ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Справа № 922/427/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Барбашова С.В., суддя Пушай В.І.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ (вх.№634 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 23.01.17 у справі № 922/427/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Чугуївтепло", м. Чугуїв

про стягнення грошових коштів в розмірі 3847556,07 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до Комунального підприємства "Чугуївтепло", м.Чугуїв, про стягнення заборгованості в розмірі 3847556,07 грн., з яких: 1009725,60 грн. - пеня, 2646479,88 грн. - інфляційні втрати, 191350,59 грн. - 3% річних, підставою нарахування якої стало порушення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем природний газ за період з січня по грудень 2014р., в рамках укладеного сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013р. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.01.2017 року у справі №922/427/16 (суддя Аюпова Р.М.) в частині стягнені інфляційних витрат у розмірі 1168763,66 грн., пені у розмірі 454933,04 грн., 3 % річних у розмірі 75205,95 грн. - відмовлено повністю; в частині стягнення 3% річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн. - провадження у справі припинено; стягнуто з Комунального підприємства «Чугуївтепло» на користь Публічного акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України суму судового збору у розмірі 32229,80 грн.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду в частині припинення провадження по справі та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначив, що суд необґрунтовано припинив провадження у справі,так як реєстр підприємств,що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості не сформований.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що заборгованість погашена, підстави для стягнення санкцій відсутні.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 31.01.2014 року між Комунальним підприємством «Чугуївтепло» та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України був укладений договір №1608/14-ТЕ-32 про купівлю-продаж природного газу.

У п. 6.1. договору зазначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Позивач, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, передав у власність відповідача природний газ, натомість відповідач своєчасно не виконав взяті на себе за договором зобов'язання, що зумовило звернення позивача з позовом у даній справі, в якому він просить стягнути з відповідача 1009725,60 грн. - пені, 2646479,88 грн. - інфляційних втрат, 191350,59 грн. - 3% річних.

Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, виходячи з наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами статей 6, 627, 628, 638 ЦК України встановлено сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно вимог статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем умов п. 6.1 цього Договору, Покупець зобов'язується крім суми заборгованості сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач за неналежне виконання зобов'язань за договором просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1009725,60 грн., інфляційні витрати у розмірі 2646479,88 грн., 3% річних у розмірі 191350,59 грн. та судовий збір у розмірі 57713,34 грн.

Відповідач зазначав, що частина розрахунків з позивачем, за період заявлений позивачем у позові по договору на купівлю-продаж природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року, на яку позивачем нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні витрати, були проведені на підставі: договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ № 30 від 29.01.2014 року № 374/30 від 24.09.2014 р. на суму 537609,83 грн. це Додаток № 2 відзиву; протокольних рішень: № 1971 від 14.10.2014 року на суму 190511,00 грн., № 2121 від 13.11.2014 року на суму 193425,00 грн., № 2410 від 16.12.2014 року на суму 212907,00 грн., № 121 від 21.01.2015 року на суму 552171,00 грн., № 237 від 12.02.2015 року на суму 902300,00 грн., №491 від 12.03.2015 року на суму 1066463,00 грн., № 806 від 16.04.2015 року на суму 809331,01 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплопостачання, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ №20 від 11.01.2005р.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ №20 від 11.01.2005, визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" № 55/57/43 від 03.02.2009, який був чинним станом на час отримання субвенцій за протокольними рішеннями (п.1. Порядку).

В пункті 3 вищенаведених спільних протокольних рішень, сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків, не пізніше наступного дня, після зарахування коштів на їх рахунок, перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Отже, уклавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за отриманий природний газ, поставлений відповідно до договору на купівлю-продаж природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 7.2. договору на купівлю-продаж природного газу, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаними спільними протокольними рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України №924/1808/14 від 26.03.2015 року, № 908/3435/14 від 12.05.2015 р., №922/2340/13 від 16.07.2015 р., №914/165/15 від 28.07.2015 р.

За змістом п. п. 2 п. 10 договору про організацію взаєморозрахунків № 374/30 від 24.09.2014 р., сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору з купівлі-продажу природного газу №1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року. У п.15 договору про організацію взаєморозрахунків №374/30 від 24.09.2014 р. визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Отже, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за отриманий природний газ, поставлений відповідно до договору з купівлі-продажу природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року та для застосування санкцій необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаними договорами про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України по справам №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-105гс14), № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 9.09.2014 р. (№ 3-102гс14), № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 від 0.09.2014 р. (3-101гс14), 924/1230/14 від 1.07.2015 р. (3-322гс15).

Окрім цього, як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Суд першої інстанції зробив правомірний висновок, що розрахунок інфляційних витрат, наданий позивачем, зроблений з порушенням роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". Так, у розрахунках інфляційних витрат зроблених позивачем беруться до уваги індекси інфляції за місяць виникнення заборгованості (наприклад заборгованість виникла у січні 2014 року позивачем береться індекс інфляції січня місяця, коли потрібно було розраховувати інфляційні витрати починаючи з індексу інфляції того місяця, якій слідує за місяцем у якому виникла заборгованість, тобто наступного місяця, тому у даному випадку потрібно було нараховувати інфляційні витрати починаючи з індексу інфляції за лютий 2014 року), що не відповідає вище наведеним роз'ясненням.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних витрат надані сторонами спору, враховуючи той факт, що заборгованість по договору купівлі-продажу природного газу № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року на суму 4464717,84 грн. була погашена на підставі договору про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, з урахуванням роз'яснень зроблених у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", приходить до висновку про те, що нарахування (пеня, 3 % річних та інфляційні витрати) зроблені на суму заборгованості, що була погашена у відповідності до договору про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень, були зроблені позивачем безпідставно, тому вважав вірним розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних витрат надані відповідачем (пеня 554792,56 грн., 3 % річних 116144,64 грн., інфляційні витрати 1477716,22 грн.).

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 1168763,66 грн., пені у розмірі 454933,04 грн. та у стягненні 3 % річних у розмірі 75205,95 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження у справі в частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що Комунальне підприємство "Чугуївтепло" - є теплопостачальною організацією, яка здійснює діяльність в сфері постачання пари та гарячої води, та підпадає під дію Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Згідно частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-19 від 03.11.2016 року, який набрав чинності 30 листопада 2016 року, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. у справі №1-28/2008 визначено, що Конституція України не надає одному Закону вищої юридичної сили стосовно інших законів, а тому у разі необхідності зупинення дії законів, внесених до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватись окремі закони.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що Закон України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набрав чинності після подання позову.

Отже, відповідне грошове зобов'язання щодо сплати 3 % річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн. - є таким, що припинилося, на підставі Закону, з 30.11.2016р.

Надання зворотної дії в часі може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в Законі або в іншому нормативно-правовому акті (рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. по справі № 1-7/99.

У справі "Кечко проти України", Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08.11.2005р., визначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті1 Протоколу N1 (994_535), має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу N 1 (див. 31443/96, пар. 98).

Суд першої інстанції зробив правомірний висновок, що на момент предявлення позову, станом на лютий 2016 року, відповідач не мав перед позивачем основного боргу за спожитий природний газ на умовах договору № 1608/14-ТЕ-32 від 20.11.2013 року, що підтверджено сторонами під час розгляду справи, враховуючи набрання чинності Законом України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-19 від 03.11.2016 року, станом на 30 листопада 2016 року, основна заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня, тому нараховані позивачем пеня, інфляційні втрати та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню.

В звязку з чим суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 116144,64 грн., інфляційних втрат у сумі 1477716,22 грн. та пені у розмірі 554792,56 грн. на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви позивача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст.526, 530, 598, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.01.17 у справі №922/427/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 10.04.17

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пушай В.І.