ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 року Справа № 904/2761/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-127 від 13.05.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №223 юр від 30.12.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. у справі №904/2761/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання у сумі 3 482 319,49 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2016р. у справі №904/2761/16 (суддя Мартинюк С.В.), що залишено в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р. (колегія суддів у складі головуючого судді Березкіної О.В., суддів Дарміна М.О., Чус О.В.), позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 1 485 831,78 грн, 3% річних - 314 215,68 грн та 785 600,11 грн інфляційних сум, в решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016р. у справі №904/2761/16 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2016р. в частині вимог про стягнення пені та розподілу судових витрат у справі скасовано. Справу №904/2761/16 в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. В решті постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р. залишена без змін.

При новому розгляді справи в частині стягнення пені та розподілу судових витрат рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. (суддя Суховаров А.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню - 122774,79 грн, 18338,86 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивоване зміною умов договору щодо порядку нарахування пені.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у стягненні пені у сумі 2178874,93 грн, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування всіх обставин справи та порушення судом норм матеріального, процесуального права, просило рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на наступне:

- суд невірно витлумачив положення п.7.2. договору та безпідставно змінив початок періоду нарахування пені;

- строки розрахунків визначені у п. 6.1. договору, тому пеня має нараховуватися з 21 числа наступного місяця за місяцем поставки газу з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України;

- судом не встановлені обставини для звільнення особи від відповідальності; згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності відшкодувати збитки, сплатити штрафні санкції.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2017р. апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. у справі №904/2761/16 прийнята до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М.

15.03.2017р. у звязку із відрядженням судді Подобєд І.М. на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів справа передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Джихур О.В.

10.04.2017р. у звязку з перебуванням у відпустці судді Джихур О.В. на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів справа передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М. та прийнята зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.04.2017р.

У судовому засіданні 10.04.2017р. представник Позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, прийняти в частині стягнення пені нове рішення про повне задоволення позову.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що у звязку із внесенням змін до п. 7.2 договору згідно додаткової угоди №2 було змінено підставу для нарахування пені не здійснення повної оплати поставленого газу на момент закінчення строку дії договору, тому право Позивача на нарахування пені виникло з 20.07.2015р. Нарахування пені за період з 20.02.2015р. по 17.08.2015р. суперечить умовам договору. Просив рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 04.01.2013р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як продавцем (надалі - Позивач) та ПАТ "Дніпрогаз" як покупецем (надалі - Відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-120-Б, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити газ на умовах договору (п.1.1. Договору з урахуванням додаткової угоди №8 від 22 грудня 2014 року). Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію па відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (ст. 11 Договору в редакції додаткової угоди №15 від 19.06.2015р.).

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Підписані акти є підставною для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивачем протягом січня - грудня 2013 року, січня - грудня 2014 року, січня - червня 2015 року було передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 333 064 616,75 грн.

За умовами п.6.1. договору, в редакції додаткової угоди №3 від 28 квітня 2014 року, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу виконав з порушенням обумовлених договором строків.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013р. пункт 7.2 договору викладено в новій редакції, за якою у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), Відповідач не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, він зобовязується сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 6.1 договору).

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 2301649,72 грн за період прострочення з 20.02.2015 року по 17.08.2015 року.

За положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містяться в статі 193 Господарського кодексу України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання, тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, уклавши додаткові угоди, сторони узгодили зміну ними умов договору купівлі-продажу як в частині оплати, так і строку дії договору, умов для нарахування пені. Відповідно до змінених умов договору нарахування пені повинно здійснюватись на заборгованість, що існувала станом на дату закінчення строку договору (30 червня 2015 року), починаючи з 20.07.2015р. (строк кінцевого розрахунку за спожитий газ).

На вказане звернув увагу Вищий господарський суд України у постанові від 23.11.2016р., вказівки якого у конкретній справі в силу ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені за період з 20.07.2015р. по 16.08.2015р. в сумі 122774,79 грн. У задоволенні решти позову про стягнення пені судом правомірно відмовлено.

23.01.2017р. Відповідачем до суду першої інстанції були подані письмові пояснення, в яких, окрім позиції стосовно позовних вимог, викладено клопотання про зменшення розміру пені до 10%.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити штрафні санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У підпункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

З огляду на те, що Відповідачем жодними доводами та доказами заявлене клопотання про зменшення розміру пені не обґрунтоване, наявності винятковості випадку не доведено та з матеріалів справи судом він не вбачається, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами доказів на підтвердження їх майнового стану до суду надано не було, обставини для звільнення від відповідальності Відповідачем не наведені. Тому, розглядаючи підстави у їх сукупності, апеляційний суд зазначає, що ступінь виконання основного зобовязання не може бути єдиною підставою для застосування судом норм ст. 233 Господарського кодексу України.

Доводи апелянта спростовуються встановленими вище обставинами справи, судом не порушено положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо порядку нарахування пені, та суд зробив вірні правові висновки щодо положень п.7.2. договору, що узгоджуються з правовою позицією Вищого господарського суду України в аналогічних справах (Постанови від 08.11.2016р. у справі №924/107/16, від 16.11.2016р. у справі №909/80/16).

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. у справі №904/2761/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. у справі № 904/2761/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 13.04.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд