РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017Справа №910/1548/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія"
2. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
провизнання договору недійсним та стягнення 55 000,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
позивача:Кравчук А.С.
відповідача 1:Василюк І.С.
відповідача 2:Карпінський С.В., Субора Н.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/1548/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (надалі - "ТОВ "ТЛК "Арктика") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" (надалі - "ТОВ "Крупенія") та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (надалі - "Ощадбанк") про визнання договору недійсним та стягнення 55 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія" договір про спільну діяльність від 26.07.2016, суперечить приписам чинного на момент його укладення законодавства України, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для визнання його недійсним. Також, позивач просить стягнути з ТОВ "Крупенія" та ПАТ "Державний ощадний банк України" грошові кошти у розмірі 55 000,00 грн. за безпідставне використання майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2017 порушено провадження у справі №910/1548/17 та призначено її до розгляду.

В подальшому розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України неодноразово відкладався з метою витребування необхідних для вирішення спору документів та інформації.

В останнє судове засідання з розгляду даної справи, призначене на 05.04.2017 представники сторін з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх повністю з підстав, викладених в позові та поясненнях по справі, вказував на те, що спірний правочин було вчинено з порушенням приписів ст.ст. 3, 42, 43, 44 Господарського кодексу України, ст.ст. 84, 92, 237, 238 Цивільного кодексу України, за відсутності у ТОВ "Крупенія" будь-яких прав володіння та розпорядження майном, визначеним як внесок останнього у спільну діяльність, та вчинений з метою приховування правочину оренди, який в свою чергу є нікчемним в силу приписів ст. 220 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні представники відповідачів проти позовних вимог заперечували, в їх задоволенні просили відмовити.

Представник відповідача 1 в поданому в судовому засіданні відзиві на позовну заяву в якості підстав відмови в задоволенні позовних вимог вказував на: не зазначення позивачем в порушення яких визначених законодавством підстав було укладено спірний договір; те, що лише сам по собі факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами; те, що орган юридичної особи, в т.ч. її керівник, не може вважатися представником в розумінні положень ст. 232 Цивільного кодексу України, що виключає можливість застування даної норми до спірних правовідносин; недоведеність позивачем відсутності у відповідача 1 права власності на майно, яке було визначено як внесок останнього у спільну діяльність згідно оскаржуваного договору; те, що існування між сторонами спірного договору виключає можливість застосування приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України в частині стягнення грошових коштів; те, що умовами спірного договору не визначено усіх істотних умов, встановлених законодавством, які є обов'язковими для договорів найму (оренди), а тому спірний договір за своєю правовою природою не може бути договором найму (оренди).

Також, в судовому засіданні представником відповідача 1 було подано клопотання про призначення у справі судової експертизи, на вирішення якої просить поставити питання для визначення фінансового стану ТОВ "ТЛК "Арктика" на момент укладення оскаржуваного договору.

Заслухавши думки присутніх в судовому засіданні представників сторін суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача 1 та призначення у справі проведення відповідної судової експертизи, оскільки останнім не доведено яким чином отримання висновків судового експерта на поставлені в поданому клопотанні питання може вплинути на вирішення спору у даній справі.

В судовому засіданні 05.04.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України та здійснювалася фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ТЛК "Арктика" є власником: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, та складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м.; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

26.07.2016 між ТОВ "ТЛК "Арктика" (сторона 1) та ТОВ "Крупенія" (сторона 2/оператор спільної діяльності) було укладено договір про спільну діяльність (надалі - "Договір"), відповідно до умов п. 1.1 якого сторони зобов'язалися шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти у сфері надання логістичних послуг без створення юридичної особи для досягнення наступних спільних господарських цілей: покращення якості надання логістичних та інших супутніх послуг клієнтам; запровадження найкращих європейських практик у сфері надання логістичних послуг; оптимізація зусиль сторін для удосконалення матеріально-технічної бази та інфраструктури об'єктів; підвищення конкурентоздатності сторін на ринку логістичних послуг; зниження операційних затрат, пов'язаних із розповсюдженням/постачанням/транспортуванням (перевезенням) вантажів, підбором та утриманням персоналу; консолідація та контроль ресурсів, можливостей та технології логістичних процесів; створення сприятливих умов для розвитку логістичного бізнесу.

Згідно із п. 3.1 Договору вкладами сторін у спільну діяльність є: вкладом сторони 1 у спільну діяльність є право користування земельними ділянками, право користування приміщеннями, які за функціональним призначенням відповідають меті спільної діяльності та перелік яких визначений у додатку №1 до договору; вкладом сторони 2 у спільну діяльність є холодильне обладнання на базі компресорних станцій, інше обладнання, а також досвід та професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг, що забезпечуватиме реалізацію мети спільної діяльності, перелік яких визначений у додатку №1 до договору.

Пунктами 3.2, 3.4 Договору визначено, що сторони домовились оцінити свої вклади у наступному співвідношенні: сторона 1 - 992 684,40 грн., що становить 10%; сторона 2 - 8 930 000,00 грн., що становить 90%. Внесення сторонами вкладів у спільну діяльність підтверджується підписанням уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі вкладів у спільну діяльність.

У відповідності до п.п. 3.7, 3.8 Договору оператор спільної діяльності за результатами кожного кварталу звітує перед стороною 1 про доходи та витрати спільної діяльності шляхом направлення відповідного звіту не пізніше 10 (десяти) календарних днів, що слідують за звітним (квартальним) періодом. Розподіл прибутку здійснюватиметься у наступному співвідношенні: сторона 1 - 10%, сторона 2 - 90%.

Положеннями п. 3.9 Договору встановлено, що належні сторонам грошові кошти будуть перераховуватися оператором спільної діяльності, який здійснює управління поточним рахунком (рахунками) спільної діяльності, на поточні рахунки кожної із сторін протягом 10 (десяти) банківських днів після складання та надсилання звіту.

Згідно із п. 13.1 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 10 (десяти) років з можливістю продовження на такий самий період, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення його дії не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до завершення строку дії Договору.

Відповідно до додатку №1 до Договору сторонами було погоджено, що вкладом сторони 1 є: 1) право користування земельними ділянками, а саме: земельна ділянка (загальною площею 2,5 га), що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0001, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 4; земельна ділянка (загальною площею 2,5 га), що знаходиться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:001:0002, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 4; 2) право користування приміщеннями, а саме: нежитловими приміщеннями комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування, літери А, Б, В, Г, Д, за адресою: Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, загальною площею 20 908,6 кв.м., а вкладом сторони 2 є: 1) комірка з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; 2) комірка з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; 3) кабельна лінія від Комірки №1 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); 4) кабельна лінія від комірки №13 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); 5) світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина; 6) холодильне обладнання на базі компресорних станцій; 7) внутрішньомайданчикова мережа ЗТП/РП - 4ч 1000 кВа Трансформатор; 8) досвід та професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг.

Тобто, з огляду на викладені умови Договору сторонами було погоджено передати належне їм майно визначене, як внески учасників, в спільну діяльність з надання права повного розпорядження ним оператору такої діяльності - ТОВ "Крупенія", строком на 10 років.

Спір у справі стосується законності Договору та наявності правових підстав для стягнення з відповідачів грошових коштів за безпідставне користування майном позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу недійсності Договору позивачем зазначається про те, що: Договір від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" було укладено колишнім директором ОСОБА_5 не в інтересах товариства та з порушенням мети здійснення господарської діяльності товариства - отриманні прибутку; визначене в Договорі майно, як вклад ТОВ "Крупенія" в спільну діяльність, ніколи не належало останньому на будь-якому речовому власності, а відтак, він і не міг внести його до спільної діяльності; Договір було укладено з метою приховування іншого правочину, а саме, правочину оренди, який в даному випадку мав бути посвідчений нотаріально, чого здійснено не було.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

В даному випадку, правовою природою спірного договору сторонами було визначено правовідносини спільної діяльності на основі об'єднання вкладів без створення юридичної особи, які підлягають правовому регулюванню, зокрема, за приписами Глави 77 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно із ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Положеннями ч. 1 ст. 1133 Цивільного кодексу України встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

За змістом наведених положень чинного законодавства вбачається, що створення спільної діяльності обумовлюється фактом об'єднання її учасниками своїх вкладів для її провадження.

В даному випадку, відповідно до додатку №1 до Договору сторонами було визначено, що вкладом позивача є право користування належним йому на праві власності нерухомим майном, а вкладом відповідача 1 - електропостачальне обладнання, світлофорний об'єкт, холодильне обладнання та досвід і професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг.

Статтею 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Тобто, сторонами було визначено, що їх вкладами є фактично майно (вклад сторони 1 та частина вкладу сторони 2) і професійні та інші знання, навички, вміння персоналу відповідача 1.

За змістом ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

За змістом наведеного вбачається, що можливість внесення того чи іншого майна учасником спільної діяльності як його частка обумовлена існуванням у такої особи відповідних прав на таке майно, як то право власності чи інше речове право.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 398 Цивільного кодексу України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно із статтею 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими казами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Із пояснень позивача, що підтверджуються доданими до матеріалів справи документами та судовими рішеннями вбачається, що до укладення Договору (26.07.2016) ТОВ "ТЛК "Арктика" як власник спірного майна, маючи штат професійних та досвідчених працівників, здійснювало на його базі свою господарську діяльність із здачі відповідних приміщень в оренду та надання супроводжуючих послуг, отримуючи від цього постійний дохід, однак в липня 2016 року власниками товариства було встановлено, що діяльність тодішнього керівництва товариства в особі директора ОСОБА_5 спрямована на виведення активів товариства на пов'язаних осіб, що і стало підставою для звільнення ОСОБА_5 з посади директора за рішенням власників з 28.07.2016.

Вчинення вказаною особою користуючись наданими їй правами як органу управління товариством недобросовісних дій підтверджується наявними в матеріалах справи постановами Вищого господарського суду України у справах №910/23747/13, №910/24106/13, №910/24117/13 та №910/704/14, в яких було встановлено, що дії попереднього керівництва ТОВ "ТЛК "Арктика", які полягали у відмовах від позовів про захист порушених майнових прав товариства, не були спрямовані на дотримання принципів здійснення господарської діяльності з метою отримання ТОВ "ТЛК "Арктика" прибутку та не відповідали інтересам останнього, як і не відповідали приписам ст. 13 Цивільного кодексу України та ст.ст. 6, 44 Господарського кодексу України.

При цьому, позивач вказує, що інформація про відповідні дії колишнього керівництва по виведенню активів товариства почала ставати відомою лише після його звільнення, що стосується і оскаржуваного Договору, про існування якого останнім стало відомо лише після звернення Києво-Святошинського районного підрозділу Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" в січні 2017 року з пропозицією припинити дію договору на електропостачання до належної ТОВ "ТЛК "Арктика" нерухомості, у зв'язку із звернення щодо його переукладення на ТОВ "Крупенія".

Саме з вчиненням Договору позивач і пов'язує припинення надходження коштів від орендарів належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна та звільнення всіх працівників з початку серпня 2016 року, однак вважає його здійсненим заднім числом, з єдиною метою - виведення активів товариства, посилаючись при цьому на те, що ТОВ "Крупенія" не мало у своїй власності визначеного як вклад останнього майна та персоналу, а необхідність у припиненні чинних відносин зі своїми контрагентами, які щомісячно здійснювали оплату коштів, з метою передачі права їх отримання іншій особі була відсутня.

Враховуючи наведені обставини та заперечення позивача щодо існування у відповідача 1 будь-яких прав на майно, визначене як його частка в спірній спільній діяльності, (електропостачальне обладнання, світлофорний об'єкт, холодильне обладнання) та посилання на відсутність у нього персоналу, який би мав досвід і професійні знання у сфері надання логістичних послуг, з метою встановлення дійсних обставин вчинення Договору господарський суд міста Києва ухвалами від 02.02.2017, 15.02.2017, 27.03.2017 зобов'язував сторін надати докази на підтвердження існування прав власності чи розпорядження на майно, визначене як їх вклади до спільної діяльності за Договором, та витребовував у відповідних органів інформацію, зокрема, про спірне електропостачальне обладнання та про облік найманих сторонами працівників.

Однак, на виконання вимог суду відповідачем 1 не було надано будь-яких доказів існування у нього прав власності чи інших речових прав на: комірку з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; комірку з масляним вимикачем 10 кВ (КВ2001-13), яка знаходяться в ОЗТП-2325 РУ-10кВ; кабельну лінію від Комірки №1 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-1 (3хАПнЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина; холодильне обладнання на базі компресорних станцій; внутрішньомайданчикову мережу ЗТП/РП - 4ч 1000 кВа Трансформатор.

В той же час, із наданих Києво-Святошинським районним підрозділом Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" на виконання вимог суду документів (проектно-технічної документації (технічних умов №К-00-10-0959 від 08.09.10., договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж №К-00-10-0959 від 08.09.10., робочого проекту "Зовнішнє електропостачання ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області", рішення по проекту №К-00-10-0959 від 28.03.11., акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, акту технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 05.04.2011, карти змін в електричних мережах №К-14-0-0051 від 15.04.2011, акту підтвердження готовності до роботи електроустановки №106 від 19.04.2011, акту обстеження №51-0 електроустановки після виконання будівельно-монтажних та налагоджуваних робіт від 22.04.11, акту №479 від 05.04.11. прийому-передачі виконаних робіт, акту допуску №45 на підключення до електричної мережі електроустановки та огляду засобів обліку електроенергії), які стосуються постачання електричної енергії до об'єктів нерухомості, розташованих за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46-А, вбачається, що відповідне електропостачальне обладнання було виготовлено, встановлено та налагоджено протягом 2010-2011 років на замовлення ТОВ "ТЛК "Арктика", а 23.05.2016 згідно договору купівлі-продажу №23/05-КП1 було відчужене на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш".

При цьому, із наявного в матеріалах справи рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/17680/16 за позовом ТОВ "ТЛК "Арктика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш", Приватного підприємства "Екстра Грейд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" про стягнення 40 000,00 грн., вбачається, що судом було визнано недійсним укладений між ТОВ "ТЛК "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" договір купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.2016, з підстав того, що відчужуючи від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" відповідне майно в.о. директора ОСОБА_6 було порушено закріплений в ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України принцип дієздатності юридичної особи.

Згідно із ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2016 у справі №910/17680/16 залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017, які в силу приписів ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України набрали законної сили, а відтак, встановлені ними обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин (існування у ТОВ "ТЛК "Арктика" прав власності на спірне електропостачальне обладнання та недійсності договору його відчуження на користь ТОВ "Нагваль-Фіш"), адже існування даних обставин підтверджують судові рішення, які не можуть бути поставлені під сумнів.

До того ж, ТОВ "Крупенія" було учасником відповідного спору у справі №910/17680/16.

Переоцінка вказаних фактів буде свідчити про поставлення під сумнів судових рішень у справі №910/17680/16, що є недопустимим.

З огляду на викладене вбачається, що передане відповідачем 1 в якості свого вкладу до спільної діяльності за Договором майно (електропостачальне обладнання) належить ТОВ "ТЛК "Арктика", що підтверджується як наявними в матеріалах справи документами, так і встановленими судовими рішеннями обставинами, а будь-яких доказів на спростування наведеного чи існування у ТОВ "Крупенія" будь-яких майнових прав на таке майно надано не було.

Додана відповідачем 1 до матеріалів справи балансова довідка №05-1 від 05.04.2017 як на підтвердження існування у нього права власності на зазначене майно не спростовує наведеного висновку суду, адже така власноруч видана директором ТОВ "Крупенія" довідка не може бути підтвердженням в розумінні положень ст.ст. 328, 398 Цивільного кодексу України виникнення у відповідного товариства прав власності чи інших майнових прав на таке майно.

До того ж із відомостей, наведених в такій довідці, спірне обладнання введено в експлуатацію в липні 2016 року, в той час, як згідно наданих Києво-Святошинським районним підрозділом Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" на виконання вимог суду документів таке обладнання було виготовлено та налагоджено ще в 2010-2011 роках, а доказів того, що мова йде про різне обладнання матеріали справи не містять, в той час як їх технічні характеристики (назва) збігаються.

Щодо частини вкладу відповідача 1 у спільну діяльність, внесеного в якості досвіду та професійних знань персоналу у сфері надання логістичних послуг суд відзначає наступне.

Із наявних в матеріалах справи документів (в т.ч. банківських виписок та наданої Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області інформації щодо найманих працівників ТОВ "ТЛК "Арктика" та ТОВ "Крупенія" (повідомлень про прийняття працівників на роботу, податкових розрахунків за формою №1ДФ)) вбачається, що на момент укладення Договору (26.07.2016) на ТОВ "ТЛК "Арктика" працювало 42 найманих працівника, а основна маса коштів, що надходили на рахунок такого товариства стосувалася здачі в оренду спірного майна та надання супроводжуючих послуг.

В той же час, згідно наведених документів ТОВ "Крупенія" було створено в січні 2016 році, з моменту створення та до укладення оскаржуваного договору жодних коштів в якості оплати наданих ним будь-яких послуг, які могли б бути пов'язані з логістичною діяльністю, не отримувало та на момент укладення оскаржуваного Договору (26.07.2016) мало в своєму штаті лише трьох найманих працівників.

Наведені обставини свідчать про те, що на момент укладення Договору ТОВ "Крупенія" не мало в своєму розпорядженні такого вкладу у спільну діяльність як досвід та професійні знання персоналу у сфері надання логістичних послуг, адже навіть припустити те, що три працівника (включаючи директора) можуть забезпечити обслуговування комплексу споруд загальною площею 20 908,6 кв.м. для надання професійних логістичних послуг неможливо.

Більш того, дані обставини підтверджуються і тим, що згідно відповідної інформації податкової в подальшому ТОВ "Крупенія" було заповнено штат найманих працівників у кількості 45 людей (за даними четвертого кварталу 2016 року) саме за рахунок звільнених з ТОВ "ТЛК "Арктика" працівників, в т.ч. колишнього директора - ОСОБА_5 (відповідні обставини підтверджуються збіганням ідентифікаційних кодів працівників), яких ТОВ "Крупенія" почало приймати на роботу лише з 02.08.2016.

Тобто, на дату, визначену як дата укладення Договору (26.07.2016), ТОВ "Крупенія" не мало в своєму розпорядженні досвіду та професійних знання персоналу у сфері надання логістичних послуг, а у ТОВ "ТЛК "Арктика" в свою чергу була відсутня необхідність в отриманні такого вкладу (персоналу), адже останнє самостійно мало в своєму штаті 42 працівника, які забезпечували здійснення ним господарської діяльності на базі належного такому товариству майна.

При цьому, тотожність складу найманих представників сторін (ТОВ "ТЛК "Арктика" станом на 26.07.2016 та ТОВ "Крпенія" станом на сьогоднішній день) фактично свідчить про те, що останні були звільненні з ТОВ "ТЛК "Арктика" виключно для можливості забезпечення внесення ТОВ "Крупенія" свого вкладу у спірну спільну діяльність, потреба в чому у ТОВ "ТЛК "Арктика" станом на 26.07.2016 (дата Договору) матеріалами справи не підтверджується.

З огляду на викладене вбачається, що на момент укладення Договору у відповідача 1 був відсутній в наявності визначений умовами Договору його вклад як учасника, а саме: відсутні будь-які майнові права на електропостачальне обладнання та власні наймані працівники, які б мали досвід та професійні знання в сфері надання логістичних послуг, а у ТОВ "ТЛК "Арктика" була відсутня необхідність в отриманні таких активів для провадження своєї господарської діяльності.

Отже, матеріалами справи не підтверджується, що при створенні спільної діяльності за Договором ТОВ "Крупенія", виступаючи її учасником могло внести зі свого боку визначений умовами такого договору вклад, в той же час, в силу приписів п.п. 5.1-5.6, 8.1 Договору отримало право розпорядження, користування належним ТОВ "ТЛК "Арктика" нерухомим майном із виникненням обов'язку утримання такого майна, оплати коштів на користь останнього та переоформлення на себе договорів постачання комунальних послуг.

Тобто, за наслідками вчинення Договору ТОВ "Крупенія" отримало право користування спірним нерухомим майном та здійснювати заходи щодо його утримання, у тому числі розпоряджатися таким майном на власний розсуд, що фактично відповідає встановленим в законодавстві ознакам правовідносин оренди та нівелює існування між сторонами правовідносин спільної діяльності, адже взамін отриманих прав окрім обов'язку сплачувати кошти на користь власника відповідного майна ТОВ "Крупенія".

Більш того, з наявних в матеріалах справи банківських виписок з рахунків сторін вбачається, що найбільшими споживачами відповідних послуг (орендарями належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна) як до укладення Договору, так і після залишилися одній й ті ж самі особи, які щомісячно до 26.07.2016 (дата укладання Договору) перераховували кошти в якості сплати орендних платежів та оплати супроводжуючих послуг на користь ТОВ "ТЛК "Арктика", а після вказаної дати (з кінця серпня 2016 року) почали перераховувати відповідні кошти з аналогічними призначеннями вже на користь ТОВ "Крупенія".

Тобто, за наслідками вчинення спірного Договору фактично не змінилося навіть коло споживачів господарської діяльності на базі належного ТОВ "ТЛК "Арткика" майна.

Отже, встановлені судом в сукупності обставини, а саме те, що: Договір датовано датою за два дні до звільнення особи, яка від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" підписала його; факти недобросовісності такої особи у виконанні покладених на неї обов'язків як керівника ТОВ "ТЛК "Арктика" були встановлені судовими рішеннями; на вказану дату у ТОВ "Крупенія" не було в наявності активів, визначених як його вклад в спільну діяльність, (зокрема, штату працівників); у ТОВ "ТЛК "Арктика" була відсутня необхідність в отриманні таких активів (існування власного штату професійних найманих працівників) та взагалі відсутня необхідність у створенні спільної діяльності з метою надання логістичних послуг на базі свого майна, адже відповідна діяльність вже існувала та забезпечувала надходження коштів, в той час як за умовами Договору надходження таких коштів зменшується на 90% на користь відповідача 1; звільнення працівників ТОВ "ТЛК "Арктика" через сім днів після дати Договору фактично зумовлено необхідністю їх наймання ТОВ "Крупенія" для здійснення діяльності на базі належного позивачу майна; визначення вартості права користування майном позивача протягом десяти років в розмірі в 333 рази менше ніж вартість такого майна (визначена за оцінкою експерта при передачі його в іпотеку відповідачу 2), підтверджуються правомірність посилань позивача на те, що фактичною метою укладення Договору було виключно передання належного майна ТОВ "ТЛК "Арктика" в користування ТОВ "Крупенія", тобто, відповідні правовідносини носять характер правовідносин оренди.

Крім того, суд відзначає, що перебування електропостачального обладнання у володінні іншої особи не виключає можливості ТОВ "ТЛК "Арктика" на укладення правочину про спільне використання такого обладнання з встановлення фіксованої ставки за оплату користування ним з метою забезпечення подальшого здійснення своєї господарської діяльності на базі належного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

З огляду на викладені обставини вбачається, що правовідносини сторін, які скалилася за наслідком вчинення Договору носять характер правовідносин оренди нерухомого майна, тобто, було вчинено з метою приховування договору оренди належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна, а відтак, оскаржуваний договір є удаваним.

Згідно із ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, враховуючи встановлення судом обставин удаваності Договору, який приховує правочин оренди нерухомого майна, то до спірних відносин сторін підлягають застосуванню в т.ч. положення Глави 58 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 13.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 10 (десяти) років з можливістю продовження на такий самий період, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення його дії не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до завершення строку дії Договору.

Тобто, згідно Договору позивачем було передано в користування відповідачу 1 комплекс будівель, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а, земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, строком на 10 (десять) років.

В той же час, такий Договір складено в простій письмовій формі, а сторонами було повідомлено, що його нотаріальне посвідчення не здійснювалося.

Частиною 1 ст. 220 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, враховуючи, що оскаржуваний Договір фактично є правочином оренди нерухомого майна строком на 10 років, однак всупереч положенням ст. ст. 793 Цивільного кодексу України він не був нотаріально посвідчений, то в силу приписів ст. 220 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Згідно із абз. 2, 3 п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

З огляду на викладене, враховуючи існування між сторонами спору щодо дійсності Договору суд, не зважаючи на його нікчемність в силу закону, знаходить вимоги позивача про визнання Договору недійсним в судовому порядку обґрунтованими та правомірними.

При цьому, суд відзначає, що незважаючи на існування самодостатньої підстави для задоволення позову в частині визнання Договору недійсним (встановлення його нікчемності) з метою повного та всебічного розгляду спору дослідити посилання позивача на порушення при укладенні Договору приписів ст.ст. 3, 42, 43, 44 Господарського кодексу України, ст.ст. 84, 92, 237, 238 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Згідно із ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Положеннями статті ст. 44 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

У відповідності до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Отже, виконуючи покладені на особу, яка діє від імені юридичної особи (в т.ч. директор), обов'язки остання зобов'язана діяти виключно в інтересах такого товариства, добросовісно і розумно реалізовувати отримані цивільні права з метою дотримання встановлених законодавством принципів здійснення господарської діяльності.

Як встановлено судом наслідком вчинення Договору стала передача в користування ТОВ "Крупенія" з правом повного розпорядження та управління (в т.ч. передачі в подальшу оренду) належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна із виникненням у відповідача обов'язку по сплаті на користь позивача коштів у розмірі 10% від отриманого за наслідками розпорядження таким майном прибутку, а в подальшому (через сім днів) перехід всіх найманих працівників ТОВ "ТЛК "Арктика" до ТОВ "Крупенія" для провадження на базі такого майна господарської діяльності з надання логістичних послуг.

При цьому, із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що до укладення Договору ТОВ "ТЛК "Арктика" мала постійний щомісячний дохід від надання в оренду належного такому товариству майна та надання супроводжуючих послуг, що постійно оплачувалися контрагентами такого товариства, а вартість спірного майна товариства, право користування яким було передано за Договором на 10 років за ціною в 900 тис.грн., зокрема, на кінець 2014 року згідно оцінки в іпотечному договорі, становила близько 300 млн.грн.

Тобто, має місце обставин за яких ТОВ "ТЛК "Арктика" маючи у власності діючий комплекс будівель для надання логістичних та пов'язаних з передачею в оренду їх приміщень послуг, досвідчений персонал для професійного надання таких послуг передає відповідне право розпорядження таким майном з метою провадження тієї ж діяльності ТОВ "Крупенія" з послідуючим звільненням всіх своїх працівників для можливості наймання їх останнім з метою забезпечення провадження такої діяльності від чого отримує в замін лише 10% доходу.

Із тексту Договору вбачається, що від імені ТОВ "ТЛК "Арктика" такий правочин було вчинено директором ОСОБА_5, який в послідуючому (після свого звільнення через два дні від встановленої дати укладення Договору) також став найманим працівником ТОВ "Крупенія".

Отже, користуючись своїми повноваженнями як директор ТОВ "ТЛК "Арктика" ОСОБА_5 фактично відмовився від можливості отримання товариством 90% прибутку від провадження діяльності з надання логістичних послуг на базі належного такому товариству майна та передачі його в оренду на користь ТОВ "Крупенія".

Доказів уповноваження директора ТОВ "ТЛК "Арктика" ОСОБА_5 на вчинення таких дій вищим органом управління товариством - загальними зборами учасників, матеріали справи не містять.

В той же час, із наявних в матеріалах справи банківських виписок з рахунків ТОВ "Крупенія", а саме: рахунку №3931, відкритому в ПАТ "Банк Восток", рахунку №8001, відкритому в ПАТ "ДІВІ Банк", вбачається, що за період серпень 2016 року - лютий 2017 року ТОВ "Крупенія" отримало в якості оплати за оренду спірного майна грошові кошти у загальному розмірі 13 322 059,05 грн.

При цьому, доказів того, що ТОВ "Крупенія" здійснювало будь-які поліпшення чи модернізацію спірного майна матеріали справи не містять, а основними орендарями (платниками таких коштів) виступають ті ж самі особи, які в свою чергу до укладення Договору аналогічно щомісячно сплачували відповідні кошти на рахунок ТОВ "ТЛК "Арктика".

Таким чином, має місце порушення керівником ТОВ "ТЛК Арктика" при укладенні Договору положень ст.ст. 3, 42, 43, 44 Господарського кодексу України та ст.ст. 84, 92 Цивільного кодексу України, оскільки безпідставна відмова від отримання товариством прибутку за наслідками здійснення своєї господарської діяльності не може свідчити про те, що такі дії було вчинено в інтересах товариства, добросовісно і розумно чи були спрямовані на досягнення мети господарської діяльності товариства, що в силу приписів ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є самостійною підставою для визнання Договору недійсним.

Аналогічний правовий висновок щодо наслідків вчинення правочину, який зумовив втрату підприємством можливості отримати прибуток від здійснення своєї господарської діяльності, міститься в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 №3-304гс16.

Посилання позивача на існування обставини зловмисної домовленості представників сторін при вчиненні Договору як підставу для визнання його недійсним судом не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідачів коштів суд відзначає наступне.

Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Враховуючи встановлення судом недійсності Договору, що свідчить про його незаконність з моменту його вчинення, то правові підстави для набуття і користування відповідачем 1 належним ТОВ "ТЛК "Арктика" майном були відсутні, однак доказів повернення такого майна на користь останнього матеріали справи не містять.

В той же час, як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи банківських виписок за час користування ТОВ "Крупенія" належним ТОВ "ТЛК "Арктика" майном відповідачем 1 було отримано доходи у загальному розмірі 13 322 059,05 грн. в якості коштів за передачу відповідного майна в оренду.

Таким чином, враховуючи факт безпідставного користування відповідачем 1 майном позивача з моменту укладення Договору по сьогоднішній день (доказів зворотного матеріали справи не містять) та отримання доходів у цей період у загальному розмірі 13 322 059,05 грн. від здачі його в оренду, то в силу наведених положень чинного законодавства України позовні вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" про стягнення з ТОВ "Крупенія" грошових коштів у розмірі 55 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

В частині позовної вимоги про стягнення відповідних коштів з відповідача 2 суд відзначає, що позивачем не доведено існування відповідної згоди Ощадбанку на укладення Договору, якою обґрунтовується звернення з відповідної вимогою до суду про стягнення таких коштів з останнього, а тому правові підстави для її задоволенні відсутні.

За таких обставин, позов ТОВ "ТЛК "Арктика" підлягає частковому задоволенню з визнанням Договору недійсним та стягненням з ТОВ "Крупенія" на користь ТОВ "ТЛК "Арктика" грошових коштів у розмірі 55 000,00 грн.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір про спільну діяльність від 26.07.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крупенія".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" (08160, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Гатне, вул. Радянська, 4; ідентифікаційний код 40240393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (04086, м. Київ, вул. О.Теліги, 41; ідентифікаційний код 37075024) грошові кошти за безпідставне використання майна у розмірі 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 400 (дві чотириста) грн. 00 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.04.2017

Суддя В.П. Босий