ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2017 р. Справа №917/2131/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №743 від 12.12.2016 року;

відповідача не зявився;

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не зявилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, м.Кременчук, (вх.№758П/1-40) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2017 року по справі №917/2131/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Полтавської філії ПАТ «Укртелеком», м.Полтава,

до Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, м.Кременчук,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Фінансове управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, м.Кременчук,

2. Управління державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області, м.Кременчук,

про стягнення 102620,08 грн. заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.02.2017 року у справі №917/2131/16 (суддя Тимощенко О.М.) позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь Публічного акціонерного товари «Укртелеком» в особі Полтавської філії ПАТ «Укртелеком» 102620,08 грн. боргу по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 1539,30 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсутні кошти для погашення кредиторської заборгованості за надані ПАТ «Укртелеком» послуги звязку на пільгових умовах у листопаді 2015 року, а також відсутні відповідні видатки з державного бюджету на 2016 рік, у звязку з чим фінансові зобовязання по оплаті наданих послуг звязку на пільгових умовах у грудні 2015 року не були поставлені на облік в органах державного казначейства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.03.2017 року апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області прийнято до провадження та призначено до розгляду.

03.04.2017 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3574), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

05.04.2017 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області також надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3730), в яких проти рішення суду першої інстанції від 21.02.2017 року заперечує та вказує, що кошти на відшкодування пільг з послуг звязку повинні надійти з державного бюджету на рахунок міського бюджету м.Кременчука у вигляді субвенції з державного бюджету та подальшому перераховані на рахунок головного розпорядника коштів місцевого бюджету Управління соціального захисту населення Автозаводського району для здіснення відповідних видатків. Однак, кошти з державного бюджету не надійшли по причині того, що в Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» видатки на компенсацію пільг з послуг звязку у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку не були передбачені.

Фінансове управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вказує про категоричну незгоду відшкодовувати Полтавській філії ПАТ «Укртелеком» борги державного бюджету за рахунок коштів міського бюджету, а саме заборгованість в сумі 102620,08 грн. по наданих телекомунікаційних послугах пільговим категоріям населення Автозаводського району м.Кременчука за період листопад по грудень 2015 року.

При цьому, Фінансове управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області у звязку з неможливістю прибуття на судове засідання, просить розглядати справу без участі його представника.

Крім того, від відповідача 10.04.2017 року надійшла заява (вх.№3965), в якій просить провести судове засідання без участі його представника.

Ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на 11.04.2017 року була направлена третій особі - Управління державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області рекомендованим листом 13.03.2017 року за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі і отримана нею 21.03.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Однак, вказана третя особа у судове засідання не зявилася, про причини не з'явлення суд не повідомила.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, приймаючи до уваги клопотання відповідача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, а також на те, що їх явка у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в даному судовому засіданні за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

У судовому засіданні 11.04.2017 року представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві та наполягав на відхиленні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є оператором телекомунікацій, предметом діяльності якого є надання телекомунікаційних послуг фіксованого місцевого, міжміського, міжнародного та рухомого (мобільного) зв'язку, комп'ютерного зв'язку, радіозв'язку (з використанням радіочастот), послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг.

Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» протягом листопада 2015 року - грудня 2015 року (включно) було надано надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню Автозаводського району м.Кременчука, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» на загальну суму 102620,08 грн.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначав, що в порушення вимог Бюджетного кодексу України, Постанови Кабінету міністрів України від 11.04.2012 року №295, якою затверджені Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, а також Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005 року №20 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 року №64 «Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій»), відповідач не здійснив відшкодування позивачу наданих у листопаді-грудні 2015 року послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в результаті чого станом на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 102620,08 грн., яка була заявлена позивачем до стягнення.

Також позивач зазначав, що розмір наданих послуг на пільгових умовах та розмір заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 102620,08 грн. станом на 01.01.2016 року підтверджується оформленими сторонами актами звірки розрахунків.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з посиланням на положення статей 526, 530, 610, 612, 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України та Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 визнав доведеним, що всупереч положенням чинного законодавства, витрати понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг, наданих у листопаді-грудні 2015 року відповідачем в повному обсязі не відшкодовані, у звязку з чим дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 102620,08 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Досліджуючи матеріали у їх сукупності та надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про телекомунікації» та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, споживачами, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Як було зазначено вище, протягом листопада - грудня 2015 року позивачем було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Автозаводського району м.Кременчука, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» на загальну суму 102620,08 грн.

Підпунктом 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 89 та частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян проводяться з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 (далі - постанова №256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі - порядок №256), якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за зазначені пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, пунктом 2 постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» та здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, та отримувачами компенсації.

Пунктом 3 постанови №256 встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у м.Кременчук Полтавської області є Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, та на підставі вищенаведених норм законодавства відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян має здійснюватись відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до частини першої пункту 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг населенню на оплату зокрема, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

У відповідності до п. 5 Порядку, головні розпорядники коштів до 22 числа місяця, що настає за звітним, готують інформацію про фактичні нараховані суми пільг (в т. ч. пільг за послуги звязку) та надсилають їх відповідним фінансовим органам, які в свою чергу готують реєстри нарахованих сум і до 25 числа, що настає за звітним, подають їх органам Державної казначейської служби.

Як зазначав позивач, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені ПАТ «Укртелеком» внаслідок надання телекомунікаційних послуг за період листопад - грудень 2015 року відповідачем відшкодовані частково, внаслідок чого станом на 01.01.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 102620,08 грн.

На виконання пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року за №117, ПАТ «Укртелеком» на паперових та електронних носіях направляв відповідачу розрахунки видатків на відшкодування витрат (за формою « 2-пільга»), повязаних з наданням пільг у 11/2015 та 12/215 році.

Вказані розрахунки за формою « 2-пільга» за відповідний період надані позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації. Після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, уповноважений орган складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга»; реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга».

Перевіркою наданих до матеріалів справи актів звірки форми « 3-пільга», колегією суддів встановлена, що сума заборгованості за спірний період становить 102620,08 грн.

Акти звірки форми « 3-пільга» підписані уповноваженими представниками сторін без буд-яких зауважень та скріплені печатками підприємств.

Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості за спірний період не надано, сума заборгованості належними доказами не спростована.

Як вказувало Фінансове управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області у 2016 році та 1 кварталі 2017 року субвенція на погашення заборгованості за надані ПАТ «Укртелеком» у листопаді-грудні 2015 року послуги звязку пільговим категоріям населення з державного бюджету фінансовому управлінню не надавалась.

З матеріалів справи також вбачається, що листом від 03.11.2016 №08.02-02/429 ПАТ «Укртелеком» в особі Полтавської філії ПАТ «Укртелеком» звернулося до відповідача з вимогою про погашення в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у період листопад - грудень 2015 року в розмірі 102620,08 грн.

Доказів надання відповіді на вимогу позивача, а також сплати заборгованості в розмірі 102620,08 грн. за надані ПАТ «Укртелеком» телекомунікаційні послуги та отримані Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області протягом листопада - грудня 2015 року відповідачем ані до суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 та 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації» встановлено, що телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини першої четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Пунктом 19 частини першої статті 12, пунктом 10 частини першої статті 13, пунктом 18 частини першої статті 14, пунктом 20 частини першої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», пунктом 16 статті 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», пунктом 11 статті 20, статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктом 6 частини першої статті 6, частини третьої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», частини пятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 4 частини третьої статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено надання пільг при оплаті за послуги звязку (телекомунікаційні послуги).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Частина друга статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пункту 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446, від 15.05.2012 року у справі №3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі №15/5027/715/2011.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини першої четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до розяснень викладених у листі Міністерства фінансів України від 30.06.2011 року №31-07310-10-24/16584, статтею 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України.

Разом з тим, деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів)

Таким чином, зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є самостійною юридичною особою, відповідно до положень частини першої статті 96 Цивільного кодексу України має відповідати за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів чинного законодавства та правової позиції Верховного Суду України, яка відповідно до вимог статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, колегія суддів зазначає, що відсутність фінансування з боку Державного бюджету України не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог та відповідно скасування оскаржуваного рішення та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по витратах понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 102620,08 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2017 року по справі №917/2131/16 має бути залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2017 року по справі №917/2131/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.