РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017Справа №910/525/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт»

про стягнення вартості недостачі вантажу 175444,43 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Логачова Ю.А. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову про стягнення вартості нестачі вантажу, оскільки Відповідач, як експедитор, не виконав покладені на нього Договором №31/10/2014/30212дс від 31.10.2014 зобов'язання із забезпечення збереження вантажу.

Відповідач вимоги позову відхиляє, вказуючи на відсутність як документального підтвердження невиконання з його боку обов'язків зі забезпечення збереження вантажу, так і недоведеність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою Відповідача та спричиненням Позивачу збитків. Розрахунок суми збитків Відповідач вважає необґрунтованим, у зв'язку з не здійсненням Позивачем обрахунку погрішності при визначенні кількості вантажу по осіданню судна та неврахування цієї погрішності у розрахунку.

Третя особа у наданих суду поясненнях також вважає наданий Позивачем розрахунок збитків необґрунтованим.

У засідання 27.03.2017 Позивач та Третя особа представників не направили, хоча про призначення справи до розгляду у засіданні повідомлялися належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін та третьої особи у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали розгляду спору у даному судовому засіданні.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у справі, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 31.10.2014 між Позивачем, як замовником, та Відповідачем, як виконавцем (експедитором), Договору №31/10/2014/30212дс (далі - Договір), Відповідачем під час строку дії Договору (01.11.2014 - 31.12.2015, з можливістю пролонгації, п. 6.1) були надані Позивачу обумовлені договором експедиторські та інші послуги, що підтверджено залученими до справи актами наданих послуг №65Ф/ДМЗ від 26.05.2015, № 59Ф/ДМЗ від 18.05.2015 та № 52Ф/ДМЗ від 09.05.2015. Указані акти підписаний сторонами, зауважень не містять.

За умовами п. 1.1 Договору послуги полягають у організації перевалки з залізничного та автомобільного транспорту на морські судна експортних, та вивозу з портів імпортних навалювальних вантажів замовника, а замовник зобов'язується оплатити виконанні експедитором роботи та надані послуги в ДП «Бердянський МТП».

За умовами Договору експедитор здійснює контроль документального та фактичного обліку прийнятого і завантаженого з порту вантажу з розбивкою за видами вантажу. За результатами всіх переважувань оформляються акти переважування, які

підписуються уповноваженими представниками порта, ж/д станції (за його участі), експедитора і замовника (за його участі).

Відповідно до п. 3.1.2.28 Договору, експедитор зобов'язаний забезпечити, зокрема, збереження вантажів при їх перевалки та зберіганні на складах порту; здійснювати документальний і фактичний облік прийнятого і відвантаженого з порту вантажу; у випадках крадіжки, пошкодження, погіршення якості вантажу при перевалці та зберіганні в порту, оперативно інформувати про це замовника.

Так, на склади порту (Третя особа) був переданий з відповідним документальним підтвердженням та станом на 29.05.2015 обліковувався чавун у кількості 7977,899 тонн., при цьому згідно акту перевантаження після доставки залізницею вагонами недостача склала 23,35 тонн. Ці обставини визнаються обома сторонами, зокрема Позивачем стверджені у позові, а Відповідачем не заперечені у поясненнях від 15.03.2017).

У подальшому, у межах надання Відповідачем послуг по Договору було навантажено три судна:

- т/х «HELGA» - 1500 тонн (рейс від 09.05.2015);

- т/х «HELGA» - 1500 тонн (рейс від 18.05.2015);

- т/х «LAURUS» - 4844,541 тонни (рейс від 18.05.2015).

Загальна кількість навантаженого на судна чавуну за результатами draft-survey, копія якого залучена до справи, склала 7844,541 тонни, відтак посинання Відповідача у відзиві від 20.02.2017 на відсутність draft-survey судом відхиляється. Також судом враховано, що у подальшому у наданих суду поясненнях від 15.03.2017 навантаження на судна чавуну вагою 7844,541 тонни Відповідачем не заперечувалось.

При цьому, відповідно до акту ДП «Бердянський МТП» станом на 27.04.2015 фактичний залишок, який виник у результаті допустимих похибок при встановленні маси вантажу по осадці судна незалежним сюрвеєром та при перевантаженні у порту склав 264,900 тонн та був оприбуткований на користь Позивача. Обставина наявності у порту вказаного фактичного залишку вугілля Позивача також не заперечується Відповідачем у відзиві від 15.03.2017.

Отже, в результаті наведених вище операції у порту мав залишитися залишок чавуну. Обома сторонами визнається та відповідає умовам Договору, що розмір цього залишку слід обраховувати, від документальної різниці між чавуном, що обліковувався у порту станом на 29.05.2015 у кількості 7977,899 тонн слід відняти завантажений на судна чавун у кількості 7844,541 тонн, отримаємо різницю в 133,358 тонн, і з цієї кількості вантажу слід вирахувати (відняти) встановлену актом перевантаження після доставки залізницею вагонами недостачу у розмірі 23,35 тонн., встановлений за результатами переважування, проведеного портом 04.06.2015 (документ про переважування залучений до позову), залишок чавуну у кількості 43,360 тонн, і отже отримаємо недостачу чавуну у розмірі 66,648 тонн.

Проте, указана кількість чавуну не є остаточною недостачею Позивача, яку він має право пред'явити до відшкодування.

Так, відповідно до п. 5.5.2 Договору експедитор не несе відповідальність, зокрема, за можливу різницю у вазі вантажу, навантаженого на судно, проти ваги, прийнятого до обліку у межах погрішності при визначенні кількості вантажу по осіданню судна.

Як вбачається з залучених до справи супровідних документів, та що не заперечується обома сторонами, кількість вантажу, навантажена на вищеописані судна «HELGA» та «LAURUS», визначалась по осіданню судна, отже для встановлення дійсної кількості недостачі вантажу (чавуну), від указаної суми у розмірі 66,648 тонн слід далі відняти суму погрішності (кількість вантажу), яка є нормативною при визначенні кількості вантажу по осіданню судна.

Відповідно до ч. 2 п. 5.5.2 Договору погрішність при визначенні кількості вантажу по осіданню судна складає до 0,5 % включно від дедвейту судна згідно з «Кодексом єдиних стандартів і процедур розрахунку ваги вугілля по осіданню судна».

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення вартості недостачі вантажу, Позивач розраховує його, враховуючи погрішність при визначенні кількості вантажу по осіданню судна - 0,5 %, але судом такий розрахунок не визнається обґрунтованим, оскільки погрішність обраховуються не від дедвейту суден, на які було навантажену чавун, як того вимагають умови Договору, а від маси чавуну, який було навантажено на судна (7844,541*0,5%).

Також, передбачена ч. 2 п. 5.5.2 Договору погрішність при визначенні кількості вантажу по осіданню судна до 0,5 % включно від дедвейту судна передбачена «Кодексом єдиних стандартів і процедур розрахунку ваги вугілля по осіданню судна», тоді як на вищеописані судна «HELGA» та «LAURUS» завантажувався чавун, відтак «Кодекс єдиних стандартів і процедур розрахунку ваги вугілля по осіданню судна» до правовідносин даного спору не застосовується у зв'язку з іншим типом вантажу, стандарти і процедури розрахунку якого він регулює.

Відтак, у даному випадку підлягає застосуванню ч. 1 п. 5.5.2 Договору, яка вказує, що експедитор не несе відповідальність, зокрема, за можливу різницю у вазі вантажу, навантаженого на судно, проти ваги, прийнятого до обліку у межах погрішності при визначенні кількості вантажу по осіданню судна.

Відтак, у даному випадку для обрахунку недостачі вантажу, яка може бути пред'явлена експедитору, необхідним є врахування погрішності при визначенні кількості вантажу по осіданню судна.

Проте Позивач суду не навів та не обґрунтував (не дав розрахунку) розміру погрішності, яку належить визначити при визначенні кількості вантажу по осіданню судна, та за яку (за розмір погрішності у тоннах ваги вантажу) Відповідач відповідальності не несе, тому розрахунок недостачі вантажу (чавуну), за який повинен нести відповідальність експедитор, суд визнає необґрунтованим, а відтак, розмір недостачі, заявлений Позивачем, та вартість якого може бути пред'явлена до відшкодування експедитору, суд визнає недоведеним.

Також, за умовами п. 5.5.1 Договору, експедитор несе відповідальність, зокрема, у випадку припущеної експедитором недбалості та за пошкодження вантажу з його провини, і саме на ці порушення з боку Відповідача посилається Позивач.

Проте усупереч посиланням Позивача та вимогам ст. 33 ГПК України матеріали справи не містять доказів на доведення того, яка саме допущена експедитором недбалість призвела до втрати вантажу, та які пошкодження вантажу мали місце з провини експедитора. Відтак, Позивачем не доведено настання випадку, у разі настання якого за умовами п. 5.5.1 Договору експедитор несе відповідальність за втрату вантажу.

При цьому, судом враховано, що у п. 5.5.1 Договору сторони самі погодили умови надання такої відповідальності для експедитора, а саме, що експедитор несе відповідальність у розмірі реально нанесеного ним збитку при наявності документальних доказів факту нанесеного збитку, його розміру, а також провини експедитора».

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За приписами ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12 викладено правову позицію, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивачем також у межах даного судового спору не надано суду доказів, яка саме протиправна поведінка Відповідача призвела до втрати (недостачі) вантажу та який зв'язок між поведінкою Відповідача та нанесенням Позивачу збитків у розмірі вартості цього вантажу.

Підсумовуючи наведене у суду відсутні підстави для задоволення позову, оскільки Позивачем не доведено обґрунтованості здійсненого ним розрахунку збитків і не доведено невиконання з боку Відповідача покладеного на нього Договором обов'язку зі забезпечення збереження вантажу, а саме, у чому полягала недбалість/протиправна (усупереч умовам Договору) поведінка Відповідача, та не доведено причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою Відповідача та спричиненням Позивачу збитків.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.04.2017

Суддя Сташків Р.Б.