ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 справа № 905/3453/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ, Донецька область
на рішення Господарського суду Донецької області
від07.02.2017 (підписано 13.02.2017)
у справі№ 905/3453/16 (суддя О.В. Кротінова)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй", м. Київ
доУправління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ, Донецька область
простягнення 179 683,89 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй", м. Київ (Позивач) із позовом до Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ, Донецька область (Відповідач) про стягнення 179 683,89 грн., з яких: 96 421,03 грн. заборгованість за договором №71 від 03.04.2013, 74 822,72 грн. інфляційних втрат та 8 440,14 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.02.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в розмірі 96 421,03 грн., 3% річних в розмірі 8 360,89 грн., інфляційні в розмірі 74 822,72 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 694,08 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України та з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що з огляду на відсутність бюджетного фінансування та неможливість сплати коштів за спірним Договором за цільовим призначенням з іншого джерела місцевого бюджету, відсутні підстави до задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2013 між сторонами був укладений Договір №71 (далі Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого позивач зобовязався у 2013 році виконати роботи з поточного ремонту автодороги по вул. Паркова у м. Словянськ, а відповідач прийняти й оплатити такі роботи.

Відповідно п. 10.1. Договору, він набирає чинності з часу його укладення і діє до 31.12.2013.

За умовами п. 1.2. Договору, найменування (номенклатура, асортимент) робіт: поточний ремонт автодороги по вул. Паркова у м. Словянськ. Кількість робіт визначається відповідно до проектно-кошторисної документації, затвердженої відповідачем.

Ціна Договору становить 96 421,03 грн., у тому числі ПДВ 16 070,17 грн. (п.3.1. Договору).

Згідно п. 3.2. Договору, договірна ціна складається відповідно до Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000 (з урахуванням змін та доповнень) та не може змінюватися, за винятком випадків, передбачених у п.3.3. Договору. Договірна ціна є невідємною частиною Договору.

Розрахунки за виконані роботи проводяться в національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача (п.4.1. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору, відповідач здійснює оплату протягом семи банківських днів після підписання сторонами акта прийняття виконаних робіт (ф. КБ-2в). До акта прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3).

За умовами п.п. 6.1.3-6.1.5 Договору відповідач зобовязався, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати виконані роботи згідно умов Договору; приймати виконані роботи згідно з актом прийняття виконаних робіт (ф.КБ-2в) та довідки (ф.КБ-3), підписати подані документи чи обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 3-х робочих днів починаючи з наступного робочого дня після надання документів позивачем; терміново повідомити позивача про виявлені недоліки в роботі.

Пунктами 6.2.3-6.2.4 Договору відповідач має право, зокрема, зменшити обсяг виконаних робіт та загальну вартість Договору залежно від реального фінансування видатків у такому разі сторони вносять відповідні зміни до Договору; повернути акт прийняття виконаних робіт (ф.КБ-2в) позивачу без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, визначених Договором (відсутність печатки, підписів тощо).

Сторонами була підписана Договірна ціна на поточний ремонт дорожнього покриття по вул. Паркова в м. Словянськ Донецької області, згідно якої вартість робіт складає 96 421,03 грн.

На виконання умов Договору позивачем у грудні 2013 року були проведені роботи з поточного ремонту автомобільної дороги по вул. Паркова в м. Словянськ Донецької області на загальну суму 96 421,03 грн., на підтвердження чого останнім було надано акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року від 25.12.2013 на загальну суму 96 421,03 грн., який не містить будь-яких заперечень відповідача стосовно обсягу виконаних робіт або їх якості та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 25.12.2013 за грудень 2013 року на суму 96 421,03 грн., які підписані керівниками сторін та скріплені печатками підприємств, без будь-яких зауважень та претензій щодо обєму, якості та визначеної вартості, завірені печатками підприємств, що свідчить про прийняття відповідачем виконаних робіт (а.с. 12-15).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч. 1 ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Судова колегія вважає, що підписанням актів приймання будівельних робіт форми КБ-2в, відповідач погодився з переліком виконаних робіт та їх вартістю.

Відповідно до п. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Проте свої зобовязання з оплати за виконані роботи у визначений умовами Договору строк відповідач не виконав, доказів оплати не надав.

Доказів на підтвердження виявлення недоліків у виконанні робіт або надання позивачем неналежно оформлених документів, що є підставою для оплати виконаних робіт (п.6.1.5., п.6.2.4. Договору) відповідачем суду не надано.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків у останнього перед позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 96 421,03 грн., доказів оплати якої суду не надано.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 96 421,03 грн. є вірним.

У звязку з невиконанням відповідачем свого зобовязання по оплаті виконаних робіт позивачем нараховані 3% річних в розмірі 8 440,14 грн. за період з 01.01.2014 по 30.11.2016 та інфляційні в розмірі 74 822,72 грн. за період з січня 2014 року по жовтень 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що судом першої інстанції вірно визначений початок періоду прострочення за Договором (11.01.2014), а також з урахуванням того, що 2016 рік був високосним, судова колегія також вважає вірним рішення в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 8 360,89 грн. за період 11.01.2014 30.11.2016 та інфляційних в розмірі 74 822,72 грн. (з урахуванням неможливості виходу за межі позовних вимог) за період лютий 2014 року жовтень 2016 року.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що з огляду на те що, на момент укладення спірного Договору нормами ст. 103-1 Бюджетного кодексу України (яка на теперішній час виключена) передбачалось, що субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць і доріг комунальної власності у населених пунктах надається в межах обсягу, затвердженого законом про Державний бюджет України, за рахунок 15% таких доходів спеціального фонду державного бюджету, зокрема, акцизного податку з підакцизних товарів (продукції), а після внесення змін у Податковий кодекс України, зокрема, виключення другого речення з підпункту 215.3.10, яким передбачався податок за ставкою 0,042 євро за кожний літр реалізованого відпущеного товару, місцевий бюджет позбавлений можливості отримувати кошти з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, за які в місцевому бюджеті передбачались видатки, зокрема, на капітальний та поточний ремонт вулиць і доріг.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що з огляду на відсутність бюджетного фінансування та неможливість сплати коштів за спірним Договором за цільовим призначенням з іншого джерела місцевого бюджету, відсутні підстави до задоволення позовних вимог.

Згідно п.1.4 Положення про Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, воно є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банків і Державному казначействі, круглу печатку із зображенням Державного Герба України зі своїм найменуванням.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України N01-06/374/2013 від 18.02.2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)", відсутність фінансування не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогійна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012.

Отже судова колегія вважає таким, що порушене право позивача на отримання оплати за виконані роботи на підставі вищезазначеного Договору, а отже погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 96 421,03 грн., 3% річних в розмірі 8 360,89 грн. та інфляційних в розмірі 74 822,72 грн.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2017 року у справі № 905/3453/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 07.02.2017 року у справі № 905/3453/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3