ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.04.2017 Справа № 904/1499/17

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист", м. Дніпро відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків

про стягнення 133 567,44 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Єрмолов Є.М. - представник (дов. № 7585-К-О від 27.12.2016)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" та відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 133 567,44 грн., за договором б/№ від 24.12.2012, з яких 30 000,00 грн. основна заборгованість, 48 324,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 55 243,26 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-2 порушені зобов'язання за договором банківського обслуговування від 24.12.2012 щодо своєчасного та повного повернення кредиту. При цьому, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача-2 перед позивачем, між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір поруки № 31223HAL2S133 від 11.08.2015, відповідно до умов якого відповідач-1 поручився перед позивачем за виконання у повному обсязі зобов'язань відповідачем-2 за договором банківського обслуговування від 24.12.2012.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд обмежити відповідача-2 ФОП ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документу; Адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань; вжити заходів для термінового виконання ухвали про забезпечення позову (а.с.10).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2017 порушено провадження по справі та призначено до розгляду в засіданні на 06.03.2017.

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України розгляд справи відкладався з 06.03.2017 на 20.03.2017.

20.03.2017 відповідач надіслав електронною поштою клопотання, в якому заперечує проти позову та просить передати справу за підсудністю до господарського суду Харківської області, відкласти розгляд справи, застосувати строки позовної давності, зменшити суму неустойки та надіслати на адресу відповідача-2 позовну заяву з додатками.

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України розгляд справи відкладався з 20.03.2017 на 10.04.2017.

10.04.2017 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 відзив на позов не надав, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Подав до канцелярії суду клопотання в якому заперечує проти позову та просить передати справу за підсудністю до господарського суду Харківської області, відкласти розгляд справи, застосувати строки позовної давності, зменшити суму неустойки та надіслати на адресу відповідача-2 позовну заяву з додатками. Крім того, відповідачем-2 було подано клопотання, в якому відповідач-2 просив суд направити справу за підсудністю до господарського суду Харківської області, посилаючись на те, що ТОВ "Приват-Фінансист" є фіктивним поручителем.

Також, відповідачем-2 було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 просив суд про зменшення розміру пені, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України, в якій передбачено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідач-2 вказує, що позивач знаючи про несплату відповідачем-2 кредиту ще з 2014 року все одно нараховував пеню і лише зараз звернувся до суду з позовною заявою. Відповідач-2 зазначає, що позивачем не було здійснено перевірок фінансового стану відповідача-2, позивач не звертався із стягненням кредиту ще після неповернення першин частин боргу, а тому сприяв збільшення розміру збитків і не вживав заходів щодо їх зменшення.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2012 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (клієнт) та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (банк) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитка печатки (а.с.15).

Вказана заява є двохстороннім правочином, оскільки містить підписи обох сторін, а також взаємні права та обов'язки.

Згідно вказаної заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 24.12.2012 та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Доказів виконання за договором банківського обслуговування від 24.12.2012, в частині повного та своєчасного погашення заборгованості на момент розгляду спору відповідач-2 до суду не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

11.08.2015 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (кредитор), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" (поручитель), було укладено договір поруки №31223HAL2S133 (а.с.34).

Відповідно до пункту 1 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (боржник) всіх своїх обов'язків за договором б/н від 24.12.2012, р/р НОМЕР_2 (кредитний договір).

Згідно пунктом 2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, зазначених в кредитному договорі.

За кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4 договору поруки).

Пунктом 5 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником будь-якого обов'язку, передбаченого п. 1 цього договору кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) обов'язку(ів).

Позивачем на адресу відповідача-1 30.12.2016 була направлена претензія №31223HAL2S133 від 17.12.2016 про погашення заборгованості боржника за договором банківського обслуговування від 24.12.2012 (а.с.37).

Відповідь на вимогу відповідач-1 не надав.

Оскільки укладено договір поруки №31223HAL2S133 від 11.08.2015, тому відповідальність за невиконання кредитного договору від 24.12.2012 відповідачем-1 несе і відповідач-2. Таким чином, відповідач-1 та відповідач-2 є солідарними боржниками.

Відповідач-2 проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір поруки №31223HAL2S133 від 11.08.2015, укладений між позивачем та відповідачем-1 (а.с.34) є фіктивним, в зв'язку з чим просить суд передати справу за підсудністю до господарського суду Харківської області.

Розглянувши клопотання відповідача-2 про передачу справи за підсудністю, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідно до ст.15 ГПК України, справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом, зазначивши одним з відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист", місцезнаходження якого є: м. Дніпро.

Як вбачається з тексту позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" за договором поруки взяло на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань по договору б/№ від 24.12.2012, укладеного між позивачем та відповідачем-2.

Чинним законодавством України та умовами як кредитного договору, так і договору поруки не встановлено обов'язок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки.

Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником (стороною) в зобов'язанні, забезпеченому порукою, при цьому, обсяг відповідальності боржника не змінюється, оскільки до поручителя переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а відповідно договір поруки жодним чином не впливає на права та обов'язки боржника.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено фактичних обставин стосовно того, що оспорюваний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

Докази визнання недійсним договору поруки в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, при винесенні ухвали про порушення провадження у справі, судом було дотримано вимоги ст. 15 ГПК України.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Банк виконав належним чином зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредитний ліміт.

Частинами 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Розділом 3.1.1.,3.2.2 Умов і правил надання банківських послуг, регламентований порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж".

Послугу "Гарантований платіж" ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надає, для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між Клієнтом та його контрагентами, а також між Клієнтом і ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі послуга). Послуга надається у вигляді виконання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заявок на договірне списання коштів далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (п. 3.1.1.73 Умов і правил надання банківських послуг).

Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди (пункт 3.2.2.2.1 Умов і правил надання банківських послуг ).

Обов'язковими реквізитами заявки на договірне списання коштів є: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарський договір, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта / кредитних / змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу (п. 3.1.1.74 Умов). Всі зазначені реквізити вказані в виписках по рахунках.

Після отримання ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за допомогою системи дистанційного обслуговування Заявки (система Internet Banking Приват-24 - офіційний канал зв'язку між Банком та клієнтом відповідно до п. 1.1.1.91. Умов), ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" розглядає її на предмет надання або відмови у наданні Послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (п. 3.1.1.75. Умов).

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач-2, підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та заяву на відкриття рахунку, прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у вищезазначеній заяві.

Відповідно до п. 3.2.2.2. Умов і правил надання банківських послуг, клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менш ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці Клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується Клієнтом в дату надання в Банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року Клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року Клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Відповідно до п. 3.2.2.2 Умов і правил надання банківських послуг, у разі непогашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56 % річних від суми заборгованості.

Відповідно до п.3.2.2.7.5. Умов і правил надання банківських послуг, банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого "Умовами, змінити умови кредитування-вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено статтею 611 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 3.2.2.10.1 Умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.2.9.1-3.2.2.9.3 цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2 цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 цього договору, клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. У випадку реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.2.2 цього договору від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Невиконання відповідачем-2 зобов'язань, щодо своєчасного та повного повернення кредиту за договором банківського обслуговування від 24.12.2012 призвело до виникнення заборгованості у сумі:

- 30 000,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 48324,18 грн. - проценти за користування кредитом;

- 55243,26 грн. - пеня.

Відповідачем-2 доказів погашення заборгованості суду не надано.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 даного Кодексу передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальністю поручителя.

Таким чином, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом та пеню.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с.30), судом встановлено, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом солідарного стягнення з відповідачів-1,2: 30000,00 грн. основної заборгованості, 48324,18 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 55243,26 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача-2 про зменшення розміру пені, виходячи з такого.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач-2 посилається на приписи ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України, в якій передбачено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Відповідач-2 вказує, що позивач знаючи про несплату відповідачем-2 кредиту ще з 2014 року все одно нараховував пеню і лише зараз звернувся до суду з позовною заявою. Відповідач-2 зазначає, що позивачем не було здійснено перевірок фінансового стану відповідача-2, позивач не звертався із стягненням кредиту ще після неповернення першин частин боргу, а тому сприяв збільшення розміру збитків і не вживав заходів щодо їх зменшення.

Слід зазначити, що відповідач-2 починаючи з 2014 року був обізнаний про наявність заборгованості за кредитом, був ознайомлений з умовами та порядком нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання зобов'язань зі сплати кредиту, але не вживав жодних дій щодо погашення кредитних коштів або реструктуризації заборгованості. Доказів погашення заборгованості відповідач - 2 не надав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обов'язку щодо повернення кредитних коштів відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти у власність позивача.

Таким чином, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення суми пені, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених в заяві відповідач не надав.

Розглянувши заяву відповідача-2 про застосування строку позовної давності, суд вказує на таке.

Відповідно до 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим Договором встановлюються Сторонами тривалістю 15 років (п. 3.2.2.10.7 Умов і правил надання банківських послуг).

За приписами п.3.2.2.10.4 Умов і правил надання банківських послуг, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає підстав для застосування до цього спору трирічного строку позовної давності а також позовної давності у 1 рік до вимог про стягнення пені, оскільки сторонами договору такий строк було визначено як 15 річний.

Отже, позивач звернувся до суду з цим позовом, в межах встановлено строку позовної давності.

Стосовно заяви позивача про застосування заходів забезпечення позову, суд зазначає про таке.

В обґрунтування заяви про вжиття вказаних заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що відповідач на протязі тривалого часу не виконує взяті на себе договірні зобов'язання за кредитним договором.

Згідно із ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

По-перше, позивач не надав суду доказів які б підтверджували, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

По-друге, згідно зі статтею 66 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, у господарському процесі позов не може забезпечуватись заходами, викладеними позивачем у своїй заяві (а.с.10) (обмеженням відповідача-2 ФОП ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань; забороною відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу відповідачу паспорта/проїзного документу; зобов'язанням Адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань) оскільки такі заходи не передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на викладене, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає відхиленню.

Крім того слід зазначити, що заява позивача від 24.01.2017 року про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає розгляду в господарських судах, оскільки, у відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову.

Заява, яка подається стороною до господарського суду повинна бути подана за правилами та на підставі норм Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, заява ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтована останнім з посиланням на ст.ст. 151-153 Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Витрати зі сплати судового збору, покладаються на відповідача-1 та відповідача-2 по 50%, а саме по 1001,76 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (64703, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код 14360570) 30 000,00 грн. основної заборгованості, 48 324,18 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 55 243,26 грн. пені, про що видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (64703, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код 14360570) - 1001,76 грн. судовий збір, про що видати наказ.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" (49019, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32; ідентифікаційний код 35201640) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код 14360570) 30000,00 грн. основної заборгованості, 48324,18 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 55243,26 грн. пені, про що видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" (49019, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32; ідентифікаційний код 35201640) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний код 14360570) - 1001,76 грн. судовий збір, про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.04.2017

Суддя Я.С. Золотарьова