ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Справа № 923/165/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний Комерційний Банк "Новий"

до

відповідача-1 - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

відповідача-2 - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,

про солідарне стягнення 407979,43 доларів США та 549675,71 грн,

за участі представників сторін:

позивача - Заяц К.О. (представника за дорученням),

відповідача-1 - не з'явився,

відповідача-2 - не з'явився,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами, спрямованими до відповідачів, про солідарне стягнення 407979,43 доларів США та 549675,71 грн, з яких: 300000 доларів США заборгованості за кредитом, 1541 доларів США поточної заборгованості за відсотками, 106438,33 доларів США простроченої заборгованості за відсотками, 378945,81 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та 170729,90 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Безпосередньо ці вимоги ґрунтуються на невиконанні ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 1613513/К2 від 18.12.2013 щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, а вимоги про солідарне стягнення ґрунтуються на укладеному між Банком та ОСОБА_3 договорі поруки № 1611313/П-(1613513) від 18.12.2013, за яким поручитель зобов'язався виконати невиконане основним позичальником зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та штрафних санкцій за названим кредитним договором.

Відповідачами відзиви на позов не надані та в судові засідання, які відбулися 21.03.2017 та 11.04.2017 вони не з'явилися, а ухвали суду про порушення провадження у справі від 09.03.2017 та відкладення розгляду справи від 21.03.2017 повернулися до суду з відмітками пошти про «закінчення терміну зберігання».

За таких обставин у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами та без участі відповідачів.

В судовому засіданні 11.04.2017 позивачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою залучення до участі у справ інших відповідачів (інших поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6) та пред'явлення їм відповідних вимог.

Це клопотання судом відхилене за його необґрунтованістю, оскільки відкладення розгляду справи на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 ГПК України нерозривно пов'язане із наявністю достатніх підстав для безпосереднього залучення іншого відповідача. Зокрема, залучення можливе та необхідне у випадку, якщо у спірних правовідносинах такий відповідач виступає або може виступати як зобов'язана сторона за безпосередніх заявлених позивачем вимог, що слідує з пункту 1.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Проте, в даному випадку, пред'явлення вимог до інших поручителів унеможливлене приписами статті 22 ГПК України, оскільки позивач вправі змінювати підставу або предмет позову лише відносно наявної сторони спору, а пред'явлення позовних вимог до інших відповідачів слід розцінювати як додаткові позовні вимоги.

Позивачем в судовому засіданні 11.04.2017 також подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належного відповідачам, та яке передане позивачу в іпотеку з метою забезпечення кредитних зобов'язань.

Вирішуючи питання правомірності та обґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову, а також необхідності вжиття таких заходів на стадії завершення розгляду справи, суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 67 ГПК України позов може забезпечуватися накладення арешту на майно, а за частиною 10 цієї ж статті вид забезпечення позову повинен бути співвідносним із заявленими позивачем вимогами.

Поряд з цим суд, при вирішенні питання про забезпечення позову, здійснюючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, враховує основні принципи такого застосування, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В даному випадку умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру про стягнення коштів має бути достатньо обґрунтоване припущення, що, майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

За змістом пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.2.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином заявник, подавши заяву про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, повинен надати відповідні докази.

Проте, як слідує з поданої заяви про забезпечення позову та безпосередньо матеріалів справи, позивачем не доведено та не надано доказів того, що майно, яке перебуває у нього в іпотеці та належне відповідачам, може якимось чином зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, при тому, що перехід права власності на майно не припиняє іпотеку.

Позивачем також не доведено взаємозв'язку між необхідністю накладення арешту на майно та неможливістю виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості, що слідує із самого обраного позивачем способу захисту порушених прав - стягнення грошової заборгованості, а не звернення стягнення заборгованості за рахунок іпотечного майна.

За таких обставин подана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Крім викладеного судом встановлено, що 18.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний Комерційний Банк «Новий» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено кредитний договір 1613513/К2, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу відзивну відновлювальну мультивалютну кредитну лінію у сумі еквівалентній 500000 доларів США по курсу Національного Банку України на момент видачі на строк до 16.12.2016, зі сплатою процентів за його користування в розмірі 22,5% річних за користування кредитними коштами в національній валюті та 12,5% річних за користування кредитними коштами у доларах США.

Додатковими угодами від 15.01.2014 та 26.02.2014 сторонами обумовлено надання кредиту в розмірі 200000 доларів США та 100000 доларів США відповідно.

На виконання умов договору, як слідує з меморіальних валютних ордерів № TR.159143.365.962 від 15.01.2014 на суму 200000 доларів США та № TR.159143.211.962 від 26.02.2014 на суму 100000 доларів США, банк надав позичальнику кредит у сумі 300000 доларів США.

Водночас, за обліковими даними позивача, позичальником сплачено лише 6369,86 доларів США відсотків, у зв'язку з чим ним не виконані взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а саме станом на 16.02.2017 наявна заборгованість у розмірі: 300000 доларів США заборгованості за кредитом, 1541 доларів США поточної заборгованості за відсотками та 106438,33 доларів США простроченої заборгованості за відсотками.

З аналізу договірних зобов'язань слідує, що за своєю юридичною природою укладений між позивачем та відповідачем-1 договір є кредитним договором, за яким відповідно до приписів статті 1054 Цивільного кодексу України банк (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України встановлено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої.

В даному контексті суд також зазначає, що у відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а за частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

За таких обставин несплата суми кредиту та процентів за його користування є порушенням взятих відповідачем-1 на себе зобов'язань за кредитним договором.

Через несвоєчасну сплату вказаних сум кредиту та процентів позивачем на підставі пунктів 5.4. та 5.5. кредитного договору нараховані: 378945,81 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 17.12.2016 по 15.02.2017 та 170729,90 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 16.02.2016 по 15.02.2017,.

Вирішуючи обґрунтованість та підставність нарахування пені, суд зазначає, що у відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Поряд з цим, відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В свою чергу, за статтею 611 того ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку умовами пунктів 5.4. та 5.5. кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту та процентів за користування ним у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення .

За таких обставин, суд, перевіривши розрахунки нарахованої пені, констатує про їх правильність, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Судом також встановлено, що 18.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний Комерційний Банк «Новий» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір поручительства № 1611313/П-(1613513), за умовами якого поручитель взяла на себе солідарну відповідальність за невиконання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 умов кредитного договору № 1613513/К2 від 18.12.2013 щодо сплати кредиту, процентів та штрафних санкцій. Пунктом 4.2. договору сторонами погоджено, що вимоги про оплату можуть бути подані поручителю у строк до 16.12.2018.

Умови вказаного договору свідчать, що він за своєю правовою природою є договором поруки, а тому у відповідності до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, за порушення зобов'язання боржником, а згідно зі статтею 554 того ж Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники і така відповідальність включає сплату основного боргу, процентів та неустойки.

Зважаючи на викладені обставини та враховуючи, що строк поруки не закінчився (він встановлений до 16.12.2018), суд вважає вимоги позивача щодо солідарної відповідальності відповідачів правомірними.

З урахуванням викладеного та за результатами оцінки доказів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до приписів статті 49 ГПК України, суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідача-1, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 173737,11 грн, покладається на відповідача-1, а судовий збір, сплачений позивачем за подачу заяви про забезпечення позову відноситься на нього.

На підставі вказаних правових норм і керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути солідарно з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Банк «Новий» (адреса: 49000 м. Дніпро, проспект К.Маркса, буд. 93; ідентифікаційний код юридичної особи 19361982) - 300000 доларів США заборгованості за кредитом, 1541 доларів США поточної заборгованості за відсотками, 106438,33 доларів США простроченої заборгованості за відсотками, 378945,81 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та 170729,90 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Комерційний Банк «Новий» (адреса: 49000 м. Дніпро, проспект К.Маркса, буд. 93; ідентифікаційний код юридичної особи 19361982) - 173737,11 грн компенсації по сплаті судового збору.

4. В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Дата підпису рішення - 12.04.2017

Суддя М.К. Закурін