донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.04.2017 справа №908/458/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін: від прокуратури: від відповідача 1: від відповідача 2: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 посвідчення №028256 від 15.08.2014р. не зявився ОСОБА_5 за договором про надання правової допомоги № б/н від 24.06.2016р. Заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя
на ухвалу господарського судуЗапорізької області
від про 09.03.2017 р. повернення позовної заяви
у справі№ 908/458/17 (суддя Носівець В.В.)
за позовомЗаступника прокурора Запорізької області начальник управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, м. Запоріжжя
до відповідачів:1. Комунальної установи Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя, м. Запоріжжя 2. Товариства з обмеженою відповідальністю Хліб Токмака, м. Токмак, Запорізька область
провизнання недійсним рішення тендерного комітету про визнання переможцем процедури відкритих торгів із закупівлі хлібопродуктів та про намір укласти з ТОВ Хліб Токмака договору, яке оформлено протоколом № 22 від 14.02.2017 р.; про визнання недійсним договору № 35/30 від 27.02.2017 р. про закупівлю товару

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.03.2017р. позовну заяву Заступника прокурора Запорізької області начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, м. Запоріжжя повернуто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Оскаржувана ухвала господарського суду Запорізької області від 09.03.2017р. у справі №908/458/17 мотивована тим, що позовні матеріали не містять доказів дотримання прокурором вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України стосовно форми позовної заяви, оскільки у позовній заяві не зазначено, що даний позов подано в інтересах держави. Посилаючись на те, що невизначення прокурором позивача, тобто, органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах порушує норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позовної заяви Заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя на підставі п.1. ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Заступник прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя не погоджуючись з вказаною ухвалою господарського суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.03.2017р. скасувати, справу №908/458/17 направити для розгляду господарським судом Запорізької області.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що чинним законодавством не надано повноважень державним органам щодо звернення до суду з позовними заявми про визнання недійсними рішення тендерного комітету та договорів, укладених за результатами проведених процедур закупівель у разі виявлення порушень вимог чинного законодавства, а тому у звязку з виявленими порушеннями інтересів держави під час проведення процедур закупівель та за відсутності органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурором подано відповідну позовну заяву. На підставі викладеного, скаржник вважає, що останнім не порушено вимоги статей 54, 63 Господарського процесуального кодексу України, отже, підстави для повернення позовної заяви без розгляду відсутні.

Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу суду та передати справу на розгляд до господарського суду Запорізької області.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні надав усні заперечення стосовно доводів, викладених у апеляційній скарзі та вважав ухвалу господарського суду Запорізької області законною та обгрунтованою.

Представник відповідача 1 наданими йому правом не скористався, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами з огляду на те, що нез'явлення в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи та враховуючи 15-ти денний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановлений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржувану ухвалу в повному обсязі.

Статтею 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи заявника апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду є законною та обґрунтованою з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що Кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., Україна взяла на себе зобов'язання з забезпечення права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 зазначеної Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з принципу верховенства права, а також положень ст. ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист господарських прав і інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках та порядку встановлених законом.

Зокрема, ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно з абзацом четвертим частини першої та частиною другою статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень, зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді. У разі невиконання такої вимоги подана ним позовна заява підлягає поверненню в порядку, встановленому статтею 63 названого Кодексу. (ч. 3 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 23.03.2012р.).

У ч.1 ст.29 Господарського процесуального кодексу України та п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України також передбачений обов'язок щодо зазначення в позовній заяві вищезазначених обставин.

Тобто, нормами чинного законодавства (ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 2, 29, 54 Господарського процесуального кодексу України) прямо передбачений імперативний обов'язок прокурора при поданні позову обґрунтувати як наявність підстав для представництва в суді законних інтересів держави, так і неможливість здійснення або фактичне нездійснення захисту цих інтересів.

При цьому, відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідні повноваження органу місцевого самоврядування визначаються з огляду на вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У поданій позовній заяві прокурором зазначено, що підставою, яка обумовила необхідність звернення до суду за захистом майнових інтересів держави є те, що на даний час відсутній субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави у разі порушення органами державної влади, місцевого самоврядування чи іншим субєктом владних повноважень, законодавства про здійснення державних закупівель під час проведення процедур закупівель.

Дослідивши матеріали позовної заяви, колегією суддів встановлено, що прокурор просить визнати недійсним рішення тендерного комітету, оформлене протоколом № 22 від 14.02.2017 р. та визнати недійсним договір № 35/30 від 27.02.2017 р. про закупівлю товару, укладений між Комунальною установою Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя та Товариством з обмеженою відповідальністю Хліб Токмака.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 15.02.2017р., засновником відповідача 1 визначено Запорізьку міську раду.

Отже, Комунальна установа Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя, м. Запоріжжя є бюджетною установою, її власником є територіальна громада м.Запоріжжя, яка реалізує свої повноваження через Запорізьку міську раду, оскільки кошти, за рахунок яких передбачено закупівлю у Товариства з обмеженою відповідальністю Хліб Токмака хлібобулочних виробів, є коштами місцевого бюджету та виділялись Запорізькою міською радою.

Таким чином, висновок апелянта про відсутність у розглядуваному випадку належного органу владних повноважень та права у останнього ініціювати відповідний позов жодною мірою не спростовує наведених законодавчих приписів про право на позов відповідної особи на захист державних інтересів у сфері її повноважень.

Відтак, набуття прокурором статусу позивача в розглядуваній справі в межах правовідносин, у розумінні ст.29 Господарського процесуального кодексу України, які безпосередньо передбачають участь Запорізької міської ради у такій якості, обумовлює висновок про неналежного позивача, оскільки у розглядуваному випадку прокурором безпідставно зазначено, що орган, який може вважатися належним позивачем у даній справі - відсутній.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Запорізької області від 09.03.2017р. у справі №908/458/17 є обґрунтованою та законною, тому залишає зазначену ухвалу без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. 54, 63, 75, 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області, м. Запоріжжя на ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.03.2017р. у справі №908/458/17 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.03.2017р. у справі №908/458/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: Д.О. Попков

ОСОБА_3