ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Справа № 910/15062/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяЯценко О.В.,
суддівБакуліна С.В., Ходаківська І.П.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Мебельбан"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017
у справі№ 910/15062/16
Господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мебельбан"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
пророзірвання договору та стягнення грошових коштів

в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Яковлева І.А. дов. від 20.07.15
- відповідача:Климкович Ю.Б. дов. 25.08.15

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мебельбан" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання недійсним п.2 додатку до договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 р., визнання недійсним п.6.17 договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 р., визнання недійсним п.13.3 договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 р., розірвання договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 року та стягнення грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 р. (суддя: Стасюк С.В.) позов товариства з обмеженою відповідальністю "Мебельбан" задоволено частково.

Розірвано Договір про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мебельбан. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мебельбан" 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд дійшов висновків, що у даному випадку сторони врегулювали свої відносини на власний розсуд в порядку статті 6 Цивільного кодексу України, що не тягне за собою наслідком визнання вказаного договору (його частини) недійсним; враховуючи, що відповідачем здійснено платежі на виконання та на підставі дійсного Договору про фінансовий лізинг № 00003797 від 26.10.2011 року, то вони не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України; діями відповідача з вилучення об'єкту лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню та відчуження об'єкта лізингу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто" згідно Договору купівлі-продажу/поставки бувшого у використанні автомобіля від 22.12.2014 року позивача було позбавлено права на користування об'єктом лізингу, тому позовні вимоги в частині розірвання Договору про фінансовий лізинг № 00003797 від 26.10.2011 року підлягають задоволенню.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 р. (судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2016 р. залишено без зміни.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мебельбан" в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати в частині відмови в позові з підстав неправильного застосування норм матеріального права, позов задовольнити повністю.

Заявник вважає, що господарські суди неправильно застосували ст.ст. 693, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", не врахували факти, що встановлені судовим рішенням у справі № 910/15886/15.

За твердженням заявника відповідач повинен повернути йому попередню оплату, оскільки незаконно вилучив у нього товар, що було встановлено судовим рішенням; заявлені до стягнення кошти є збитками і повинні бути повернуті у зв'язку з його правом відмовитися від договору; умови договору щодо авансового платежу, який не підлягає поверненню суперечать закону.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" у відзиві касаційну скаргу вважає безпідставною, вважає, що висновки судів правомірні з мотивів наведених в оскаржуваних судових рішеннях, просить залишити їх без зміни, а в задоволенні скарги відмовити.

Ухвалою від 23.03.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Яценко О.В., суддів - Бакуліної С.В., Корсака В.А. касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Мебельбан" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 06.04.2017.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 05.04.2017 призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку з направленням судді Корсака В.А. для участі у тестуванні в рамках конкурсу до Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи визначені судді колегії у складі головуючого судді - Яценко О.В., Бакуліна С.В., Ходаківська І.П.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.10.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", як лізингодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мебельбан", як лізингоодержувачем, було укладено Договір про фінансовий лізинг №00003797 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого об'єктом лізингу виступав транспортний засіб типу Audi А5 2,0 TFSI (155kWt), шасі НОМЕР_1, рік виробництва - 2011, двигун НОМЕР_2, лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною, визначеною лізингодавцем, поручитель ОСОБА_7, вартість об'єкту лізингу склала 68306,37 доларів США, авансовий платіж 20491,91 доларів США, обсяг фінансування 47814,46 доларів США, залишкова вартість 0,00 доларів США, кількість лізингових платежів: 60, строк лізингу (місяців): 60, лізинговий платіж еквівалент 1379,91 доларів США, адміністративний платіж еквівалент 1024,60 доларів США, процентна ставка змінна відповідно до пункту 6.4.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Пунктом 6.11 додатку до договору передбачено, якщо лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усі його зобов'язання перед Порше Лізинг Україна та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені лізингоодержувачем, будуть розподілятися наступним чином (у черговості, як зазначено нижче): а) витрати на відновлення становища, стану об'єкту лізингу, в тому числі якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика об'єкту лізингу відповідно до умов контракту, в тому числі державний технічний огляд/обов'язковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника, тощо; б) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів, в) лізингові платежі (при чому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частину від обсягу фінансування), г) інші компенсації інших витрат Порше Лізинг Україна у зв'язку з цим контрактом.

Виходячи зі змісту пункту 8.3.1 додатку до договору, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 робочих днів, Порше Лізинг Україна має право: надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, Порше Лізинг Україна надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо оплати, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Порше Лізинг Україна має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1 контракту, сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому викупувати свої зобов'язання за цим контрактом.

Якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса (пункт 8.3.2 додатку до договору).

Відповідно до пункту 12.6 додатку до договору, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контакту та, також серед іншого, право на повернення об'єкту лізингу, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує тридцять календарних днів.

Підпунктом 20.1 додатку до договору встановлено, що усі зміни, доповнення, відмови або положення цього контракту стають обов'язковими до виконання будь-якою стороною виключно у випадку їхнього оформлення в письмовій формі та письмового підтвердження належним чином уповноваженими представниками.

На виконання умов договору відповідач поставив, а позивач прийняв об'єкт лізингу, що підтверджується актом прийому-передачі до договору від 04.11.2011 року.

Як зазначає позивач, за період з 26.10.2011 року по 01.09.2014 року ним здійснено платежів на виконання умов Договору в еквіваленті 64780,79 доларів США, в тому числі 20491,91 доларів США авансовий платіж, 43264,28 доларів США лізингові платежі, 1024,60 доларів США адміністративний платіж.

05.10.2014 року автомобіль Audi А5 2,0 TFSI (155kWt), шасі НОМЕР_1, рік виробництва - 2011, двигун НОМЕР_2 було вилучено у позивача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. від 11.09.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто", як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу/поставки бувшого у використанні автомобіля, предметом якого є бувший у використанні автомобіль 2011 року виписку, марки Audi, моделі А5, № кузову НОМЕР_1.

Згідно Акту прийому-передачі автомобілю, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто" прийняло автомобіль 2011 року виписку, марки Audi, моделі А5, № кузову НОМЕР_1.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.08.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року, у справі №910/15886/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мебельбан" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса від 11.09.2014 року № 1488 таким, що не підлягає виконанню позов задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 11.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М., зареєстрований у реєстрі за №1488 таким, що не підлягає виконанню.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 3 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільне законодавство ґрунтується, зокрема, на принципах свободи договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, суди правомірно дійшли висновків, що сторони врегулювали свої відносини на власний розсуд, підстав для визнання вказаного договору (його частини) недійсним відсутні, тому вимоги позивача про визнання недійсним п.2 додатку до договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 р., визнання недійсним п.6.17 договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 р., визнання недійсним п.13.3 договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 р. законно визнані необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем здійснено платежі на виконання та на підставі дійсного Договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 року, то вони не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач вимагає розірвати Договір про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 року.

Згідно частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи те, що метою укладення позивачем Договору було користування об'єктом лізингу, а також те, що автомобіль Audi А5 2,0 TFSI (155kWt), шасі НОМЕР_1, рік виробництва - 2011, двигун НОМЕР_2 було вилучено у позивача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. від 11.09.2014 року та в подальшому відчужено об'єкт лізингу на користь товариства "Престиж-Авто" згідно Договору купівлі-продажу/поставки бувшого у використанні автомобіля від 22.12.2014 року, колегія суддів вважає, що діями товариства "Порше Лізинг Україна" з вилучення об'єкту лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню та відчуження об'єкта лізингу на користь товариства "Престиж-Авто" позивача було позбавлено права на користування об'єктом лізингу.

Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання Договору про фінансовий лізинг №00003797 від 26.10.2011 року обґрунтовано задоволені.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скарги правильності правових висновків не спростовують, неправильного застосування норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, не доводить, ґрунтуються на суб'єктивному намаганні витлумачити законодавство та відхиляються, оскільки є помилковими.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками апеляційного господарського суду, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мебельбан" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 у справі № 910/15062/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддяО.В. Яценко

СуддіС.В. Бакуліна
І.П. Ходаківська