КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Справа№ 910/23066/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Мурашко М.С.

за участю представників

від позивача-1: Таболін О.С. за дов. № б/н від 08.02.2017р.

від відповідача: Москаленко А.С., Бондар О.О., за довіреністю

від третьої особи: 1) не з"явились

2) не з"явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.10.2016р.

у справі № 910/23066/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ

ЛТД"

треті особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору 1. Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк"

2. Національний банк України

про стягнення 544708750,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ ЛТД" про стягнення 544708750, 44 грн., з яких: 281520886, 41 грн. заборгованості за кредитом, 37253311,81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 193224675,60 грн. заборгованості за відсотками, 25569183,10 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 4234382,65 грн. 3 % річних від суми простроченого кредиту, 2906310,87 грн. 3 % річних від суми прострочених відсотків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не повернув 281520886,41 грн. кредиту, наданого йому за договором РЕПО № РО 01.007/09 від 22.10.2009, який укладено з відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк". Обґрунтовуючи своє право вимоги за даним договором позивач посилається на договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, за яким він придбав у публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" (правонаступник відкритого акціонерного товариства "Кредитпромбанк") право вимоги за договором РЕПО № РО 01.007/09 від 22.10.2009.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2016р. у справі № 910/23066/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2016р. у справі № 910/23066/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2017р. для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Мартюк А.І. суддів: Шапран В.В., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 року у справі № 910/23066/15 до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/23066/15, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.02.2017р.

26.01.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ ЛТД" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

26.01.2017р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ ЛТД" надійшла заява про відвід судді Шапрана В.В.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2017р. по справі № 910/23066/15 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці з 30.01.17 - 10.02.17.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.02.2017 р. для розгляду справи № 910/23066/15 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Шапран В.В. Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2017р. по справі № 910/23066/15 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 року у справі № 910/23066/15 до провадження колегії суддів у названому складі, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.02.2017р.

В судовому засіданні 09.02.2017р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ ЛТД" підтримав заяву про відвід судді Шапрану В.В., мотивована наявністю у відповідача сумнівів щодо відсутності упередженості судді у розгляді даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017р. заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНФОРТ ЛТД" про відвід судді Шапрану В.В. у справі № 910/23066/15 задоволено. Матеріали справи № 910/23066/15 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2017р. по справі № 910/23066/15 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку із задоволенням заяви про відвід судді Шапрана В.В.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.02.2017р. для розгляду справи № 910/23066/15 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2017 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 у справі № 910/23066/15 до провадження колегії суддів у названому складі та призначено на 14.03.2017р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 у справі № 910/23066/15 відкладено розгляд справи на 04.04.2017р.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили у її задоволенні відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

22.10.2009 між відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (далі - банком) та товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Ранфорт ЛТД" (далі - клієнтом) було укладено договір РЕПО № РО 01.007/09 (далі - Договір РЕПО).

Протягом дії Договору РЕПО сторони неодноразово змінювали його умови шляхом укладення відповідних додаткових угод. Остаточна редакція Договору РЕПО викладена у додатковому договорі № 30 від 27.04.2014.

Згідно з п. 1.1 Договору РЕПО в редакції додаткового договору № 30 від 27.06.2014, відповідач прийняв на себе зобов'язання передати банку на строк з 22.10.2009 до 06.08.2014 включно майнові права на цінні папери, зазначені в п. 1.6 цього Договору, а банк прийняв зобов'язання надати клієнту на умовах, передбачених цим Договором, грошові кошти в сумі 281520886,41 грн. на строк до 06.08.2014 р. включно.

Відповідач зобов'язався повернути кошти банку в сумі 474745562,01 грн., а банк зобов'язався повернути клієнту майнові права на цінні папери на дату повернення клієнтом грошових коштів (п. 1.3 Договору РЕПО).

Пунктом 1.5 Договору РЕПО в редакції додаткового договору № 30 від 27.06.2014 визначено, що різниця між сумою грошових коштів, що надаються банком клієнту згідно п. 1.1 цього Договору, та грошовими коштами, що повертаються клієнту банку згідно з п. 1.3 цього Договору, є процентним доходом банку (процентними витратами клієнта) за користування клієнтом наданими грошовими коштами та становить 193224675,60 грн..

Сторонами в п. 1.7 Договору передбачено, що право власності на цінні папери, зазначені в п. 1.6 цього Договору, не переходить від клієнта до банку протягом всього строку дії цього Договору, за винятком підстав, передбачених п. 2.5 цього Договору.

Відповідно до положень п. 2.5 Договору, у разі невиконання клієнтом в передбачений Договором строк своїх зобов'язань, передбачених п. 2.3 цього Договору, клієнт зобов'язаний надати своєму зберігачу одночасно з розпорядженням на розблокування також розпорядження на переказ цінних паперів, зазначених в п. 1.6 цього Договору, зі свого рахунку в цінних паперах на рахунок в цінних паперах банку, зазначений в п. 6.1.5 цього Договору.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що клієнт зобов'язується не пізніше 15 години на дату повернення банку грошових коштів, зазначену в п. 1.4 цього Договору, перерахувати грошові кошти в сумі, що вказана в п. 1.3 цього Договору, на рахунок банку, вказаний в п. 6.1.4 цього Договору.

Як визначено п. 3.3 Договору, у разі невиконання клієнтом в строк зобов'язання, вказаного в п. 2.3 цього Договору, клієнт зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми, що вказана в п. 1.3 цього Договору за кожний день прострочення перерахування грошових коштів банку.

Відповідно до п. 5.1 Договору РЕПО в редакції додаткового договору № 30 від 27.06.2014, Договір набирає чинності з моменту його підписання банком і клієнтом та проставлення їхніх печаток, тобто з дати, зазначеної першою зверху на першій сторінці цього Договору, і діє до 06.08.2014 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором або до його розірвання.

Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" свої зобов'язання за Договором РЕПО виконані кошти в сумі 281520886,41 грн. відповідачу перераховані. Дана обставина визнається сторонами та не оспорюється.

Цінні папери, майнові права на які відповідач зобов'язався передати банку, були придбані ТОВ "Ранфорт ЛТД" у ТОВ "УКХ-СЕЛЕНІТ" 22.10.2009 за договором № Б 8-1.103/09 купівлі-продажу облігацій.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент виконання зобов'язання зберігачем відповідача і зберігачем банку за Договором РЕПО, укладеним з відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк", був останній. Відповідач виконав свої зобов'язання щодо передачі майнових права на цінні папери.

У 2013 році відбулась заміна сторони за Договором РЕПО.

27.09.2013 між ПАТ "Кредитпромбанк" (продавець) та позивачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за Договором РЕПО. Правомірність відступлення права вимоги за даним договором була предметом судової оцінки у справі № 910/27996/15. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 у даній справі встановлено, що дії ТОВ "Ранфорт ЛТД" щодо підписання додаткових договорів № 23-30 до Договору РЕПО з ПАТ "Дельта Банк" свідчать про надання згоди на укладення договору купівлі-продажу прав вимоги. Дані обставини, в силу ст. 35 ГПК України, не підлягають доведенню.

Судом встановлено, що договір РЕПО № РО 01.007/09 від 22.10.2009 є договором купівлі-продажу майнових прав на цінні папери з умовою їх зворотного викупу.

На момент укладення Договору РЕПО здійснення операцій зворотного та прямого РЕПО регулювалось підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Положенням про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 259 від 30.04.2009.

Відповідно до Положення про регулювання Національним банком України ліквідності банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 259 від 30.04.2009, під операцією РЕПО розумілась операція, що ґрунтується на двосторонньому договорі про продаж цінних паперів з одночасним зобов'язанням зворотного їх викупу за обумовленою в договорі ціною та на обумовлену дату.

На законодавчому рівні визначення операціям РЕПО було надано з набранням чинності Податковим кодексом України 01.01.2011.

Як визначено п. 14.1.167 ст. 14 Податкового кодексу України операція РЕПО - це операція купівлі (продажу) цінних паперів із зобов'язанням зворотного їх продажу (купівлі) через визначений строк за заздалегідь обумовленою ціною, що здійснюється на основі єдиного договору РЕПО.

В цілях цього Кодексу строк між датами виконання першої та другої частин операції РЕПО (строк РЕПО) не може перевищувати одного року.

Угода РЕПО укладається як звичайний договір купівлі-продажу цінних паперів, в якому продавець згоден зворотньо їх викупити через певний строк за раніше обумовленою ціною. Дана операція з цінними паперами складається з двох частин:

- перша частина цієї угоди - пряме РЕПО - передбачає купівлю або продаж облігацій чи інших цінних паперів одним контрагентом в іншого із твердим зобов'язанням продавця викупити ці ж цінні папери у визначений термін за іншою ціною;

- друга частина - зворотне РЕПО - дзеркальне відображення прямого РЕПО, але з позиції контрагента, що купує цінні папери в першій частині операції, - це покупка цінних паперів з угодою продати ці папери в певний момент у майбутньому за зазначеною у договорі ціною (видача кредиту під заставу зазначених у договорі РЕПО цінних паперів).

Таким чином, метою операції РЕПО є строкове надання кредитних фінансових коштів за плату, при цьому цінні папери використовуються як забезпечення.

Кредитор, який використовує операції РЕПО, стає власником цінних паперів. Тому, якщо позичальник відмовляється викупити цінні папері, кредитор, будучи власником, вправі продати їх за ринковою вартістю без додаткових погоджень з боржником і за рахунок отриманих коштів покрити свої витрати.

Як вбачається з умов Договору РЕПО, його сторони визначили, що право власності на цінні папери, зазначені в п. 1.6. Договору РЕПО, не переходить від клієнта до банку протягом всього строку дії Договору РЕПО.

Оскільки набуття права власності на предмет продажу є основною характеристикою угоди купівлі-продажу, то за умови, коли цінні папери не відчужуються на користь банку, спірний Договір не можна визнати таким, що регулює операцію РЕПО.

Як вбачається з укладеного між позивачем та відповідачем договору, він за своєю правовою природою є змішаним договором.

Отже, в даному випадку визначення сторонами назви спірного договору, як договору РЕПО, не змінює його суті.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Положеннями ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас, ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Положеннями п. 2.5. Договору РЕПО встановлено спосіб виконання зобов'язання шляхом надання розпорядження на розблокування та розпорядження на переказ цінних паперів, зазначених в п. 1.6 цього Договору, зі свого рахунку в цінних паперах на рахунок в цінних паперах банку, зазначений в п. 6.1.5 цього Договору.

Клієнт, на виконання п. 2.5. Договору РЕПО, надав зберігачу розпорядження на розблокування та розпорядження на переказ цінних паперів, зазначених в п. 1.6 Договору РЕПО зі свого рахунку в цінних паперах на рахунок в цінних паперах банку у повній відповідності до умов Договору РЕПО, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Як зазначено вище, на момент виконання зобов'язання, зберігачем клієнта і зберігачем банку за Договором РЕПО, укладеним з ВАТ "Кредитпромбанк", виступав сам ВАТ "Кредитпромбанк", а після відступлення права вимоги від ВАТ "Кредитпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк" - виступав ПАТ "Дельта Банк".

Листами вих. № 17 від 22.12.2010 та вих. № 18 від 27.12.2010 відповідач, відповідно до п. 2.5 Договору РЕПО, направив розпорядження на розблокування та розпорядження на переказ цінних паперів, зазначених в п. 1.6 Договору РЕПО, зі свого рахунку в цінних паперах на рахунок в цінних паперах банку. Обидва листи було отримано позивачем 27.12.2010, про що свідчить відповідна відмітка із підписом уповноваженої особи банку та зазначенням вхідного номеру листа. Таким чином, зобов'язання було виконано у порядку та спосіб, перебачений положеннями п. 2.5. Договору РЕПО.

Проте, зазначені розпорядження банком виконані не були.

Дослідження обставин щодо виконання сторонами зобов'язань за Договором РЕПО внаслідок надання розпоряджень про розблокування та переказ облігацій було предметом розгляду у справі № 910/31390/15 за позовом ТОВ "Ранфорт ЛТД" до ВАТ "Кредитпромбанк", третя особа - ПАТ "Дельта Банк", про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.01.2011. Обставини щодо припинення зобов'язань ТОВ "Ранфорт ЛТД" за Договором РЕПО внаслідок виконання були підставою позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016р. у справі № 910/31390/15 встановлено, що виконання банком зобов'язань відбулося в межах строку дії Договору РЕПО, а зобов'язання клієнта за умовами Договору РЕПО мали альтернативний характер (повернення 337169 004,33 грн. або набуття банком у власність ЦП на цю ж суму) i були виконаними. З огляду на це суд дійшов висновку, що на момент вчинення додаткової угоди № 2 зобов'язання сторін були виконані, а тому предмету змін Договору РЕПО не існувало.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 220 Господарського кодексу України, боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Згідно ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки у позивача відсутні права на звернення до відповідача з вимогами щодо сплати коштів у відповідності до умов спірного Договору РЕПО.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.10.2016р. у справі № 910/23066/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 10.10.2016р. у справі № 910/23066/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/23066/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець