 тис.кВт*г і більше. Договірні величини споживання потужності визначаються на розрахунковий період на години максимуму навантаження енергосистеми на підставі встановлених договірних величин споживання електричної енергії.

07 листопада 2016 року відповідачем була подана позивачу заявка від 05.11.2016 про обсяги очікуваного споживання електричної енергії та величину споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми на 2016 рік на площадці вимірювання Виставкова зала меблів, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, з помісячним та поквартальним розподілом.

В цій заявці споживач просив залишити незмінними на рівні встановленою додатковою угодою від 21.11.2011, із змінами, внесеним до її умов Протоколом розбіжностей від 05.12.20011, що підтверджено рішенням господарського суду луганської області від 30.01.2012 у справі №9пд/5014/48/2012.

Враховуючи надані відповідачем в подальшому пояснення, останній просив залишити незмінною визначену величину споживання електричної потужності в розмірі 7 кВт/год. У 2017 році очікуваний обсяг споживання електричної енергії помісячно, за розрахунком відповідача, становитиме 4200 кВт (а.с.86).

Згідно п. 4.2. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.9619 № 28 , у редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005 №910, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 за № 1399/11679 (далі -Правила) відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом подаються споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом у термін, обумовлений договором. У разі відхилення від обсягів фактичного споживання за минулий рік на 15 % обсяги очікуваного споживання електричної енергії обґрунтовуються споживачем за даними запланованої до використання потужності та режиму роботи електроустановок відповідно до умов договору.

Пропозиції споживача щодо необхідного йому обсягу електричної енергії та строків постачання є пріоритетними для оформлення договірних величин споживання електричної енергії за наявності виробничих можливостей у постачальника електричної енергії. Розмір очікуваного споживання електричної енергії визначається та вказується для кожної площадки вимірювання.

У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений договором термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік установлюється постачальником електричної енергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року що минули, та у відповідних періодах минулого року, які відповідають майбутнім періодам поточного року.

Позивач, вважаючи, що відповідач фактично хоче збільшити величину споживання електричної потужності, а також, враховуючи те, що відповідачем в порушення вимог п. 4.2 Правил, пп. 5.3.1 та 5.3.3 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, не було надано обґрунтування зазначених обсягів очікуваного споживання електричної енергії за даними запланованої до використання потужності та режиму роботи електроустановок відповідно до умов договору, відповідна технічна документація, а саме: технічні умови на приєднання до електричних мереж та довідка про їх виконання, видана власником електричних мереж, затверджена проектна документація (креслення, пояснювальні записки тощо) з усіма змінами, листом від 15.11.2016 №1820 повідомив відповідача про те, що договірні величини елктроспоживання на 2017 рік встановлені відповідачу згідно поданої заявки з урахуванням максимально дозволеного об'єму споживання (а.с.18).

Враховуючи зазначене, 16.11.2016 відповідачу було надіслано додаткову угоду від 09.11.2016 до договору №276 від 18.11.2002 про постачання електричної енергії з додатком «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу», із зазначенням величини дозволеної потужності 3 кВт., яка була отримана відповідачем 21.11.2016 (а.с.16-17, 19).

01.12.2016 відповідач повернув позивачу підписану додаткову угоду до договору із застереженнями, викладеними у протоколі розбіжностей від 30.11.2016 (а.с.20-21).

У протоколі розбіжностей відповідач висловив незгоду з умовами додаткової угоди, а саме з додатком «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу» від 09.11.2016, де зазначена величина дозволеної потужності 3 кВт і запропонував свою редакцію, в якій зазначив величину дозволеної потужності 7 кВт. А також ступінь напруги в точці продажу у таблиці « 1. Договірні величини споживання електричної енергії» викладав у редакції 0,220.

Позивач, не повністю погодившись із пропозицією відповідача 14.12.2016 листом за вих.№2136, направив протокол врегулювання розбіжностей від 12.12.2016 до протоколу розбіжностей від 30.11.2016, в якому обґрунтував свої вимоги щодо викладення пункту 1 додатку «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу», де зазначено величину дозволеної потужності 3 кВт в редакції постачальника електричної енергії. Натомість позивач погодився із показником ступеня напруги в точці продажу - 0,220. Вказаний протокол врегулювання розбіжностей від 12.12.2016 був отриманий відповідачем 19.12.2016 (а.с.22-27).

Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2016 відповідач повернув позивачу підписаний протокол врегулювання розбіжностей від 12.12.2016 із застереженнями, викладеними у протоколі розбіжностей від 22.12.2016 до протоколу врегулювання розбіжностей від 12.12.2016 (а.с.28-29).

В зазначеному протоколі розбіжностей від 22.12.2016 до протоколу врегулювання розбіжностей від 12.12.2016 відповідач запропонував виключити з протоколу врегулювання розбіжностей від 12.12.2016 пункт 1 додатку «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу», де зазначено величину дозволеної потужності 3 кВт в редакції постачальника електричної енергії і таким чином залишити цей пункт в редакції споживача, де зазначено величину дозволеної потужності 7 кВт, замість 3 кВт. (а.с.28).

Отже, прийнятими мірами досудового врегулювання розбіжностей сторони не дійшли згоди за показником, викладеним у п.1 додатку «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу» в редакції додаткової угоди від 09.11.2016 до договору №276 від 18.11.2002 про постачання електричної енергії, у зв'язку з чим розбіжності залишилися неврегульованими.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, а також надані пояснення представниками сторін, суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідач має дотримуватися економічних значень споживання електричної енергії та потужності, обумовлених договором, встановлених граничних величин споживання електричної потужності, оскільки несанкціоноване збільшення величини потужності може призвести до негативних наслідків, адже позивач не зможе забезпечити виконання державних стандартів - підтримання гарантованого рівня надійності електропостачання відповідно до категорії струмоприймачів споживача та параметрів якості електроенергії.

Крім того, обсяги дозволеної потужності мають відповідати технічним умовам.

Позивач вказує на те, що електрозабезпечення відповідача здійснюється у відповідності до Технічних умов № 42/50 від 18.06.2002 року, згідно яких визначено основні параметри - напруга 220 В, дозволена потужність 3.0 кВт, III категорія надійності електроприймачів.

Постачання електричної енергії відповідачу здійснюється існуючими мережами 0.4 кВ житлового будинку, балансоутримувачем мереж якого є Комунальне підприємство «Житлосервіс «Злагода».

Так, свого часу 31.05.2010 відповідач звертався до КП «Житлосервіс «Злагода» із заявою про збільшення величини дозволеної потужності. Однак, 10.06.2010 КП «Житлосервіс «Злагода» відмовило відповідачу у збільшенні потужності, посилаючись на відсутність технічної можливості (лист № 383 від 10.06.2010, а.с. 11, 15).

Позивач, вважаючи, що відповідач хоче збільшити обсяг дозволеної потужності на 2017 рік, на обґрунтування власної позиції посилається на те, що не має можливості дозволити збільшити відповідачу величину дозволеної та приєднаної потужності без згоди на це балансоутримувача або власника електричних мереж та за відсутності вихідних даних, які повинен був надати відповідач, для розрахунку резервної потужності.

Отже, спір між сторонами виник з приводу укладення додаткової угоди від 09.11.2016 до договору №276 від 18.11.2002 про постачання електричної енергії, зокрема врегулювання розбіжностей щодо умови, яка стосується визначення величини дозволеної потужності на 2017 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Луганської області від 14.02.11 у справі № 17/359пд, яке набрало законної сили, в позові ТОВ "ЛЕО" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо розгляду розбіжностей за додатковою угодою від 29.10.2010 до договору № 276 від 18.11.2002 про постачання електричної енергії, із викладенням спірних умов в редакції позивача, у т.ч. стосовно дозволеної потужності 3,0 кВт, було відмовлено.

В подальшому, рішенням господарського суду Луганської області від 30.01.2012 у справі №9пд/5014/48/2012, яке набрало законної сили, також було відмовлено в позові ТОВ "ЛЕО" до відповідача щодо розгляду розбіжностей, що виникли при укладенні додаткової угоди до вказаного договору та викладення спірних умов в редакції позивача.

Зокрема, в рішенні суду від 30.01.2012 у справі №9пд/5014/48/2012, суд дійшов висновку про те, що оскільки за результатами розгляду спору у справі № 17/359пд щодо розгляду розбіжностей за додатковою угодою від 29.10.2010 до договору було відмовлено, додаткова угода від 29.10.2010 є укладеною з урахуванням змін, внесених до її остаточної редакції протоколом узгодження від 13.12.2010 додаткової угоди від 29.10.2010. Відповідно до вказаного протоколу узгодження величини дозволеної та договірної потужності були визначені на рівні 7 кВт/год.

Як вже зазначалося, сторони, укладаючи спірну додаткову угоду від 09.11.2016 хотіли визначити обсяг дозволеної потужності на 2017 рік.

Разом з тим, надаючи оцінку обставинам справи, суд враховує положення частина 7 статті 181 Господарського кодексу України, яка містить імперативну норму, у відповідності до якої якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач, звернувшись з цим позовом до суду 20 січня 2017 року (згідно дати поштового штампу на конверті), порушив встановлений законом двадцятиденний строк, передбачений для врегулювання розбіжностей або передачі спору для його врегулювання до суду, адже протокол розбіжностей від 22.12.2016 до протоколу врегулювання розбіжностей від 12.12.2016, що є фактично предметом у даній справі, позивач отримав нарочно 23.12.2016 (ТОВ "ЛЕО" вх. № 9733 від 23.12.2016; а.с. 29).

Позивач у позові та додатково наданих письмових поясненнях, просив визнати поважними причини пропуску строку та відновити пропущений строк для врегулювання розбіжностей, посилаючись на скрутне фінансове становище та відсутність грошових коштів на рахунках підприємства для своєчасної сплати судового збору для подання відповідного позову.

Нормами чинного законодавства не передбачено можливості відновлення встановленого законодавцем 20-денного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позову в сумі 1600 грн 00 коп. покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про врегулювання розбіжностей відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн 00 коп. покласти на позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання".

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.04.2017

Суддя О.В. Драгнєвіч