Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" березня 2017 р. Справа № 906/86/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №б/н від 10.01.2017;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №б/н від 14.02.2017

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця Нова"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб"

про стягнення 5208619,39грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 5208619,39грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору №17/03/2016 на надання послуг від 17.03.2016.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовольнити позов. Крім того, надав письмове заперечення від 30.03.2017 на клопотання відповідача про призначення судових експертиз. Зокрема, пояснив, що факт надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 4340516,16грн (без врахування ПДВ) підтверджується, зокрема, податковими накладними №1/2 від 14.10.2016 і №3/2 від 07.11.2016. Також, подав повідомлення про зміну місцезнаходження позивача, на підтвердження чого додано інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якої юридичною і фактичною адресою позивача є: 13425, Житомирська область, Попільнянський район, с.Миролюбівка, вул. Садова, буд. 51.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, проте письмового відзиву на позовну заяву не надав. Підтримав клопотання від 13.03.2017 про призначення судових технічної та почеркознавчої експертиз (а.с. 107-110).

Обґрунтовуючи клопотання про призначення у справі судової технічної та почеркознавчої експертиз, зокрема підпису особи, що підписала акти та специфікації від імені СГТОВ "Хлібороб", відповідач посилається на те, що в означені документи містять підписи від імені ОСОБА_3, які хоча і мають зовнішню схожість з його справжнім підписом, водночас йому не належать.

Дослідивши надане представником відповідача клопотання від 13.03.2017 про призначення судових технічної та почеркознавчої експертиз, заслухавши пояснення представників сторін суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні, враховуючи наступне.

Згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу, користується правами і несе обов'язки, зазначені у ст.31 ГПК України.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" визначено, що судова експертиза призначається лише у разі д і й с н о ї п о т р е б и у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити і н ш і з а с о б и д о к а з у в а н н я.

Проте, варто зауважити, що в порушення виконання пункту 8 ухвали господарського суду від 13.03.2017, директор СТОВ "Хлібороб" ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, хоча його явку було визнано обов'язковою. При цьому, відповідачем не надано суду оригіналів документів з наявними в них вільними зразками підписів директора СТОВ "Хлібороб" ОСОБА_3 та зразками печаток СТОВ "Хлібороб". Пояснення відповідача про те, що вказані документи підписані невідомою особою, без надання підтверджуючих доказів в обґрунтування зазначеного, не є достатньою підставою для призначення у справі судової експертизи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі директора відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Крім того, варто зауважити, що в матеріалах справи знаходяться інші належні докази, що підтверджують факт надання позивачем відповідачу послуг на суму 5208619,39грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача від 13.03.2017 про призначення судових технічної та почеркознавчої експертиз не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хортиця Нова" (виконавець, позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг №17/03/2016 (далі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання з надання наступних сільськогосподарських видів послуг:

Весна:

- культивація (кейс 500 + агрегат ґрунтообробний комбінований Carrier)- 696га;

- культивація (Massey Ferguson MF 8690 + агрегат ґрунтообробний комбінований Carrier ) - 255га;

- посів сої (кейс 340 + сіялка Kinze 3600 16-рядна) - 696га;

- посів кукурудзи (кейс 340 + сіялка Kinze 3600 16-рядна) - 255га;

Осінь:

обмолот сої (комбайн Case 7088) - 696га;

міжрядна обробка (трактор Беларус 951 га*4) - 3804га

та інші сільськогосподарські види послуг.

За умовами п.1.2 Договору виконавець зобов'язується виконати сільськогосподарські роботи (надати послуги), в обсягах та на умовах, передбачених цим договором, власною технікою на власному пальному в обсязі, необхідному для надання сільськогосподарських послуг.

Документом, що підтверджує надання послуг, є акт приймання-здачі наданих послуг, підписаний представниками сторін (п.1.4 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору послуга вважається наданою після підписання обома сторонами акту приймання-здачі наданих послуг.

Сторонами у п.3.3 Договору передбачено, що оплата за послуги здійснюється перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця до 31.12.2016, або сільськогосподарською продукцією.

Загальна сума даного договору на момент його підписання погоджується сторонами в специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною, і може бути змінена відповідно до додаткових угод до даного договору (п.4.1 Договору).

Так, 14.10.2016 сторонами узгоджено та підписано Специфікацію №1 до вказаного Договору (а.с. 7), в якій передбачено наступні види та вартість послуг на загальну суму 4785320,41грн (з ПДВ):

1. Культивація (кейс 500 + агрегат ґрунтообробний комбінований Carrier) - 696га, вартість - 508657,68грн;

2. Культивація (Massey Ferguson MF 8690 + агрегат ґрунтообробний комбінований Carrier ) - 255га, вартість - 186361,65грн;

3. Посів сої (кейс 340 + сіялка Kinze 3600 16-рядна) - 696га, вартість - 522000,00грн;

4. Посів кукурудзи (кейс 340 + сіялка Kinze 3600 16-рядна) - 255га, вартість - 191250,00грн;

5. Обмолот сої (комбайн Case 7088) - 696гa, вартість - 962797,68грн;

6. Міжрядна обробка (трактор Беларус 951 га*4) - 3804га, вартість 1616700,00грн.

Крім того, 07.11.2016 сторонами також підписано Специфікацію №2 до Договору (а.с. 8), в якій передбачено послугу: обмолот кукурудзи (комбайн ОСОБА_4 9500) загальною вартістю 423298,98грн (з ПДВ).

У матеріалах справи знаходяться підписані та скріплені печатками сторін акти надання послуг №10 від 14.10.2016, з якого вбачається, що виконавцем надано, а замовником прийнято послуги, передбачені Специфікацією №1, на загальну суму 4785320,41грн (з ПДВ), а також №12 від 07.11.2016, відповідно до якого виконавцем надано, а замовником прийнято послугу, визначену Специфікацією №2, загальною вартістю 423298,98грн (з ПДВ) (а.с. 9-10).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору про надання послуг №17/03/2016 від 17.03.2016, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як суд зазначав вище, п.3.3 Договору сторони визначили, що оплата за послуги здійснюється перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця до 31.12.2016, або сільськогосподарською продукцією.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, на виконання умов договору про надання послуг №17/03/2016 від 17.03.2016 позивач надав, а відповідач прийняв послуги, визначені Специфікаціями №1 від 14.10.2016 і №2 від 07.11.2016 (а.с. 7-8), що підтверджується актами надання послуг №10 від 14.10.2016 та №12 від 07.11.2016 (а.с. 9-10).

Крім того, на підтвердження надання відповідачу послуг на загальну суму 4340516,16грн (без врахування ПДВ) свідчать надіслані до суду Бердичівською ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області (Андрушівське відділення) податкові накладні №1/2 від 14.10.2016 і №3/2 від 07.11.2016 (а.с. 133, 138), а також податкові декларації з ПДВ за жовтень і листопад 2016 року з додатками до них №5, №4 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" - відповідно (а.с. 129-132, 134-137).

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З вказаних дій щодо формування податкового кредиту та податкових зобов'язань, вбачається підтвердження відповідачем отримання від позивача наданих послуг.

Так, відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

При цьому, дослідивши податкову звітність відповідача судом встановлено, що останній відобразив в податковому обліку спірні господарські операції.

З вказаних дій сторін щодо відображення у податковій звітності даних про спірні господарські операції, вбачається як підтвердження відповідачем виконання позивачем на його користь спірних послуг, так і схвалення прийняття їх відповідною особою, яка підписала зазначені Акти надання послуг, в тому числі і ціну наданих послуг, відображену в спірних Актах.

Також, судом враховано, що за змістом ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність їх оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що між сторонами існує інший договір, ніж той, на який посилається позивач, і який є у матеріалах справи. Тим більше, що відповідач не спростував факт отримання наданих послуг та не надав доказів існування між сторонами іншого договору, на підставі якого ці послуги надавалися.

Таким чином, позивачем свої зобов'язання за договором про надання послуг №17/03/2016 від 17.03.2016 виконано належним чином та в повному обсязі на загальну суму 5208619,39грн (з ПДВ) (4785320,41грн+423298,98грн).

03.01.2017 позивачем на адресу відповідача направлялася претензія №2 від 03.01.2017 з вимогою сплатити зазначену вище заборгованість (а.с. 11-13), яку останній отримав 12.01.2017, про що свідчить витяг із сайту Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 14).

Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду в Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Хортиця Нова" існувала заборгованість у розмірі 5208619,39грн (з ПДВ).

Таким чином, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 5208619,39грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, відзиву на позову заяву та доказів сплати заборгованості або розрахунку з позивачем сільськогосподарською продукцією не надав.

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за виконані роботи належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, про стягнення 5208619,39грн боргу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (134421, Житомирська обл., Андрушівський р-н, с. Степок, ідентифікаційний код 05385826) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця Нова" (13425, Житомирська обл., Попільнянський р-н, с. Миролюбівка, вул. Садова, 51, ідентифікаційний код 36712060):

- 5208619,39грн боргу;

- 78129,29грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.04.17

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу на електронну адресу: