РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017Справа №910/23076/16

За позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_2

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер»

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Продзернопром»

про визнання недійсним договору

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від позивача ОСОБА_3 (за дов.)

від відповідачів не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (відповідача-1), товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Гросер» (відповідача-2) та товариства з обмеженою відповідальністю «Продзернопром» (відповідача-3) про визнання недійсним з моменту укладення договору про переведення боргу № 14/09-2 від 14.09.2015, укладеного між відповідачами.

За твердженням позивача, спірний договір є договором не про переведення боргу, а є договором про відступлення права вимоги. Проте, сторони при укладенні спірного договору мали на меті заміну боржника - ТОВ «Гросер» на іншого боржника, який би виплатив такий борг ОСОБА_2, а по суті замінили кредитора у зобов'язанні, що суперечить волі сторін. Порушення прав позивача, як учасника ТОВ «Гросер», якому належить 50 відтоків статутного капіталу товариства, полягає в тому, що стягнення з ТОВ «Гросер» 100000,00 грн. призвело до скрутного матеріального становища господарського товариства, наслідком чого є невиплата дивідендів з прибутку.

Суд своєю ухвалою від 19.12.2016 порушив провадження у справі № 910/23076/16.

У зв'язку з тим, що суддя перебував на лікарняному, призначений на 13.02.2017 розгляд справи не відбувся.

Суд призначив розгляд справи на 20.03.2017.

Відповідач-3 у наданому суду відзиві позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що спірний договір відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, додатковою угодою від 15.09.2015 змінено назву спірного договору та викладено в такій редакції: «Договір про відступлення права вимоги № 14/09-2 від 14 вересня 2015 року».

Представник позивача заявив клопотання про витребування:

- у товариства з обмеженою відповідальністю «Продзернопром» належним чином засвідчених копій: платіжного доручення на підтвердження ініціювання перерахування коштів ОСОБА_2 в рамках договору про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 10.04.2014; меморіального ордеру на підтвердження здійснення банком операції з перерахування коштів в рамках договору про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 10.04.2014;

- у товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер» належним чином засвідченої копії касової книги та журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових документів за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

Суд відхилив клопотання як необґрунтоване, оскільки підстави позову та предмет дослідження у даній справІ не пов'язані з виконанням договору про надання поворотної фінансової допомоги № б/н від 10.04.2014.

Представник позивача заявив клопотання про призначення технічної експертизи, на вирішення якої поставити такі питання: чи нанесений відтиск печатки (штампа) товариства з обмеженою відповідальністю «Продзернопром» та товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер» у той час, яким датований документ; чи виготовлені підписи ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у той час, яким датований документ; у який період часу було виконано підписи ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у додатковій угоді № 1 до договору про переведення боргу № 14/09-2 від 15.09.2015?

Дане клопотання судом також відхилено як необґрунтоване - у зв'язку з непов'язаністю підстав позову з предметом експертного дослідження.

ОСОБА_2 та товариство з обмеженою відповідальністю «Гросер» про день та час судових засідань були повідомлені належним чином, у судові засідання не з'явились. З огляду на це, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 75 ГПК України, розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши надані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-3, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

10.04.2014 товариство з обмеженою відповідальністю «Гросер» (позичальник) та ОСОБА_2 (позикодавець) уклали договір б/н про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (далі - Договір позики), відповідно до п. 1 якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі, передбаченому в п. 2.1 цього договору (100000,00 грн.), а позичальник зобов'язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору позики поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню позичальником позикодавцю до 31.01.2015. Днем повернення суми поворотної фінансової допомоги вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця або шляхом сплати позикодавцю готівки через касу позичальника. Поворотна фінансова допомога вважається повернутою позичальником з моменту остаточного перерахування грошових коштів, що позичалися, на поточний рахунок позикодавця, що підтверджується випискою з банку, або сплати позикодавцю готівки через касу позичальника, що підтверджується видатковим касовим ордером (п. п. 3.1, 3.2 Договору позики).

Відповідно до п. 4.1 Договору б/н від 10.04.2014 позичальник зобов'язаний повернути поворотну фінансову допомогу до закінчення строку, визначеного у п.п. 3.1 п. 3 цього Договору.

11.04.2014 позикодавець перерахував на поточний рахунок позичальника 100000,00 грн..

14.09.2015 ОСОБА_2 (первісний кредитор), товариство з обмеженою відповідальністю «Гросер» (боржник), товариство з обмеженою відповідальністю «Продзернопром» (новий кредитор) уклали договір про переведення боргу № 14/09-2 (далі - Договір), відповідно до п. 1 якого первісний кредитор переводить, а новий кредитор приймає грошовий кредит у розмірі 100000,00 грн., що виник на підставі договору про надання поворотної допомоги (позики) б/н від 10.04.2014.

Отже, за своєю правою природою Договір, незважаючи на назву, врегульовує відносини щодо заміни кредитора у зобов'язанні.

15.09.2015 ОСОБА_2 (первісний кредитор), товариство з обмеженою відповідальністю «Гросер» (боржник), товариство з обмеженою відповідальністю «Продзернопром» (новий кредитор) уклали додаткову угоду № 1 до договору про переведення боргу № 14/09-2, якою внесли зміни до назви договору і виклали її в такій редакції: «Договір про відступлення права вимоги № 14/09-2 від 14 вересня 2015 року».

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника, товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Водночас законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. Наведене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки:

- законом не передбачено право учасника господарського товариства на звернення до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва;

- позивач не наділений суб'єктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, а тому позивач не належить до кола тих суб'єктів, які мають право оспорити зазначений Договір;

- учасники господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших учасників господарського товариства й самого товариства поза відносинами представництва.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 11.04.2017.

Суддя С. А. Ковтун