ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р.Справа № 915/789/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Ліпчанської Н.В., Гладишевої Т.Я.,

секретар судового засідання Маленкова О.П.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю №2-511 від 28.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю №01/96 від 30.12.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року

по справі №915/789/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут»

про стягнення 1 737 264,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут про стягнення з останнього заборгованості в загальній сумі 1737264 грн. 91 коп., із яких: 1235346 грн. 67 коп. заборгованість з оплати наданих послуг (основний борг); 258365 грн. 05 коп. пеня; 186753 грн. 77 коп. штраф; 19177 грн. 42 коп. 3 % річних; 37621 грн. 99 коп. сума, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції; посилаючись на неналежне виконання ТОВ Миколаївгаз Збут грошових зобовязань за укладеним між ними договором від 01.07.2015 р. № /Н030, а саме, оплату не в повному обсязі вартості послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, наданих у період січень-травень 2016 року, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, а також на те, що ТОВ Миколаївгаз Збут прострочено оплату послуг, наданих у період вересень 2015 року травень 2016 року, у звязку з чим на прострочені суми здійснено нарахування: згідно пп. 7.3 договору - пені; згідно ч. 2 ст. 231 ГК України штрафу; згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 3 % річних та індекс інфляції.

ТОВ Миколаївгаз Збут позов не визнало повністю, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, тому що, по-перше, позовні вимоги ПАТ Укртрансгаз в частині стягнення основного боргу є передчасними, так як сторонами не укладалися договори або додаткові угоди щодо транспортування природного газу у 2016 році; по-друге, вина ТОВ Миколаївгаз Збут у простроченні виконання зобовязань за договором відсутня, оскільки таке прострочення є наслідком несвоєчасного підписання складених, у відповідності до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 р. № 20, спільних протокольних рішень учасниками розрахунків, зокрема національною акціонерною компанією (НАК) Нафтогаз України, про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, у відповідності до яких здійснюється розрахунок з державного бюджету пільг, субсидій та компенсацій за природній газ та теплопостачання населенню м. Миколаєва та Миколаївської області, яке має право на пільги та субсидії у відповідності до законодавства України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року по справі №915/789/16 (суддя Коваль Ю.М.) в задоволенні позову публічного акціонерного товариства Укртрансгаз відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновку, що у спільних протокольних рішеннях про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, підписаних сторонами, змінено визначений зазначеним вище укладеним між ПАТ Укртрансгаз та ТОВ Миколаївгаз Збут договором наданих послуг з транспортування газу за договором від 01.07.2015 р. № /Н030 порядок розрахунків у частині оплати субвенцій. За таких обставин є безпідставним включення позивачем у суми основного боргу у спірний період сум узгоджених у цей же період у спільних протокольних рішеннях субвенцій, котрі надійшли з Державного бюджету України.

У звязку з цим та відмовою позивача на вимогу суду здійснити розрахунок відповідних нарахувань на суми основного боргу без урахування сум субвенцій, котрі надійшли з Державного бюджету України у спірний період, наприклад, із сум заборгованості за вересень 2016 року, покладених в основу розрахунків відповідних нарахувань у період 21-26 жовтня 2016 року виключити узгоджену спільним протокольним рішенням від 20.10.2015 р. № 2173/у субвенцію за вересень 2016 року в сумі 26871 грн. 14 коп., котра надійшла з державного бюджету 27.10.2016 р.; із сум заборгованості за жовтень 2016 року, покладених в основу розрахунків відповідних нарахувань у період 21-24 листопада 2016 року виключити узгоджену спільним протокольним рішенням від 19.11.2015 р. № 2450/у субвенцію за жовтень 2016 року в сумі 295010 грн. 06 коп., котра надійшла з державного бюджету 25.11.2016 р.; і аналогічно інші суми субвенцій, котрі надійшли за наступні спірні періоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначити самостійно розмір таких нарахувань не входить до компетенції суду, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 258365 грн. 05 коп., штрафу в сумі 186753 грн. 77 коп., 3 % річних у сумі 19177 грн. 42 коп., суми, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, яка складає 37621 грн. 99 коп., належить відмовити, оскільки позивачем не доведено на зазначені суми своїх вимог.

Суд також зазначив, що позивачем не доведено й вимог про стягнення основного боргу в сумі 1235346 грн. 67 коп., оскільки між сторонами підписано спільні протокольні рішення щодо субвенцій на загальну суму 1 236 000 грн. за надані послуги постачання природного газу, відпущеного пільговим категоріям населення у спірний період, а саме: протокольне рішення від травня 2016 року на суму 800 000 грн. за період січень-лютий 2016 року та протокольне рішення від липня 2016 року на суму 436000 грн. за період січень-березень 2016 року. Ці два протокольні рішення ПАТ Укртрансгаз направлено до НАК Нафтогаз Україна, яка, у відповідності до наведеного вище законодавства, є останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення.

Виходячи з викладеного та того, що, у відповідності до наведеного вище законодавства, суми субвенцій зараховуються як у рахунок оплати за послуги постачання в зазначені у протокольних рішеннях періоди так і на погашення минулої заборгованості та в рахунок поточних платежів, суд вважає, що сума предявленого до стягнення основного боргу 1235346 грн. 67 коп. є меншою зазначеної загальної суми субвенції 1236000 грн.

По-друге, у відповідності до наведеного вище законодавства, оплату послуг за укладеним між сторонами договором ТОВ Миколаївгаз Збут здійснює щоденно у відповідності з нормативами (Алгоритмом), затвердженими щомісячно викладеними вище постановами НКРЕКП. Із цього випливає, що позивачем не доведено: а) вини ТОВ Миколаївгаз Збут у недотримані встановлених щомісячних нормативів, що потягло прострочення оплати вартості наданих послуг, б) що визначений станом на 08.07.2016 р. розмір основного боргу в сумі 1235346 грн. 67 коп. на даний час не погашено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Миколаївської області скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованості та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що в порушення умов договорі та ст.ст.526, 953, 530, 612 ЦК України боржник здійснив оплату наданих протягом липня-грудня 2015 року та січня-травня 2016 року послуг транспортування природного газу з порушенням належного строку для їх оплати, чим порушив права позивача. У суду були всі підстави для повного задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Щодо посилань суду на спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, апелянт зауважує, що вони стосуються виключно джерел та порядку фінансування оплати за транспортування природного газу за договором, а саме джерелом фінансування погоджуються кошти державного бюджету. При цьому, жодних змін до умов Договору, зокрема, в частині строків оплати та відповідальності за прострочення, не вносились, питання про його припинення чи заміну (новацію) не вирішувалось.

Таким чином, скаржник вважає, що наведені відповідачем протокольні рішення жодним чином не змінюють та не припиняють зобовязань сторін за договором, а лише свідчать про те, що відповідачу було погоджено бюджетне фінансування оплати протранспортованого природного газу.

Угод щодо зменшення чи скасування передбачених договором санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат відповідні протокольні рішення не містять. Окремі договори про організацію взаєморозрахунків не укладались, а протокольні рішення свідчать лише про визначення джерел фінансування і не вносять жодних змін стосовно організації взаєморозрахунків.

Також апелянт посилається на порушення норм процесуального права, зазначає про викладення у рішення доводів та аргументів лише відповідача, не надавши при цьому правової оцінки доказам позивача.

В ході апеляційного розгляду, 14.02.2017 року до суду надійшла заява ТОВ «Миколаївгаз Збут» про припинення провадження у справі, у звязку з оплатою заборгованості. Також в заяві зазначено, що після подачі позивачем позову до суду, між ГУ ДКСУ в Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської ОДА, ТОВ «Миколаївгаз Збут», ПАТ «Укртрансгаз» та НАК «Нафтогаз України» неодноразово укладались спільні протокольні рішення.

Станом на 26.01.2017 року, після проведення оплати за спільним протокольним рішенням №415/у від 19.01.2017 року, у відповідності до якого погашалась заборгованість за квітень-грудень 2016 року, припинилось існування предмету спору в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 235 346,67 грн.

За таких обставин, ПАТ «Миколаївгаз Збут» просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 1 235 346,67 грн. з підстав, зазначених в п.1-1 ст.80 ГПК України (відсутній предмет спору).

В судових засіданнях в процесі апеляційного перегляду справи представники сторін підтримали свої правові позиції, представник позивача просив скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача наголошував на законності рішення суду першої інстанції та просив припинити провадження у справі в частині основної заборгованості, а в решті -залишити рішення без змін.

Відповідно ст.85 ГПК України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2015 року між сторонами у справі укладено договір № /Н030 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - договір), згідно якого ПАТ Укртрансгаз (газотранспортне підприємство) зобовязалося надавати ТОВ Миколаївгаз Збут (замовнику) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник оплачувати надані послуги в розмірі, порядку та строки, передбачені умовами договору (пп. 1.1 договору).

Річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 142074,640 тис. куб. м. (пп. 1.2 договору).

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Газотранспортне підприємство до пятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобовязується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.п. 3.1 - 3.4 договору).

Розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕКП) (пп. 5.1 договору).

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої передоплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях замовник повинен обовязково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначені вказані дані, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах (пп. 5.5 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.07.2015 р. до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пп. 11.1 договору).

На виконання умов договору, позивачем у період липень 2015 року травень 2016 року надано ТОВ Миколаївгаз Збут послуги з транспортування природного газу, що підтверджується актами наданих послуг від 31.07.2015 р. № 07-15-/Н030 на суму 683609 грн. 99 коп. з ПДВ; від 31.08.2015 р. № 08-15-/Н030 на суму 679852 грн. 74 коп. з ПДВ; від 30.09.2015 р. № 09-15-/Н030 на суму 631830 грн. 92 коп. з ПДВ; від 31.10.2015 р. № 10-15-/Н030 на суму 594865 грн. 44 коп. з ПДВ; від 30.11.2015 р. № 11-15-/Н030 на суму 1058279 грн. 04 коп. з ПДВ; від 31.12.2015 р. № 12-15-/Н030 на суму 1581303 грн. 16 коп. з ПДВ; від 31.01.2016 р. № 01-16-/Н030 на суму 833028 грн. 12 коп. з ПДВ; від 29.02.2016 р. № 02-16-/Н030 на суму 529425 грн. 76 коп. з ПДВ; від 31.03.2016 р. № 03-16-/Н030 на суму 458537 грн. 99 коп. з ПДВ; від 30.04.2016 р. № 04-16-/Н030 на суму 105087 грн. 48 коп. з ПДВ; від 31.05.2016 р. № 05-16-/Н030 на суму 58685 грн. 63 коп. з ПДВ (а.с. 13-23), підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін, а всього надано послуг на суму 7214506 грн. 27 коп.

За твердженнями позивача, ТОВ Миколаївгаз Збут оплачено вартість наданих послуг частково у сумі 5979159 грн. 60 коп., і на момент звернення ПАТ Укртрансгаз до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача за послуги, надані у період січень травень 2016 року, складала 1235346 грн. 67 коп.

Разом з тим, судом першої інстанції зясовано, що позивач і відповідач у спірний період, вересень 2015 року травень 2016 року, були учасниками взаєморозрахунків, визначених ОСОБА_3 перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі ОСОБА_3 перерахування субвенцій), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, ОСОБА_3 проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі ОСОБА_3 проведення розрахунків), затвердженого наказом від 03.08.2015 р. № 493/688 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2015 р. № 1007/27456.

Згідно приписів ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони.

ОСОБА_3 перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі ОСОБА_3 перерахування субвенцій), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та ПАТ Укртрансгаз, а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

ОСОБА_3 перерахування субвенцій указує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобовязання оплати частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, повязаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати визначено ОСОБА_3 фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (далі - ОСОБА_3 фінансування видатків).

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з ОСОБА_3 перерахування деяких субвенцій (п.п. 2, 5 ОСОБА_3 фінансування видатків).

Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 ОСОБА_3 фінансування видатків).

Підпунктом 1.1 ОСОБА_3 проведення розрахунків визначено взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, ДП Енергоринок та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до ОСОБА_3 перерахування субвенцій. Передбачені цим підпунктом розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього ОСОБА_3; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього ОСОБА_3; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього ОСОБА_3 (пп. 1.2 ОСОБА_3 проведення розрахунків).

У відповідності до викладеного законодавства, позивачем і відповідачем підписані спільні протокольні рішення, сторонами яких також є Департамент, НАК Нафтогаз України (сторона остання) та Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (далі - ГУ ДКСУ в Миколаївській області), про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Так, субвенції за спільними протокольними рішеннями становили:

від 20.10.2015 р. № 2173/у на суму 26871 грн. 14 коп. за вересень 2015 року;

від 19.11.2015 р. № 2450/у на суму 295010 грн. 06 коп. за жовтень 2015 року;

від 18.12.2015 р. № 2989/у на суму 311757 грн. 06 коп. за жовтень 2015 року;

від 22.01.2016 р. № 283/у на суму 261495 грн. 64 коп. за грудень 2015 року;

від 19.02.2016 р. № 704/у на суму 404481 грн. 85 коп. за грудень 2015 року;

від 22.03.2016 р. № 1059/у на суму 300430 грн. 53 коп. за лютий 2016 року;

від 19.04.2016 р. № 1275/у на суму 32872 грн. 50 коп. за лютий 2016 року;

від 23.05.2016 р. № 1615/у на суму 107849 грн. 84 коп. за січень-лютий 2016 року;

від 21.09.2016 р. № 2432/у на суму 18700 грн. за лютий-липень 2016 року;

від 20.10.2016 р. № 2622/у на суму 13950 грн. за січень 2016 року.

Сторони спільних протокольних рішень зобовязалися перераховувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Крім того, згідно зазначених спільних протокольних рішень, розділи 3-5 яких є ідентичними за змістом, з метою реалізації спільного протокольного рішення, сторони зобовязуються перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою спільним протокольним рішенням (п. 3 спільних протокольних рішень).

Спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування (п.п. 5.2, 5.3 спільних протокольних рішень).

Судова колегія зауважує, що ухвалою суду від 14.02.2017 сторін було зобовязано надати до суду письмові обґрунтовані пояснення щодо розміру заборгованості за кожним окремим спільним протокольним рішенням, в тому числі по спільним протокольним рішенням №2953/у, №2956/у та №415/у, а також докази оплати заборгованості.

Позивачем не виконано вимоги суду, а саме не надано обґрунтованого розрахунку розміру заборгованості з урахуванням оплат за кожним окремим спільним протокольним рішенням з зазначенням періодів та сум нарахованої пені та штрафу при наявності спільних протокольних рішень та платіжних доручень .

При цьому, представник позивача не заперечував проти факту укладення спільних протокольних рішень, однак не обґрунтував свої позовні вимоги з урахуванням вказаних рішень та проведених оплат, та наполягав на задоволенні своїх вимог.

Також позивач не підтвердив та не спростував факт повного погашення заборгованості на підставі зазначених протокольних рішень та платіжних доручень, які свідчать про оплату заборгованості відповідачем.

У заяві ПАТ «Миколаївгаз Збут», що надійшла до Одеського апеляційного господарського суду 14.02.2017 року, відповідач зазначає, що між сторонами були укладені та профінансовані спільні протокольні рішення, за якими пройшли субвенції з державного бюджету на загальну суму 1 338 850 грн., що навіть перевищує суму заборгованості, що підтверджується наданими відповідачем платіжними дорученнями про сплату заборгованості за спірний період.

Судова колегія зазначає, що положеннями статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладено обов'язок доведення належними та допустимими доказами обставин, на які вони посилаються у підтвердження своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про невизначеність та необґрунтованість позовних вимог, адже позивач не надав ані в суді першої інстанції, ані при апеляційному перегляді розрахунку заборгованості з вирахуванням сум субвенцій, котрі надійшли з Державного бюджету України у спірний період, що являється його процесуальним обовязком позивача відповідно до вимог ст.ст.32-34, 54 ГПК України.

При цьому, розглядаючи питання обґрунтованості стягнення нарахованих згідно пп. 7.3 договору пені, згідно ч. 2 ст. 231 ГК України штрафу, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та індексу інфляції, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати природного газу, одержаного за Договором, судова колегія доходить наступних висновків.

Згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія зазначає, що для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.3 Договору та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, у даному випадку необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків та протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, уклавши які, сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до умов Договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України: від 09.09.2014 зі справи № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 09.09.2014 зі справи № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 23.09.2015 зі справи № 917/2519/14.

Враховуючи вищезазначене, оскільки позивачем не спростовані оплати, здійснені відповідачем згідно протокольних рішень та не підтверджено розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за вирахуванням заборгованості, яка погашена відповідно до спільних протокольних рішень, на яку не нараховуються зазначені суми у звязку зі зміною порядку розрахунків, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені в сумі 258365 грн. 05 коп., штрафу в сумі 186753 грн. 77 коп., 3 % річних у сумі 19177 грн. 42 коп., суми, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, яка складає 37621 грн. 99 коп., оскільки позивачем не надано обґрунтування своїх розрахунків.

Підсумовуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року по справі №915/789/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя Н.В. Ліпчанська