РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017Справа №907/823/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Виконуючого обов'язки керівника Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області до Закарпатської обласної ради, Закарпатської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, треті особи: Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства, Сернянська сільська рада, Ракошинська сільська рада, Бистрицька сільська рада, Мукачівська районна державна адміністрація, Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської ОДА про скасування рішення та визнання недійсним договору, за участю прокурора - Андрейчик А.М., посвідчення №0433112 від 06.05.2016 року, Колодяжна А.В., довіреність №036177 від 04.11.2016 року, представників відповідача-1 - Сигідіна О.І., довіреність №01-16/564 від 31.08.2016 року, відповідача-2 - Яворського Г.Л., довіреність №б/н від 24.01.2017 року, третьої особи-1 - Левицького А.О., довіреність №б/н від 14.11.2016 року, третьої особи-2 - не з'явився, третьої особи-3 - не з'явився, третьої особи-4 - не з'явився, третьої особи-5 - не з'явився, третьої особи-6 - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Виконуючий обов'язки керівника Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до Закарпатської обласної ради та Закарпатської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про визнання недійсним та скасування рішення Закарпатської обласної ради №571 від 16.11.2012 року «Про надання мисливських угідь у користування громадській організації Мукачівська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок», а також - про визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 23.11.2012 року укладеного між Закарпатським обласним управлінням лісового та Мукачівською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 22.12.2016 року матеріали позовної заяви направлено за встановленою підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.12.2016 року порушено провадження у справі № 907/823/16 та призначено її до розгляду на 30.01.2017 року.

23.01.2017 року від відповідача-2 до канцелярії суду надано відзив на позовну заяву, а якому він просив відмовити а задоволенні позову в повному обсязі, а також заява про застосування строків позовної давності.

30.01.2017 року відповідачем-1 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

30.01.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 20.02.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.02.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб: Сернянську сільську раду, Ракошинську сільську раду, Бистрицьку сільську раду, Мукачівську районну державну адміністрацію та Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської ОДА.

Представники третіх осіб-2, 3, 4, 5 та 6 в судове засідання 03.04.2017 року не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників третіх осіб-2, 3, 4, 5 та 6 не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників третіх осіб-2, 3, 4, 5 та 6, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора, представників відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи-1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного судового розгляду є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення відповідача-1 №571 від 16.11.2012 року «Про надання мисливських угідь у користування громадській організації Мукачівська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок» з тих підстав, що рішення приймалось без отримання передбаченого ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство» погодження уповноважених на те органів, а також власників/користувачів земельних ділянок, а саме без погодження з Сернянською сільською радою, Ракошинською сільською радою, Бистрицькою сільською радою, оскільки земельні ділянки у користування відповідачу-2 не надавались і рішення про їх передачу не приймалося та без погодження Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації та про визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 23.11.2012 року, що укладений між Закарпатським обласним управлінням лісового та Мукачівською районною організацією Українського товариства мисливців та рибалок, на підставі положень статей 203, 215, та 216 Цивільного кодексу України, який було укладено на підставі оспорюваного рішення.

Статтями 13, 14 і 16 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про тваринний світ» охорона тваринного світу включає систему правових, організаційних, економічних, матеріально-технічних та інших заходів, спрямованих на збереження, відтворення і використання об'єктів тваринного світу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь;

мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь;

мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва;

мисливські угіддя - це ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства.

Статтею 10 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначено повноваження сільських, селищних і міських рад у галузі мисливського господарства та полювання до яких належить: організація та здійснення заходів щодо охорони державного мисливського фонду, поліпшення середовища перебування мисливських тварин; вирішення відповідно до цього Закону питань, що стосуються надання у користування мисливських угідь; реалізація інших питань у межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Не допускається користування мисливськими угіддями та ведення мисливського господарства без оформлення відповідних документів у встановленому цим Законом порядку. Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між місцевими органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання і користувачами мисливських угідь.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" у редакції, що діяла на час прийняття спірних актів, мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування, зокрема, обласними радами за поданням територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання, погодженим з обласними державними адміністраціями, територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Судом встановлено, що 16.11.2012 року Закарпатською обласною радою прийнято рішення №571 «Про надання мисливських угідь у користування громадській організації Мукачівська районна організація Українського товариства мисливців га рибалок» (даті - рішення №571) відповідно до якого відповідачу-2 надано у користування строком на 15 років мисливські угіддя Мукачівського району площею 20 333 га згідно із додатком до рішення №571, наведено перелік мисливських угідь громадської організації Мукачівська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок відповідно до якого територіями мисливських угідь є, зокрема, землі на території: Держлісфонд частини ДП «Мукачівське ЛГ» Чинадієвське лісництво: кв. 13-23; 25; 27-28; 30-41 площа - 3325 га; Кленовецьке лісництво: кв. 2-31; 33; 34 площа 4085 га; Майданське лісництво: кв. 1-37 (за винятком 1-10 виділів у кв. 26) плоша 4468; Мукачівське лісництво кв. 1-6 площа 662 га; Всього по ДП «Мукачівське ЛГ» 12543 га; Мукачівське міжрайонне управління водного господарства 529,9 га; Радгосп-завод «Мукачівський» - 302 га; Агропромислово-торгове підприємство «Бобовище» - 795 га; Західний центр радіотехнічних спостережень - 124,83 га: землі запасу в межах населених пунктів селищних та сільських рад - Чинадіївська селищна рада - 180,4 га, Бобовищанська сільська рада - 18,72 га, Дерценська сільська рада - 88,98 га, Верхньовизницька сільська рада - 178,81 га, Форношська сільська рада - 17,84 га, Ракошинська сільська рада - 230,82 га, Чомонинська сільська рада - 52,0 гa, Івановецька сільська рада - 68,33 га. Копиновецька сільська рада - 352,31 га, Сернянська сільська рада - 352,31 га, Сернянська сільська рада 11034 га, Бистрицька сільська рада 59,34 га. всього - 13557,89 га; землі на території Бистрицької сільської ради згідно наданих погоджень власників земельних ділянок в кількості 1 шт. площею - 0,89 га; Дерценської сільської ради згідно наданим погоджень в кількості 956 шт. площею - 1625,75 га; Чомонинської сільської ради згідно наданих погоджень в кількості 311шт. площею - 330,385 га; Зняцівської сільської ради згідно наданих погоджень власників земельних ділянок в кількості 394 шт. площею - 671,12 га; Рівнянської сільської ради згідно наданих погоджень з кількості 83 шт. площею - 278 га; Івановецької сільської ради згідно наданих погоджень власників земельних ділянок в кількості 75 шт. площею - 76,0886 га; Форношської сільської ради згідно наданих погоджень в кількості 117 шт. площею 542,425 га, Кольчинської сільської ради в кількості 71 шт. площею - 25,2088 га, Бобовищанської сільської ради в кількості 135 шт. - площею 152,9873 га, Макарівської сільської ради 104 шт. - площею 501,1837 га (загальна площа - 4 680,28 га).

23.11.2012 року між Мукачівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок (далі - Мукачівська районна організація УТМР) та Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства було укладено типовий договір про умови ведення мисливського господарства (далі - договір), згідно умов якого у відповідності рішення Закарпатської обласної ради №571 від 16.11.2012 року надано Мукачівській районній організації УТМР терміном до 16.11.2027 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 20,333 тис. га, у тому числі: лісові угіддя 12 543 га, польові 7 260 га, водно-болотні 530 га. Карта - схема угідь і опис меж додаються користувачем (п. 1.1. договору).

Згідно п. 2.1. договору Мукачівська районна організація УТМР має право у встановленому порядку за згодою власників або користувачів земельних ділянок, зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов'язані веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок.

У відповідності до п. 2.2. договору Мукачівська районна організація УТМР зобов'язується:

а) використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням;

б) вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських дотриманням вимог Закону України «Про тваринний світ», Положення про мисливське господарство та порядок здійснення полювання, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 1996 року № 780, інших нормативно-правових актів у галузі та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства;

в) забезпечити мисливське впорядкування угідь в термін до листопада 2013 року, визначити в натурі межі них угідь та відтворювальних ділянок, єгерських обходів тощо;

г) раціонально використовувати державний мисливський фонд, не допускати погіршення екологічного стану середовища перебування мисливських тварин внаслідок власної діяльності;

д) проводити первинний облік чисельності і використання мисливських тварин, вивчати їх стан та характеристики угідь, де перебувають дані тварини, і в установленому порядку подавати цю інформацію органам, що здійснюють державний облік мисливських тварин та облік їх використання;

е) забезпечувати проведення комплексних заходів, спрямованих на охорону і відтворення мисливських тварин, збереження і поліпшення середовища їх перебування, щорічно вкладати кошти на дані цілі з розрахунку на 1 тис. га. лісових угідь не менше 30, польових - 25, водно-болотних - 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

є) здійснювати охорону державного мисливського фонду, сформувати єгерську службу з розрахунку не менше одного єгеря па 5 тис, га лісових, 10 тис. га польових угідь, в термін 01 грудня 2012 року згідно з штатним розписом, який додається користувачем;

ж) дотримуватись режиму охорони видів тварин, занесених до Червоної книги України і до переліку видів тварин, які підлягають особливій охороні в межах наданих в користування мисливських угідь;

з) негайно інформувати природоохоронні органи, органи мисливського та лісового господарства, органи ветеринарної медицини, санітарно-епідеміологічної служби про виявлення захворювань тварин, погіршення стану середовища їх перебування, виникнення загрози знищення та випадки загибелі тварин, здійснювати комплексні заходи щодо профілактики і боротьби із захворюваннями;

и) самостійно припиняти використання мисливських тварин у разі погіршення їх стану та умов існування, зниження відтворюючої здатності та чисельності, виникнення загрози їх знищення, негайно вживати заходів до усунення негативних факторів впливу на тварин і середовище їх перебування;

і) виконувати інші обов'язки щодо охорони і використання об'єктів тваринного світу та користування мисливськими угіддями відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до спірного рішення Закарпатської обласної ради відповідачу-2 було надано у користування мисливські угіддя, якими є ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства, за визначенням ст.1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання".

При цьому, земельні ділянки під мисливські угіддя відповідачу-2 не передавались, і власники цих земель не змінювались.

Статті 78, 79 Земельного кодексу України передбачають, що право власності на землю є правом володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка є частиною земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правилами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно з зазначеним вище законодавством та оспорюваним рішенням відповідача-1, відповідач-2 отримав в користування саме ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини. Тобто відповідач-2, є вторинним користувачем земель і лише в той час коли там є тварини. Факт отримання в користування мисливських угідь відповідачем-2 не перешкоджає фактичним власникам, первинним користувачам, використовувати землі за їх цільовим призначенням.

Таким чином, дані правовідносини регулюються Законом України "Про мисливське господарство та полювання" і не потребують застосування норм Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування», які регулюють земельні відносини, зокрема, щодо передачі земельних ділянок.

Закон України "Про мисливське господарство та полювання" передбачає необхідність отримання погодження з власниками або користувачами земельних ділянок, що входять до складу мисливських угідь, на відсутність якого посилається прокурор як на підставу визнання недійсними спірних рішення та договору.

Проте, відповідачами було надано до матеріалів справи листи Бистрицької сільської ради №02-07/291 від 21.09.2012 року, Ракошинської сільської ради №02-13/249 від 06.09.2012 року, довідку Сернянської сільської ради №02-13/1056 від 05.07.2012 року та лист державного управління охорони навколишнього природнього середовища в Закарпатській області №2208/06/02 від 17.10.2012 року, в яких містяться погодження щодо користування відповідачем-2 спірними мисливськими угіддями.

Також, подання Закарпатського ОУЛМГ від 22.10.2012 року №04/01-1739 «Про надання у користування мисливських угідь Мукачівській районній організації Українського товариства мисливців і рибалок» містить посилання на реквізити документів, якими землевласники та постійні землекористувачі надали своє погодження відповідачу-2 на користування мисливськими угіддями.

Водночас законодавство не містить вимог щодо форми погодження про надання мисливських угідь у користування і не містить вимог, що такі погодження повинні оформлятися рішенням сесії відповідного органу місцевого самоврядування, а тому вказані погодження могли бути надані вищевказаними листами підписаними посадовими особами місцевого самоврядування і не потребують обов'язкового погодження у вигляді саме рішення рад, як при вирішенні питання щодо виділення і передачі земельних ділянок.

Отже, рішення Закарпатської обласної ради від 16.11.2012 року №571 «Про надання мисливських угідь у користування громадській організації Мукачівська районна організація Українського товариства мисливців та рибалок» прийнято у відповідності до вимог законодавства та за наявності всіх необхідних погоджень землевласників та постійних землекористувачів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, прокурором за заявленими вимогами та їх правовими підставами не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання незаконним та скасування спірного рішення відповідача-1 та визнання недійсним укладеного на підставі оспорюваного рішення спірного договору.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, і тому у позові слід відмовити.

23.01.2017 року від відповідача-2 до канцелярії суду надано заяву про застосування строків позовної давності.

30.01.2017 року відповідачем-1 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки право та охоронюваний законом інтерес прокурора, за захистом якого той звернувся до суду, не порушено відповідачами, то в позові слід відмовити з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на прокурора.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.04.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна