ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа № 922/2811/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Вовка І.В. Кондратової І.Д.
за участі представників: позивача: відповідача: Єфременко О.О. Замкова М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Харківгаз"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 16 січня 2017 року
у справі№ 922/2811/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
допублічного акціонерного товариства "Харківгаз"
простягнення 203 770,47 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 р. публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Харківгаз" 116 132,76 грн пені, 77 837,50 грн інфляційних втрат, 9 800,21 грн 3 % річних, а всього 203 770,47 грн за договором купівлі-продажу природного газу № 15-472-БО-32 від 22.12.2014.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.11.2016 (суддя - Кухар Н.М.) у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 (головуючий - Могилєвкін Ю.О., судді - Істоміна О.А., Пушай В.І.) рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2016 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Харківгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 116 132, 76 грн пені, 9 800, 21 грн 3 % річних, 77 837, 50 грн інфляційних втрат та судовий збір.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2017, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2016 залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 22.12.2014 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ "Харківгаз" (покупець) було укладено договір № 15-472-БО-32 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач (продавець) зобов'язувався передати у власність відповідачу (покупцю) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцю з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 155,000 тис.куб.м.

За п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця три примірники акта приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за звітним, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного, уповноваженим представником та скріпленого печаткою. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються що при перерахуванню коштів в призначені платежу посилання на номер договору є обов'язковим. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання п. 6.1. цього договору.

02.11.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 10 до договору, якою було змінено п. 6.3. ст. 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору та викладено його у такій редакції, що оплата за газ здійснюється на поточний рахунок продавця з урахуванням вимог ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються що при перерахуванні коштів в призначені платежу посилання на номер договору є обов'язковим. У разі якщо оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця і на нього надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використання природного газу, покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1. цього договору".

На виконання умов договору, позивач впродовж січня - грудня 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 203 770,47 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Однак, відповідач отриманий природній газ оплатив несвоєчасно.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки позивач не виконав свого обов'язку за договором щодо повернення відповідачу актів приймання-передачі природного газу, на підставі яких здійснюється остаточний розрахунок за поставлений газ, то у позивача не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання та, що в даному випадку відсутні підстав для стягнення з відповідача пені та застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте, погодитись з такими висновками місцевого господарського суду неможливо виходячи з такого.

Стаття 629 ЦК України передбачає що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Пунктом 6.1 договору № 15-472-БО-32 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що в п. 6.1. договору № 15-472-БО-32 сторони погодили строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу і що договір не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю. Також суд апеляційної інстанції правомірно вказав, що саме відповідач спочатку складає відповідний акт та обізнаний про обсяг спожитого природного газу у відповідному місяці за показниками лічильників (п.п. 3.4., 4.1. договору) та, що несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в силу ст. 613 ЦК України (наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого йому природного газу відповідно до п. 6.1. договору, що також не суперечить ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Апеляційний суд, врахувавши прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання, період прострочення та здійснивши ретельний перерахунок пені, 3 % річних і інфляційних втрат, правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 116 132,76 грн пені, 9 800,21 грн 3% річних та 77 837,50 грн інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку зібраних у справі до доказів, а доводи касаційної скарги зводяться саме до того, що апеляційний суд неправильно вирішив спір внаслідок неналежної юридичної оцінки зібраних у справі доказів, що не є предметом розгляду у суді касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, підстав для скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2017, постановленої відповідно до вимог закону та встановлених у справі обставин, не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати за подання касаційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Харківгаз" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16 січня 2017 року справі за № 922/2811/16 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя І. Вовк
Суддя І. Кондратова