ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа № 922/4151/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за дов. №01/01 від 06.01.2017 (у справі)

відповідача ОСОБА_2, за дов.б/н від 10.12.2016 (у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства охорони здоров'я "Міжлікарняна аптека № 271" (вх. № 551 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 31 січня 2017 року по справі №922/4151/16

за позовом Приватної фірми "Олімп", м. Харків

до Комунального підприємства охорони здоров'я "Міжлікарняна аптека № 271", м. Харків

про стягнення коштів в сумі 669211,77 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року до господарського суду Харківської області звернулась Приватна фірма "Олімп" (позивач по справі) та просила стягнути з Комунального підприємства охорони здоровя "Міжлікарняна аптека №271" (відповідача по справі) 607 814,29 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 15 135,07 грн., - 3% річних та 46262,41 грн. інфляційних нарахувань. Судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.01.2017 у справі №922/4151/16 (суддя Лаврова Л.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства охорони здоров'я "Міжлікарняна аптека №271" на користь Приватної фірми Олімп заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 580814,29 грн., інфляційні втрати 66080,64 грн., 3% відсотки річних 14575,60 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 9922,06 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство охорони здоров'я "Міжлікарняна аптека №271" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 31.01.2017 у справі №922/4151/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Позивач, ПП «Олімп», надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Харківської області від 31.01.2017 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2013 між ПП «Олімп» (орендодавець) та КПОЗ "Міжлікарняна аптека №271" було укладено договір оренди обладнання №1ОЛ/АП 271, відповідно до умов якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується передавати орендареві у строкове оплатне користування обладнання для його використання останнім у власній господарській діяльності. Предметом оренди, може бути як стандартне обладнання, що є у наявності у Орендодавця на час укладання цього договору/акту приймання-передачі, так і обладнання, що має відповідати індивідуальним вимогам Орендаря.

Комплектність, кількість, характеристики та оціночна вартість предмета оренди визначається сторонами у актах приймання-передачі, які укладаються додатково до цього договору. Також у цих актах приймання-передачі сторони визначають адресу фактичного використання Орендарем предмету оренди. Акти приймання-передачі до цього договору свідчать про передачу обладнання від Орендодавця до Орендаря (п. 1.2).

У 2-му розділі договору сторони визначились із розміром орендної плати та порядком розрахунків. Так, відповідно до п.2.1. договору за користування предметом оренди Орендар сплачує Орендодавцеві плату, розмір якої визначається сторонами в акті приймання-передачі. Орендна плата нараховується щоквартально.

Орендна плата сплачується Орендарем щоквартально, але не пізніше останнього дня поточного кварталу, шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Орендодавця. За користування предметом оренди у неповний період (квартал), орендна плата нараховується та сплачується пропорційно кількості днів, на протязі яких Орендар фактично користувався предметом оренди (п. 2.3).

Третім розділом договору сторони встановили свої права та обовязки. Так, відповідно до п.3.2.1. договору орендодавець має право на отримання від Орендаря орендної плати в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Згідно 3.3.2. договору орендар зобов'язується щоквартально сплачувати Орендодавцеві орендну плату в порядку та розмірах, передбачених пп. 2.1 - 2.3 даного договору.

Термін дії даного договору починається з моменту його підписання сторонами і становить 5 років (п.п. 5.1-5.2. договору). Умовами пункту 5.4. договору, сторони погодили, що якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору. У відповідності до умов пункту 5.5. договору, зміни у цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договорі або у чинному в Україні законодавстві. Згідно з п. 5.6. договір може бути розірвано за письмовою згодою сторін або за рішенням суду. Розірвання даного договору в односторонньому порядку не допускається, окрім випадків, передбачених даним договором, додатковими угодами до нього або чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав прийняті на себе договірні зобов'язання та 01.04.2013 передав відповідачу, а відповідач, в свою чергу, прийняв обладнання за відповідними актами приймання-передачі, а саме:

- актом приймання-передачі (додаток №1 до договору оренди) вартістю 4700,00 грн. за адресою: м. Харків, пр. Ілліча, 90, з орендною платою 300,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі до (додаток №2 до договору оренди) вартістю 21000,00 грн. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 195, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №3 до договору оренди) вартістю 19650,00 грн. за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 53, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №4 до договору оренди) вартістю 19650,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 23-А, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №5 до договору оренди) вартістю 26920,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 130-А, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №6 до договору оренди) вартістю 32200,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Луї Пастера, 2, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №7 до договору оренди) вартістю 32200,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Луї Пастера, 2, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №8 до договору оренди) вартістю 25670,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Рибалка, 4, з орендною платою 1500,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №9 до договору оренди) вартістю 31200,00 грн. за адресою: м. Харків, пр-т. 50-річчя ВЛКСМ, 76, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №10 до договору оренди) вартістю 19650,00 грн. за адресою: м. Харків, пр-т. 50-річчя ВЛКСМ, 54-Б, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №11 до договору оренди) вартістю 19650,00 грн. за адресою: м .Харків, вул. Метробудівників, 3, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №12 до договору оренди) вартістю 34300,00 грн. за адресою: м. Харків, пр-т. Тракторобудівників, 142-А, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №13 до договору оренди) вартістю 30700,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 19, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №14 до договору оренди) вартістю 29200,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Олімпійська, 3, з орендною платою 500,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №15 до договору оренди) вартістю 20189,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, 12, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №16 до договору оренди) вартістю 40600,00 грн. за адресою: м. Харків, вул. Жовтневої Революції,59, з орендною платою 2000,00 грн. на місяць; - актом приймання-передачі (додаток №17 до договору оренди) вартістю 36630,00 грн. за адресою: м. Харків, пров. Балакірєва,3, з орендною платою 3100,00 грн. на місяць.

Проте, як свідчать матеріали справи та зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання за договором оренди, в звязку з чим у нього утворилась заборгованість з орендної плати за користування обладнанням в загальній сумі 651249,00 грн. (за період 19.02.2015-31.03.2015 42 614,29 грн., за 2-й 4-й квартал 2015 р. по 94 200,00 грн., за 1-й 4-й квартал 2016 р. по 94 200,00 грн.).

В своїй апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано, що сторони дійшли усної домовленості щодо надання орендодавцем актів здачі приймання робіт (послуг), які б і були підставою для проведення оплати, оскільки орендар є комунальним підприємством та підзвітним Харківській міській раді.

Тобто, на думку відповідача, оскільки орендодавцем не надавались відповідні акти здачі-приймання робіт (послуг), орендар не міг здійснити оплату, а підстави для примусового стягнення та застування санкцій з орендаря - відсутні з огляду на приписи ст. с. 202, 212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із такими твердженнями заявника апеляційної скарги, з огляду на наступне.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору оренди.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням передбачених цим Кодексом особливостей.

В силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Однак відповідачем ані в місцевий господарський суд, ані в суд апеляційної інстанції не було надано доказів вжиття заходів для приведення умов договору до редакції, яка б змінювала порядок здійснення сплати орендної плати та повязувала виникнення обовязку по оплаті з наданням орендодавцем актів здачі приймання робіт (послуг), для забезпечення належної звітності відповідача перед Харківською міською радою.

Судом першої інстанції було визначено, що розмір заборгованості з орендної плати становить 89700,00 грн. в квартал, зважаючи на те, що відсутні підстави для нарахування та стягнення такої орендної плати, яку не було встановлено відповідним актом приймання-передачі.

Враховуючи встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також те, що відповідачем в установленому порядку не було спростовано обставини, на які посилається позивач стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної сплати орендної плати за період з 19.02.2015 р. - 31.03.2015 р., за 2-й - 4-й квартали 2015 року, за 1-й 3-й квартали 2016 року, господарський суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 580814,29 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, як вже зазначалося судом першої інстанції, відповідачем вже порушувалися умови укладеного між сторонами договору, що мало результатом звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором оренди станом на 16.08.2016 (справа №922/6227/15). Рішенням по вказаній справі було задоволено вимоги позивача та стягнуто з відповідача 43434,71 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В звязку із зазначеним позивачем було нараховано відповідачу 3% річних 15135,07 грн. та інфляційних нарахувань 46 262,41 грн.

Судом першої інстанції було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних нарахувань у відповідності до розрахунку заборгованості в розмірі 89700,00 грн. на квартал. Так, з огляду на невиконання відповідачем добровільно взятих на себе зобовязань з оплати орендних платежів, суд першої інстанції визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача по стягненню заборгованості в загальній сумі 580814,29 грн., інфляційних нарахувань 66080,64 грн. та 3% річних 14 575,60 грн.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із рішенням місцевого суду в частині задоволення позовних вимог та стягнення з підприємства відповідача на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 66080,64 грн., оскільки ця сума більша від суми заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, якою визначені права господарського суду при прийнятті рішення, господарський суд, приймаючи рішення, господарський суд має право, виносячи рішення, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 4 ст. 22 цього Кодексу визначає зміну підстави або предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог виключно як право, а не обов'язок позивача.

Отже, п. 2 статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов, і про це є клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог на власний розсуд чи спонукання до їх уточнення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню в звязку з наявністю фактів, які є підставою для часткового скасування рішення господарського суду Харківської області від 26.03.2013 року по справі № 922/4151/16.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 2 статті 103, пунктом 1 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства охорони здоров'я "Міжлікарняна аптека № 271" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.01.2017 по справі № 922/4151/16 в частині стягнення 19818,23 грн. інфляційних витрат скасувати.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 31.01.2017 по справі № 922/4151/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пушай В.І.