РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017Справа №910/4343/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/4343/17

за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Дніпровського району м. Києва»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Експо 2000 УКРАЇНА»;

про стягнення 4325,02 грн.

Представники сторін:

від позивача: Майданік В.Ю., довіреність б/н від 30.12.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Експо 2000 УКРАЇНА» (далі-відповідач) про стягнення 4325,02 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконує обов'язку з оплати фактично спожитих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надавались на підставі договору № 671 від 20.03.2014р., у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 4208,12 грн. основного боргу., за прострочення сплати якої позивачем нарахована пеня в сумі 116,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2017р. порушено провадження у даній справі №910/4343/17 та призначено її розгляд на 06.04.2017р.

05.04.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли витребувані судом документи.

У судовому засіданні 06.04.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 22.03.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі 22.03.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримані останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2014р. року між комунальним підприємством «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСГІО 2000 Україна" (далі - відповідач) було укладено договір на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 671 (далі - Договір) у житловому будинку за адресою вул. Алма-Атинська, 41-А м. Київ, в якому знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 134,70 кв.м., власником якого є відповідач.

Згідно рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" створено Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" зобов'язано передати новоствореному Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі станом на 01.08.2014 року.

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 61 від 13.02.2015 року закріплено з 16.02.2015 року на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою.

Як зазначає позивач, з 03.06.2015р. на підставі розпорядження № 442 від 30.04.2015р. Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) відбулася зміна тарифів на надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій її було оприлюднено в офіційному виданні, газеті "Хрещатик " за 14.07.2015р. як і офіційний зразок Договору з надання послуг з утримання будинків і споруд га прибудинкових територій, який вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору

На підставі визначених нормативних актів Позивачем було розроблено Додаткову угоду до Договору про заміну сторони (від 01.04.2015) в Договорі утримання і направлено 27.10.2015р. відповідачу для підписання. Проте, відповідач вказану Додаткову угоду зі своїм підписом не повернув, заперечень або відмови від підписання договору не надав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експо 2000 УКРАЇНА» є власником нежилого приміщення, загальною площею 134,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 41-А.

Позивач зазначає, що у період протягом квітня 2015 року - жовтня 2016 року ним надавалися відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є власником вбудованого нежитлового приміщення, площею 134,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 41-А. Позивач зазначає, що ним надавалися відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач фактично споживав послуги, проте не здійснював оплату, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 4208,12 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і визначена саме як обов'язок, а не право сторін, тому сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не є підставою звільнення відповідача від обов'язку оплатити за спожиті послуги.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або

Суд зазначає, що враховуючи норми статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуги, якими він фактично користується у повному обсязі.

Отже, оскільки позивач утримує житловий будинок на балансі, здійснює його експлуатацію та надає власникам приміщень житлово-комунальні послуги, він зобов'язаний надавати такі послуги відповідачу незалежно від укладення останнім договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з квітня 2015 року по жовтень 2016 року відповідач користувався наданими комунальними послугами у приміщенні за адресою м. Київ, вул. Алма-Атинська, 41-А, проте, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не була здійснена оплата за надані комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 4208,12 грн.

Таким чином, оскільки відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які надаються в повному обсязі Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», відповідно до вимог чинного законодавства України, на відповідача покладений обов'язок по оплаті послуг, що і є предметом позовної заяви.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 4208,12 грн.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та постанови Кабінету міністрів України від 11.12.2013 року № 970 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі» при відсутності надання послуги або ненадання її взагалі, перерві в її наданні, відповідач має викликати представника позивача для складення та підписання акта-претензії, в якому зазначаються строки, види, показники порушень. У разі неприбуття представника позивача в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважався би дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі з боку відповідача. Складений акт-претензія відповідача подається позивачу, який протягом трьох робочих днів повинен вирішити питання про перерахунок платежів або видати відповідачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вчинялися вищезазначені дії.

Оскільки відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які надавалися позивачем, то він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 4208,12 грн. основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 116,90 грн. пені.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно частини 3 статті 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 116,90 грн. відповідно до розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Експо 2000 УКРАЇНА» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10; фактична адреса: 02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 41-а, прим. № 191; ) на користь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-г; ) основний борг у сумі 4208 грн. 12 коп., 116 грн. 90 коп. - пені та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Видати наказ.

Повне рішення складено: 11.04.2017р.

Суддя А.І. Привалов