ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 р. Справа № 909/194/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Кричовському Р. М., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом "ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН" (HYUNDAI CORPORATION) до приватного підприємства "ПСВ-ІФ" та приватного підприємства "ВЛАД-ВІНД" про зняття арешту з майна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_2 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

"ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН" (HYUNDAI CORPORATION) звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП "ПСВ-ІФ" (відповідач-1) та ПП "ВЛАД-ВІНД" (відповідач-2) про звільнення з-під арешту торгово-офісних приміщень загальною площею 1 736,1 кв. м., що зазначені у плані літерою "А", за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Тринітарська, буд. 7А, що був накладений постановою ВП № 53231751 від 10 січня 2017 р. головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення його законних прав, як іпотекодержателя щодо майна, на яке накладено арешт в межах провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого з ПП "ПСВ-ІФ" на користь ПП "ВЛАД-ВІНД" стягнуто кошти в сумі 200 000 грн.

13 лютого 2017 р., суд порушив провадження у справі № 909/194/17, призначив її до розгляду в засіданні на 28 лютого 2017 р., до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів залучив ОСОБА_2 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

28 лютого 2017 р., розгляд справи суд відклав на 21 березня 2017 р.

20 березня 2017 р., суд отримав від третьої особи відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 міський відділ ДВС просить розглянути справу на розсуд суду без участі його представника.

21 березня 2017 р., розгляд справи суд відклав на 06 квітня 2017 р.

Представники відповідачів в жодне судове засідання не з'явились, відзиву на позов суду не надіслали. Про час та місце судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема Іззетов проти України, Пискал проти України, Майстер проти України, Субот проти України, Крюков проти України, Крат проти України, Сокор проти України, Кобченко проти України, Шульга проти України, Лагун проти України, Буряк проти України, ТОВ ФПК ГРОСС проти України, Гержик проти України суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02.09.2010, Смірнова проти України від 08.11.2005, Матіка проти Румунії від 02.11.2006, Літоселітіс проти Греції від 05.02.2004 та інші).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України).

За наведених обставин, керуючись положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, положеннями ст. 69 ГПК України про строки вирішення спорів господарським судом, подальше відкладення розгляду справи суд визнав недоцільним і, згідно з вимогами ст. 75 ГПК України, розглянув справу по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

13 листопада 2015 р., між "ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН" (HYUNDAI CORPORATION) (позивач) та ТОВ "Компанія Рона" (боржник) був укладений контракт про сплату боргу № HDC-JH01, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ "Компанія Рона" підтвердило заборгованість перед позивачем у розмірі 3 388 118,25 доларів США та 1 242 176,50 Євро; а 11 травня 2016 р. ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН та ТОВ "Компанія Рона" уклали Додатковий договір № 1 до Котракту про сплату боргу, відповідно до якого заборгованість ТОВ "Компанія Рона" перед позивачем склала 4 390 053,75 доларів США та 1 242 176,50 Євро.

В п. 3.1 Додаткового договору № 1 сторони передбачили, що зобов'язання боржника за цим договором забезпечується договорами поруки та іпотеки, які повинні бути укладені між кредитором і поручителями боржника в день укладення цього договору.

Погашення заборгованості за Контрактом про сплату боргу має здійснюватись відповідно до графіку виплати боргу, що є Додатком № 1А до цього Контракту.

Так, на виконання зазначених умов Додаткового договору № 1, 11 травня 2016 р., між ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН (позивач, іпотекодержатель) та ПП "ПСВ-ІФ" (відповідач-1, іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 672, 673.

За умовами зазначеного Договору, відповідач-1 передав належне йому на праві власності нерухоме майно в іпотеку позивачу, а саме: торгово-офісні приміщення загальною площею 1 736,1 (одна тисяча сімсот тридцять шість цілих одна десята) кв. м., що зазначені у плані літерою "А", за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Тринітарська, буд. 7А (сім "А"), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.

Відповідно до п. 7 Договору іпотеки, вартість іпотечного майна складає 15 189 000 грн.

Згідно з п. 24 Договору іпотеки, у разі порушення умов Основного договору й/або умов даного Договору іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов'язки письмову вимогу (рекомендаційного листа з повідомленням про вручення та зміст) про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога виконання порушеного зобов'язання протягом не менш ніж 30 днів і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

10 січня 2017 р., головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № 2, вчиненого 10 січня 2017 р. приватним нотаріусом ОСОБА_5 про стягнення з ПП "ПСВ-ІФ" на користь ПП "ВЛАД-ВІНД" (відповідач-2) 200 000 грн та відповідною постановою наклав арешт на майно боржника ПП "ПСВ-ІФ", що є предметом договору іпотеки від 11 травня 2016 р., укладеного між ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН та ПП "ПСВ-ІФ".

Позивач звернувся до суду із позовом про звільнення з-під арешту майна, що було передане йому відповідачем-1 в іпотеку, оскільки як зазначає позивач, такий арешт порушує його права як іпотекодержателя, зокрема, право звернути стягнення на предмет іпотеки; яке виникло у позивача 30 грудня 2016 р.

Отже, предметом даного спору є звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 6 ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з частинами 1, 3, 6 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частин 1, 6 ст. 20 Закону України "Про заставу", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

За змістом частин 2, 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя у зв`язку із невиконанням боржником зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

За змістом ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, з урахуванням статей 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ст. 1 ГПК України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 ГПК України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідачів.

На підставі викладеного, заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки накладення оскаржуваного арешту на іпотечне майно перешкоджає позивачу як іпотекодержателю реалізувати своє пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Крім того, суд враховує ті обставини, що арешт державним виконавцем було накладено на майно орієнтовною вартістю понад 15 мільйонів грн (як видно із змісту іпотечного договору) з метою виконання вимог в сумі 200 000 грн.

Також, суд звертає увагу і на те, що виконавчий напис нотаріуса про неоплату за векселем було вчинено 04 січня 2016 р., при цьому сам вексель був емітований 21 грудня 2016 р., що суперечить вимогам закону.

Витрати по сплаті судового збору, згідно з положеннями ст. 49 ГПК України, суд покладає на відповідачів.

Керуючись статтями 49, 82 - 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити;

зняти арешт з торгово-офісних приміщень загальною площею 1 736,1 (одна тисяча сімсот тридцять шість цілих одна десята) кв. м., що зазначені у плані літерою "А", за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Тринітарська, буд. 7А (сім "А"), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01, що накладений постановою про арешт майна боржника ВП № 53231751 від 10 січня 2017 р. головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_4;

з приватного підприємства "ПСВ-ІФ" (76018, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 34083996) на користь "ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН" (HYUNDAI CORPORATION) (25, Юлгок-ро 2 гіл, Джонг-гу, Сеул, Корея (25, Yulgok-ro 2-gil, Jongno-gu, Seoul, Korea)) стягнути 800 (вісімсот) грн судового збору;

з приватного підприємства "ВЛАД-ВІНД" (76009, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код 25067169) на користь "ХЮНДАЙ КОРПОРЕЙШН" (HYUNDAI CORPORATION) (25, Юлгок-ро 2 гіл, Джонг-гу, Сеул, Корея (25, Yulgok-ro 2-gil, Jongno-gu, Seoul, Korea)) стягнути 800 (вісімсот) грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ткаченко І. В.

Повне рішення складено 11.04.17