ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р.Справа № 922/693/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Регіонального Відділення Фонду державного майна України по Харківській області м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Воронятніков С.В. за довіреністю №04 від 04.01.2017

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Регіональне Відділення Фонду державного майна по Харківській області (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (відповідач) заборгованості з орендної плати згідно договору №703-Н від 20.10.2003 в розмірі 4028,27 грн. та пені в сумі 3477,73 грн. за неналежне виконання зобов'язань.

Ухвалою суду від 01 березня 2017 року було порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 16 березня 2017 року.

Розгляд справи було відкладено на 03 квітня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі не надав.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

20 жовтня 2003 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (надалі - Позивач, Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, (далі - Відповідач, Орендар) було укладено Договір оренди № 703-Н за умовами якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлову будівлю літ. А-1 (надалі - майно), загальною площею 91,61 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі ВАТ "Харківський завод тракторних двигунів".

Вартість майна визначена згідно з незалежної оцінки станом на 23.12.2002 р., яка становить 4700,00 грн.

Майно було передано в оренду з метою розміщення кондитерського цеху.

Договір оренди був укладений на строк з 01.10.2014 року до 01.10.2015 року (п.10.1 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 28.04.2016 до договору оренди термін дії договору був продовжений до 01.10.2016 р.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання - передачі орендованого майна від 01.10.2014 р.

Згідно з п.3.1. договору оренди орендна плата за базовий місяць перерахунку оренди грудень 2006 р. - 89,18 грн. (місяць, рік). Орендна плата за перший місяць оренди з перерахунку - січень 2007 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць перерахунку на індекс інфляції за січень 2007 р. (місяць, рік).

При цьому, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.3 Договору).

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.05.2015 р. у справі № 922/1516/15 стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, назва отримувача: УК Київськ/мХар Київський/22080300, код ЄДРПОУ УДКСУ 37999675, р/р 0004 ГУДКС у Харківській області, МФО 851011) заборгованість з орендної плати в розмірі 4205,03 грн.

Розірвано договір оренди № 703-н від 20.06.2003 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичноною особою - підприємцем ОСОБА_2

09.02.2016 р. між сторонами був складений акт приймання - передачі орендованого майна по договору оренди № 703-Н від 20.06.2003 р. згідно якого орендоване майно було повернуто Балансоутримувачу.

Приписами ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одні сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майні виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає ) процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інші окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України визначено, що Орендодавцями щодо державного та комунального майна є зокрема Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» регламентовано, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями ч. І, 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідний бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Частиною 3. ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначений обов'язок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, положення якої крім іншого, кореспондується з ч. З ст. 285 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Пунктом 5.2. Договору, визначено, що Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не були виконані у повному обсязі взяті на себе зобов'язання за Договором, в частині сплати орендної плати, у зв'язку з чим за період з листопада 2014 року по лютий 2016 р. за Відповідачем обліковується заборгованість в сумі 4028,27грн.

Крім того, відповідно до п. 3.5 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

За період з 01.12.2014 р. по 08.02.2016 р. позивачем була нарахована відповідачу пеня у сумі 3477,73 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями п. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Пунктом 1 статті 526 Цивільного кодексу України закріплено, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами п. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та розірвання договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно стаття 6 Господарського процесуального кодексу України, підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61029, АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, буд. 1; отримувач: УК Немишлян/мХар Немишлянсь/22080300; код ЄДРПОУ УДКСУ: 37999669; рахунок: 0010 установа банку: ГУДКСУ у Харківській області; МФО банку: 851011) заборгованість з орендної плати у сумі 4028,27 грн. та пеню у сумі 3477,73 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61029, АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1) на користь державного бюджету України - 1600 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.04.2017 р.

Суддя С.А. Прохоров