РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

05 квітня 2017 року Справа № 918/1207/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Дикій А.І.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області від 26.12.16 р. у справі №918/1207/16 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення заборгованості в сумі 646 615 грн.19 коп.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 13.01.2017р.);

відповідача - не з"явився;

В С Т А Н О В И В :

9 листопада 2016 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Компанія), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Станція), звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства (Підприємство) заборгованості за укладеним між сторонами договором про проведення розрахунків від 23 грудня 2010 року № 1613 в сумі 646 615 грн. 19 коп., з яких: 602 615 грн. 97 коп. основний борг, 30 130 грн. 80 коп. пеня, 3 021 грн. 33 коп. три проценти річних, 10 847 грн. 09 коп. інфляційні втрати.

Позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про зміну підстав позову від 9 грудня 2016 року №001/10692 (арк.справи 47-54), в якій останній також зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з Підприємства наявну в нього перед позивачем заборгованість за договором від 1 жовтня 2002 року №1 в сумі 418462 грн. 83 коп., з яких: 134547 грн. 58 коп. залишкова сума основного боргу відповідача за отриману у вересні 2010 року воду; 20293 грн. 88 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в липні-вересні 2010 року; 255519 грн. 36 коп. сума основного боргу відповідача за отриману у жовтні 2010 року воду; 1736 грн. 13 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в жовтні 2010 року; 6365 грн. 88 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в жовтні-листопаді 2009 року. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 26.12.2016р. у справі №918/1207/16 повністю відмовлено у позові Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Кузнецовського міського комунального підприємства про стягнення заборгованості (арк.справи 134-141).

Приймаючи рішення суд першої інстанції, зважаючи на заявлену відповідачем вимогу про застосування судом строку позовної давності до спірних вимог позивача, а також відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів поважності причин пропуску позивачем цього строку, дійшов висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№192/17 від 20.01.2017р., арк.справи 155-159).

В апеляційній скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що судом не надано належної оцінки сукупності усіх доказів щодо визнання, а отже і переривання терміну позовної давності, які становлять у своїй сукупності єдине ціле - договір про Доведення розрахунків та акти звірки між сторонами, які підписувались протягом 2010 - 2016 років.

Після укладання договору про розрахунки №1613 від 23.12.2010р., між позивачем та відповідачем постійно періодично підписувались акти звірки рахунків за договором №1 від 11.10.2002р. Даний договір №1 був постійно проблемним для ВП РАЕС з позиції виконання умов договору зі сторони відповідача у частині оплати отриманої води. Заборгованість за цим договором була наявною протягом усього терміну його дії. Саме за ініціативою відповідача, його проханнями зміни умов оплати вже наявної заборгованості (станом на кінець 2009 року, кінець 2010 року) і були підписані договори про проведення розрахунків. Дані договори зупиняли (обнуляли) перебіг позовної давності у своїй сумарній сукупності для усієї заборгованості, яка була предметом даного договору. Тому і при підписанні актів звірки взаємних рахунків, після підписання даного договору про проведення розрахунків, у даних актах окремим рядком зазначалась заборгованість, яка у своїй сукупності узагальнювалась у договорі про проведення розрахунків №1613, тому що інші пункти актів підтверджували заборгованість, яка виникла після підписання договору №1613, яким змінювались терміни погашення заборгованості, яка виникла за договором №1 від 01.10.2002р. Тому, висновок суду, що оформлення актів звірки у такому вигляді як вони підписувались - не являється належним доказом переривання строку позовної давності, не відповідає дійсності, адже вповну нівелює зміст даних актів.

У звязку з цим скаржник позицію суду, що акт звірки взаємних рахунків, який не містить чіткого декларативного посиланням на конкретний період виникнення заборгованості і вид заборгованості за договором №1 від 01.10.2002р., а загальне посилання на договір, яким змінено терміни розрахунків заборгованості, яка виникла за договором №1 від 01.10.2002р. не є доказом переривання терміну позовної давності, вважає такою, що суперечить чинному законодавству та принципам розумності, справедливості, всебічного розгляду.

Вважає, що акти, які надавались у якості додатків до заяви про зміну підстав позову №001/10692 від 09.12.2016р. (Додатки №6-18, 22, 23, 27), є належним доказом переривання терміну позовної давності, який відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також звертає увагу, що у тексті відзиву відповідача на позовну заяву міститься лише його думка щодо спливу терміну позовної давності заборгованості, відповідно до первинних моментів її виникнення, клопотання чи заяви про застосування термінів позовної давності у будь-якій можливій формі відповідачем здійснено не було (враховуючи текст відзиву на позов та те, що при розгляді справи представника відповідача не було).

Відповідно, всупереч пункту 3 статті 267 Цивільного кодексу України, абзацу 7 пункту 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р., при винесені рішення суд застосував терміни позовної давності без заяви чи клопотання відповідача, чим порушив норми процесуального законодавства України.

На підставі викладеного апелянт просить суд: скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 26.12.2016р. по справі №918/1207/16 у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити; стягнути з відповідача судові витрати по справі, які були здійсненні при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.

Ухвалою від 23.01.2017р. відновлено позивачу строк на подання апеляційної скарги, розгляд скарги призначено на "16" лютого 2017р. о 11:30 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

Відповідач не скористався правом, передбаченим ст.96 ГПК України, надати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.02.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дужича С.П., у справі №918/1207/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Мамченко Ю.А., суддя Крейбух О.Г.

Ухвалою від 16.02.2017р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Мамченко Ю.А., суддя Крейбух О.Г. прийнято справу №918/1207/16 до свого провадження, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області від 26.12.2016р. у справі №918/1207/16 почато заново.

Ухвалою суду від 16.02.2017р., у звязку з неявкою повноважних представників сторін у судове засідання, розгляд справи відкладено на "01" березня 2017 р. об 14:45 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького,59 у залі судових засідань №4.

Ухвалою суду від "01" березня 2017 р. об 14:45 год. розгляд справи відкладено на "05" квітня 2017 р. об 14:30 год.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 05.04.2017р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просив апеляційну скаргу задоволити, а рішення господарського суду Рівненської області від 26.12.2016 р. у справі №918/1207/16 скасувати.

Відповідач не забезпечив явку свого представника у судові засідання 16.02.2017р., 01.03.2017р., 05.04.2017р., хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому Законом порядку.

Враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи, приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст.102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

1 жовтня 2002 року між ДП НАЕК «Енергоатом» ВП «Рівненська АЕС» (Рівненська АЕС) та Кузнецовським міським комунальним підприємством (Абонент) було укладено договір на подачу питної води з водопроводу Рівненської АЕС №1, за умовами якого, з урахуванням додатку №1 та додаткової угоди до цього правочину від 6 липня 2010 року №1, Рівненська АЕС зобовязалася забезпечити Абонента питною водою, яка відповідає чинному стандарту або дозволу Держстандарту України та Міністерства охорони здоровя України на відхилення від стандарту, у розмірі встановленого даним правочином ліміту, а Абонент, у свою чергу, своєчасно оплачувати вищенаведені послуги (арк.справи 58-61).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих субєктів господарювання.

За пунктом 4 цього договору розрахунки за воду, використану абонентом, здійснюються згідно з главою 12 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України та чинним законодавством України за затвердженими тарифами. У разі зміни тарифів, діючих на час укладення договору, оплата абонентом наданих йому послуг здійснюється за новими цінами без зміни інших умов договору. Тариф 0 грн. 49 коп. (у тому числі ПДВ 0 грн. 08 коп. за кубічний метр). За несвоєчасне здійснення розрахунків за водопостачання абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожний день прострочення від суми невиконаних зобовязань.

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору розрахунки за використану воду здійснюються між Рівненською АЕС та Абонентом шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок РАЕС до 20-го числа місяця, наступного за звітним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належно виконувалися зобовязання за вищезазначеним договором, однак, відповідач взятий на себе обовязок по оплаті вартості води, наданої йому, зокрема, в 2010 році, виконував неналежним чином, у звязку з чим в останнього виникла заборгованість.

Також, 29 грудня 2009 року між сторонами було укладено договір про проведення розрахунків №1514 (арк.справи 72-74). В порядку та на умовах, визначених цим договором, сторони домовились про оплату основного боргу, штрафних санкцій за прострочення оплати основного боргу на загальну суму 2957485 грн. 39 коп., а також підтвердили, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла у звязку із простроченням оплати за спожиту питну воду по договору №1 від 1 жовтня 2002 року на подачу питної води з водопроводу Рівненської АЕС.

За змістом пункту 2.1 цього договору сторони визначились, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28 грудня 2009 року складається із:

- основного боргу за період січень-листопад 2009 року в розмірі 2 464 107 грн. 54 коп., у тому числі ПДВ в сумі 410 684 грн. 59 коп.,

- штрафних санкцій згідно рішення господарського суду Рівненської області по справі № 14/91 від 4 листопада 2009 року в розмірі 332 026 грн. 22 коп.;

- штрафних санкцій згідно рішення господарського суду Рівненської області по справі № 5/207 від 10 грудня 2009 року в розмірі 154 985 грн. 75 коп.;

- пені за несвоєчасну оплату послуги з водопостачання за жовтень-листопад 2009 року в сумі 6 365 грн. 88 коп.

Всього заборгованість становить 2 957 485 грн. 39 коп.

Відповідно до пункту 2.2 цього договору оплата заборгованості здійснюється шляхом щомісячного перерахунку відповідачем грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Оплата заборгованості здійснюється відповідачем не пізніше 28 числа місяця, в якому відповідний платіж підлягає перерахуванню. Розмір відповідного платежу визначається графіком погашення заборгованості, що міститься у додатку № 1 до цього договору і є його невідємною складовою частиною (пункт 2.3 вказаної угоди).

У пункті 2.6 цього договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення Підприємством строків оплати заборгованості, що визначені графіком погашення заборгованості (додаток № 1 до цього договору), або порушення вимог пункту 4.1 договору №1 від 1 жовтня 2002 року на подачу питної води з водопроводу Рівненської АЕС, або порушення Підприємством строків оплати, визначених мировою угодою сторін від 23 жовтня 2008 року у справі №20/64, вважається, що для Підприємства наступив обовязок протягом 5-ти календарних днів після направлення письмової вимоги Станції про оплату, сплатити всю суму заборгованості, вказану у пункті 2.1 цього договору, з урахуванням попередньо проведених платежів.

За змістом пункту 2.7 зазначеного правочину виконання сторонами умов цього договору не звільняє їх від виконання зобовязань, що передбачені у договорі №1 від 1 жовтня 2002 року на подачу питної води з водопроводу Рівненської АЕС та мирової угоди, укладеної сторонами 23 жовтня 2008 року у справі № 20/64.

Також, 23 грудня 2010 року сторонами було укладено договір про проведення розрахунків №1613 (арк.справи 75-77), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, відповідно до статті 604 ЦК України сторони домовились про оплату основного боргу, штрафних санкцій за прострочення оплати основного боргу та судових витрат, понесених Станцією, на загальну суму 3318892 грн. 03 коп., а також підтвердили, що заборгованість Підприємства перед позивачем виникла у звязку із простроченням оплати за спожиту питну воду по діючому договору №1 від 1 жовтня 2002 року на подачу питної води з водопроводу Рівненської АЕС.

За змістом пункту 1.3 цього договору станом на 23 грудня 2010 року дана заборгованість складається із:

- основного боргу за період січень-жовтень 2009 року (у тому числі по справі №14/91 495269 грн. 50 коп. за січень-квітень 2009 року) в розмірі 2 104 000 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ в сумі 350 666 грн. 67 коп.,

- пені згідно постанови Вищого господарського суду України від 29 квітня 2010 року по справі № 14/91 в розмірі 17 101 грн. 52 коп.;

- судових витрат згідно рішення Господарського суду Рівненської області від 4 листопада 2009 року по справі № 14/91 в розмірі: 11 753 грн. 37 коп. державне мито, 312 грн. 50 коп. інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- пені згідно рішення Господарського суду Рівненської області по справі № 5/207 від 10 грудня 2009 року в розмірі 64 747 грн. 02 коп.;

- штрафу згідно рішення Господарського суду Рівненської області по справі № 5/207 від 10 грудня 2009 року в розмірі 75 494 грн. 50 коп.;

- судових витрат згідно рішення Господарського суду Рівненської області по справі № 5/207 від 10 грудня 2009 року в розмірі: 14 604 грн. 99 коп. державне мито, 139 грн. 24 коп. інформаційно-технічного забезпечення судового процесу;

- пені за несвоєчасну оплату послуги з водопостачання за жовтень-листопад 2009 року в сумі 6 365 грн. 88 коп.;

- основного боргу за період липень-вересень 2010 року в розмірі 746 823 грн. 64 коп., у тому числі ПДВ в сумі 124 470 грн. 61 коп.;

- пені за прострочення виконання зобовязань за послуги, отримані у липні-вересні 2010 року в розмірі 20 293 грн. 88 коп.;

- основного боргу за жовтень 2010 року в розмірі 255 519 грн. 36 коп., у тому числі ПДВ в сумі 42 586 грн. 56 коп.;

- пені за прострочення виконання зобовязань за послуги, отримані у жовтні 2010 року в розмірі 1 736 грн. 13 коп.

У пункті 1.4 цієї угоди сторони визначили, що сума заборгованості, передбачена вищезазначеним пунктом договору, підлягає реструктуризації на 30 років.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору оплата заборгованості здійснюється шляхом щомісячного перерахунку Підприємством грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Оплата заборгованості здійснюється Підприємством не пізніше 28 числа місяця, в якому відповідний платіж підлягає перерахуванню. Розмір відповідного місячного платежу становить 9 219 грн. 14 коп. (пункт 2.2 вказаної угоди).

У пункті 2.6 цього договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення Підприємством строків сплати щомісячного платежу, вважається, що для Підприємства наступив обовязок протягом 5-ти календарних днів після направлення письмової вимоги Станції про оплату, сплатити всю суму заборгованості, вказану у пункті 1.1 цього договору, з урахуванням попередньо проведених платежів.

За змістом пункту 2.6 зазначеного правочину виконання сторонами умов цього договору не звільняє їх від виконання зобовязань, що передбачені у договорі №1 від 1 жовтня 2002 року.

20 травня 2015 року між сторонами було укладено договір про надання послуги з централізованого водопостачання №2-ЦВ, за умовами якого позивач зобовязався надавати відповідачу послуги з централізованого водопостачання в обсязі ліміту, встановленому в додатку №1 до даного договору, а останній, у свою чергу, оплачувати вартість наданої йому послуги з централізованого водопостачання за встановленим у звітному періоді тарифом та у строк, що передбачений цим договором (арк.справи 62-71).

Ця угода була підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками даних юридичних осіб.

За змістом пункту 10.1, договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2015 року. З моменту укладення цього договору сторони дійшли згоди про припинення договору №1 від 1 жовтня 2002 року на подачу питної води з водопроводу Рівненської АЕС.

Тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, укладений між сторонами договір від 1 жовтня 2002 року припинив дію з 20 травня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку з наявністю у відповідача значної суми заборгованості та невиконанням останнім вимоги позивача від 30 серпня 2016 року №001-05/7227 (арк.справи 99), позивач направив відповідачу лист від 13 вересня 2016 року №001-15/7656 (арк.справи 101), в якому повідомив про розірвання укладеного між сторонами договору від 23 грудня 2010 року №1613 з 13 вересня 2016 року на підставі пункту 4.5 цього правочину.

Обґрунтовуючи свої вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 9 грудня 2016 року №001/10692, позивач просив господарський суд Рівненської області стягнути з відповідача наявну в останнього перед позивачем заборгованість за договором від 1 жовтня 2002 року №1 в сумі 418462 грн. 83 коп., з яких: 134547 грн. 58 коп. залишкова сума основного боргу відповідача за отриману у вересні 2010 року воду; 20293 грн. 88 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в липні-вересні 2010 року; 255519 грн. 36 коп. сума основного боргу відповідача за отриману у жовтні 2010 року воду; 1736 грн. 13 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в жовтні 2010 року; 6365 грн. 88 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в жовтні-листопаді 2009 року.

У поданому до суду першої інстанції відзиві від 22 грудня 2016 року №3592 на заяву позивача про зміну підстав позову, відповідач просив суд застосувати строк позовної даності до предявлених позивачем вимог з урахуванням зазначеної заяви про зміну підстав позову від 9 грудня 2016 року № 001/10692 (арк.справи 127, 128).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено господарським судом Рівненської області, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за договором від 1 жовтня 2002 року №1, яка з урахуванням здійснених останнім часткових проплат, зокрема, складає 418462 грн. 83 коп., з яких:

134547 грн. 58 коп. залишкова сума основного боргу відповідача за отриману у вересні 2010 року воду;

20293 грн. 88 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в липні-вересні 2010 року;

255519 грн. 36 коп. сума основного боргу відповідача за отриману у жовтні 2010 року воду;

1736 грн. 13 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в жовтні 2010 року;

6 365 грн. 88 коп. сума пені за прострочення виконання зобовязань в частині оплати за воду, отриману в жовтні-листопаді 2009 року.

Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних договорів про проведення розрахунків від 29 грудня 2009 року №1514 та від 23 грудня 2010 року №1613, що містили обовязок відповідача по оплаті грошових коштів за отримані у вищенаведені періоди послуги, та зобовязання за якими не були у повному обсязі та у встановлені строки виконані відповідачем, виписками з банківського рахунку (арк.справи 91-96).

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем на момент укладення між сторонами договору від 23 грудня 2010 року №1613 також був визнаний відповідачем у його відзиві на позовну заяву від 22 грудня 2016 року №3592.

Також, у відзиві від 22 грудня 2016 року №3592 на заяву позивача про зміну підстав позову, відповідач просив суд застосувати строк позовної даності.

Згідно частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3).

Господарським судом Рівненської області було вірно зазначено, що перебіг позовної давності до спірних вимог позивача було перервано 23 грудня 2010 року у звязку з укладенням між сторонами договору про проведення розрахунків №1613, за умовами якого відповідач визнав заборгованість перед позивачем, яка виникла у звязку із простроченням оплати за спожиту питну воду по діючому договору №1 від 1 жовтня 2002 року на подачу питної води з водопроводу Рівненської АЕС, та складається, зокрема, із основного боргу за період липень-вересень 2010 року в розмірі 746 823 грн. 64 коп., у тому числі ПДВ в сумі 124470 грн. 61 коп.; пені за прострочення виконання зобовязань за послуги, отримані у липні-вересні 2010 року в розмірі 20 293 грн. 88 коп.; основного боргу за жовтень 2010 року в розмірі 255519 грн. 36 коп., у тому числі ПДВ в сумі 42 586 грн. 56 коп.; пені за прострочення виконання зобовязань за послуги, отримані у жовтні 2010 року в розмірі 1736 грн. 13 коп.; пені за несвоєчасну оплату послуги з водопостачання за жовтень-листопад 2009 року в сумі 6365 грн. 88 коп.

З наявного на першій сторінці позовної заяви відбитку вхідного штампу канцелярії господарського суду Рівненської області вбачається, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права 9 листопада 2016 року (арк.справи 2).

Господарський суд Рівненської області вважає, що строк позовної давності для вимог позивача щодо стягнення з Підприємства вищенаведених сум заборгованості, заявлених на підставі договору від 1 жовтня 2002 року №1, сплив у грудні 2013 року.

Однак, колегія суддів звертає увагу на наявні у матеріалах справи акти звірки взаємних розрахунків між сторонами по справі за договором від 1 жовтня 2002 року №1 станом на: 26.05.2011р., 03.08.2011р., 20.10.2011р., 01.07.2013р., 31.01.2013р., 31.10.2014р., 31.07.2015р., 31.10.2015р., 13.11.2015р., 25.01.2016р., 18.03.2016р., 08.04.2016р., 25.07.2016р., 25.07.2016р., 31.10.2016р. (арк.справи 78-90, 97-98).

Пунктом 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 24.04.2007р. у справі №26/271 стосовно того, що акт звірки може використовуватись як форма визнання боргу, оскільки підписання такого акту є дією, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу.

Аналогічної правової позиції дотримується суд касаційної інстанції у постанові від 25.07.2007 у справі №14/608. Зокрема, Вищий господарський суд України у постанові зазначив, що акт звірки взаєморозрахунків є певною формою фіксації юридично-значимих дій сторін, і той факт, що ним, зокрема, оформлюється інвентаризація дебіторської і кредиторської заборгованості. Також суд вказав, що підписання відповідачем цього акту свідчить про визнання ним своєї заборгованості перед позивачем за виконані роботи на зазначену в ньому суму, отже такий акт може бути підставою для переривання строку позовної давності.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені акти за договором від 1 жовтня 2002 року, оскільки у них відсутні відомості про спірні суми заборгованості та періоди їх виникнення.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що при підписанні актів звірки взаємних рахунків, після підписання договору про проведення розрахунків №1613 від 23.12.2010р., у даних актах окремим рядком зазначалась заборгованість, яка у своїй сукупності узагальнювалась у договорі про проведення розрахунків №1613, тому що інші пункти актів підтверджували заборгованість, яка виникла після підписання договору №1613, яким змінювались терміни погашення заборгованості, яка виникла за договором №1 від 01.10.2002р.

У зазначених актах були вказані дати взаємних розрахунків сторін з посиланням на договір від 1 жовтня 2002 року №1. Акти підписані повноважним представником відповідача.

Тому, колегія суддів вважає наявні в матеріалах справи акти звірки взаєморозрахунків належними доказами, які є підставою для переривання строку позовної давності 26.05.2011р., 03.08.2011р., 20.10.2011р., 01.07.2013р., 31.01.2013р., 31.10.2014р., 31.07.2015р., 31.10.2015р., 13.11.2015р., 25.01.2016р., 18.03.2016р., 08.04.2016р., 25.07.2016р., 25.07.2016р., 31.10.2016р., а отже, в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно ст.103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задоволити апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", а саме: рішення господарського суду Рівненської області від 26.12.16р. у справі №918/1207/16 скасувати та прийняти нове рішення у справі, яким позов задоволити. Стягнути з відповідача на користь позивача 390066 грн. 94 коп. - основного боргу; 28395 грн. 89 коп. пені за прострочення виконання зобовязань.

Судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6276 грн. 94 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 6904 грн. 63 коп., на підставі ст.49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись, ст.ст.33, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" задоволити.

Рішення господарського суду Рівненської області від 26.12.16р. у справі №918/1207/16 скасувати.

Прийняти нове рішення у справі.

Позов задоволити.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м.Вараш, майдан Незалежності 2, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від іменні якого діє Відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) 390066 (триста девяносто тисяч шістдесят шість) грн. 94 коп. - основного боргу; 28395 (двадцять вісім тисяч триста девяносто пять) грн. 89 коп. пені за прострочення виконання зобовязань; 6276 (шість тисяч двісті сімдесят шість) грн. 94 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м. Вараш, майдан Незалежності 2, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від іменні якого діє Відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція (34400, Рівненська область, м.Вараш, ) 6904 (шість тисяч девятсот чотири) грн. 63 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Крейбух О.Г.