РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017Справа №910/782/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна"

про стягнення збитків в розмірі 187 676,20 грн.

Представники сторін:

від позивача: Юренко О.Б. - представник за довіреністю № 75/5-14 від 13.05.2014 р.;

від відповідача: Любченко А.В. - представник за довіреністю б/н від 11.08.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" про стягнення збитків в розмірі 187 676,20 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.09.2015 року між ним та відповідачем укладено договір транспортного експедирування №ДКМ-122.

Відповідно до заявки від 08.12.2015р. №ЗКМ-2090, відповідач повинен був надати транспортні-експедиторські послуги з організації та забезпечення перевезення двох шин у контейнері 40 ОТ по маршруту FOB-Savannah, United States - Комсомольськ, Полтавська область, Україна. Строки по заявці: 02.12.2015р. завантаження шин в порту Savannah, США, 07.01.2016р. - прибуття вантажу в порт м. Одеса, Україна, доставка в м. Комсомольськ - орієнтовно 11.01.2016 року.

Проте, вантаж в м. Комсомольськ, Полтавської області поставлено 25.02.2016 року.

На думку позивача, простій контейнера в порту стався з вини відповідача, у зв'язку з чим він звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача спричинених збитків на загальну суму 187 676,20 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.01.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.02.2017 р.

31.01.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав заперечення на позовну заяву.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не заперечував проти даного клопотання.

Представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 18.01.2017 р.

В судовому засіданні оголошено перерву до 20.02.2017 року.

В судовому засіданні 20.02.2017 року представники позивача подали додаткові докази по справі. Оголошено перерву до 06.03.2017 року.

В судовому засіданні 06.03.2017 р. представники позивача подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Представники позивача надали суду додаткові докази по справі.

Суд зобов'язав представників позивача надати суду докази отримання рахунку на оплату.

Суд зобов'язав представника відповідача надати суду докази листування сторін.

В судовому засіданні оголошено перерву до 27.03.2017 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.03.2017 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

20.03.2017 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва сторони подали письмові пояснення по справі та документи по справі.

В судовому засіданні 27.03.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

30.09.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" (експедитор) укладено договір транспортного експедирування №ДКМ-122.

Відповідно до п.1.1 договору експедитор зобов'язується за плату та за рахунок клієнта надати транспортно-експедиторські послуги по організації та забезпеченню перевезення експортних та/або транзитних вантажів клієнта, які слідують по території України та інших держав.

Згідно з п.1.2 договору, спеціальні умови організації перевезення (найменування вантажу, особливості вантажу, маршрут, вартість перечення, строки та ін.) можуть обумовлюватися сторонами в додаткових письмових угодах до даного договору або шляхом офіційної переписки, відправленої та отримуваної наручно або за допомогою поштового обігу, а також дублюванням такої переписки по факсу та/або електронною поштою.

Відповідно до п.1 статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до заявки №ЗКМ-2090 від 08.12.2015 року до договору на транспортно-експедиторські послуги №ДКМ-122 від 30.09.2015 року позивач замовив у відповідача перевезення вантажу: дві шини Firestone 53,5 габаритні розмірі 1-ї шини: зовнішній діаметр - 3962мм, ширина профілю 1249 мм, вага - 5660 кг, маршрут перевезення: FOB-Savannah, United States - Комсомольськ, Полтавська область, Україна, строк доставки: ЕТА в порт Одеси: 07.1.16, доставка до Комсомольська: орієнтовно 11.01.16, загальна вартість послуг складає 4 283,00 дол. США. Оплата 3 000,00 дол. США в день прибуття контейнера в порт призначення + 987,00 дол. США в день розвантаження контейнера на складі одержувача + 296,00 дол. США компенсація додаткових послуг.

Як зазначено позивачем, 02.12.2015 року шини завантажили на борт судна в порту Savannah, США.

07.01.2016 року вантаж доставлений у порт м. Одеси.

08.01.2016 року після проходження митного контролю в Одеській митниці, відповідач отримав дозвіл на вивантаження шин.

З 07.01.2016 року по 23.02.2016 року відкритий контейнер з шинами №ZCSU4019302 перебував на контейнерній площадці дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса.

25.02.2016 року - вантаж поставлено в м. Комсомольськ, Полтавська область.

Протягом терміну починаючи з 08.01.2016 року по 23.02.2016 року позивач сплатив за зберігання вантажу на контейнерній площадці дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса та за демередж контейнеру №ZCSU4019302 кошти в загальній сумі 187 676,20 грн. а саме:

- на підставі рахунку відповідача від 17.02.2016р. №2090-1 позивач здійснив оплату в розмірі 61 980,50 грн. (без ПДВ) штрафних санкцій за простій контейнера №ZCSU4019302 (демередж) за період 07.01.2016р. по 19.02.2016р. (платіжне доручення від 18.02.2016р.№1000);

- на підставі рахунку від 19.02.2016р. №2090-2 позивач здійснив оплату в розмірі 8 712,00 грн.

(без ПДВ) демереджу (штраф за простой в морському порту) за контейнер №ZCSU4019302 згідно з рахунком №0014198 компанії ЗІМ за період 20.02.2016 року - 23.02.2016 року (платіжне доручення від 19.02.2016р. №1041);

- на підставі рахунку від 22.02.2016 року №2090-5 позивач здійснив оплату в розмірі 116 983,70 грн. (в т.ч. ПДВ на суму 19 497,28 грн.) за попереднє зберігання вантажу на терміналі дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса з 08.01.2016р. по 22.02.2016р. (платіжне доручення від 22.02.2016р. №1088).

Оскільки, на думку позивача, простій контейнера в порту стався з вини відповідача, тому позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача збитків в сумі 187 676,20 грн.

Як встановлено судом, вантаж прибув до порту м. Одеси 07.01.2016 року.

Відповідно до п.4.1 догвоору, плата експедитору та витрати розраховуються експедитором по кожному конкретному перевезенні та узгоджується з клієнтом шляхом обміну листами поштою, з їх дублюванням по факсу та/або електронній пошті. Після узгодження клієнтом розміру плати та витрат експедитора, останнім оформлюється та направляється клієнту відповідні рахунки для оплати.

Оплата рахунків експедитора здійснюється клієнтом протягом 5-ми (семи) банківських днів від дати виставлення акту виконаних робіт, при цьому акт повинен бути направлений клієнту по факту чи електронній пошті в день його виставляння (п.4.3 договору).

В матеріалах справи наявний акт надання послуг №2090 від 07.01.2016 року на суму 76 583,48 грн., який підписаний сторонами 07.01.2016 року.

Про знаходження вантажу в морському торгівельному порту м. Одеси відповідачем повідомлено позивача електронним листом від 11.01.2016 року.

Проте, в порушення умров договору та заявки, фактично оплата за послуги міжнародного перевезення та транспортно-експедиторські послуги в розмірі 76 583,48 грн. здійснено вілповідачем аж 10.02.2016 року.

Листом №020 від 15.01.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що 11.01.2016 року ним отримано лист від вашої компанії про виявлені помилки в Сертифікаті, Інвойсі і Пакувальному листі. По вашому запиту для вирішення даного питання нами було надано лист №014 від 12.01.2016, де було вказано конкретні дані, що мають бути відображені в товаросупровідних документах. Помилки в товаросупровідних документах спричинили затримку контейнера в порту, зокрема, АД ми отримали 13.01.2016 року.

Листом №375/01-16 від 29.01.2016 року позивач повідомив відповідача про те, що він залучає іншу сторонню транспортну компанію для виконання послуг з доставки вантажу.

У відповідь, листом вих. №091 від 01.02.2016 року відповідач зазначив, що не заперечує проти рішення позивача щодо доставки до м. Комсомольськ вантажу іншим експедитором. Проте, зазначив, що для подальної організації перевезення необхідно: оплаттити вартість постлуг ТОВ «Мейнфрейт Україна» в сумі 3 220,00 дол. США транспортування вантажу ТОВ «Єристівський ГЗК» до терміналу в м. Одесі. З урахування того, що ТОВ «Мейнфрейт Україна» компенсує зберігання контейнера з вантажем «Єристівський ГЗК» на терміналі за період з 14.01.2016р. по 20.01.2016 року, оплатити вартість зберігання контейнера з вантажем за період з 08.01.2016р. по 13.01.2016р. та з 21.01.2016р. по 01.02.2016р. на загальну суму 1320 дол. США. Беручи до уваги, те що лінія ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД.» надала 14 календарних днів, вільних дементажу, при цьому: контейнер з вантажем «Єристівського ГЗК» прибув в порт м. Одеси 07.01.2016р., ПД номер був наданий ТОВ «Єристівський ГЗК» 14.01.2016р., строк дії доручення ТОВ «Єристівський ГЗК» на ТОВ «Мейнфрейт Україна» сплив 20.01.2016р., внаслідок чого з цієї дати ТОВ «Мейнфрейт Україна» позбавлено можливості організувати вивезення вантажу з терміналу, оплатити демередж контейнера нарахований з 21.01.2016р., згідно з рахунками лінії. Оплатити вартість навантажувально-розвантажувальних робіт в сумі 296,00 дол. США відповідно до умов заявки №ЗКМ-2090 від 08.12.2015р.

Листом №459/02-16 від 05.02.2016 року позивач повідомив відповідача про те, що прийнято рішення щодо повного виконання зобов'язань компанією ТОВ «Мейнфрейт Україна» згідно умов договору траснпортно-експедиційних послуг №ДКМ-122 від 30.09.2015 року. В свою чергу після прибуття вантажу в м. Комсомольськ ТОВ «Єристівський ГЗК» гарантує оплату ТОВ «Мейнфрейт Україна» з наступними сумами: 3 220 дол. США за транспортування вантажу до терміналу м. Одеса, 296,00 дол. США за вантажувально-розвантажувальні роботи. В звязку з тим, що по теперішній час виникли додаткові витрати пов'язані з зберіганням в порту та демереджу контейнера, ТОВ «Єристівський ГЗК» пропонує наступний розподіл фінансових зобовязань за даними витратами: вартість додаткових витрат, що будуть сплачені ТОВ «Єристівський ГЗК»: оплата зберігання та демереджу за період з 08.01.2016р. по 13.01.2016р., вартість додаткових витрат, що будуть сплачені ТОВ «Мейнфрейт Україна»: оплата зберігання та демереджу за період з 14.01.2016р. по 29.01.2016р., вартість додаткових витрат, що будуть сплачені ТОВ «Єристівський ГЗК» та ТОВ «Мейнфрейт Україна» в рівних частинах: оплата зберігання та демереджу за період з 29.01.2016р. по дату перевантаження вантажу на трал.

Також, в матеріалах справи наявний лист позивача №655/02-16 від 18.02.2016 року в якому останній гарантував відповідачу відшкодування штрафних санкцій за простій контейнера згідно рахунку ТОВ «Мейнфрейт Україна» №2090-1 від 17.02.2016 року на суму 61 980,60 грн.

Відповідно до рахунку на оплату №2090-1 від 17.02.2016 року на суму 61 980,50 грн. за оплату демереджу (штраф за простой в морськму порту) за контейнер №ZCSU4019302 згідно з рахунком №001498 ЗІМ (за період 07.01.16 - 19.02.2016р.)

Листом вих. №191 від 22.02.20216 року відповідач повідомив позивача про те, що на виконання листа ТОВ «Єристівський ГЗК» №459/02-16 від 05.02.2016 року щодо відновлення співпраці, для подальшої доставки вантажу ТОВ «Єристівський ГЗК» необхідно виконати наступні дії: до 24.02.3016 оплатити вартість зберігання контейнера з вантажем на терміналі ДП «ВПК Україна» за період з 08.01.2016 року по 24.02.2016 року згідно з виставленим рахунком; до 24.02.2016 року оплатити роботи по перевантаженню вантажу з контейнера на автотранспорт на терміналі ДП «ВКП Україна» в м. Одесі згідно з виставленим рахунком та оплатити траснпортно-експедиторські послугив розмірі 770 дол. США.

В матеріалах справи наявний акт надання послуг №2090-5 від 23.02.2016 року підписаний між позивачем та відповідачем в якому зазначено, що виконавцем виконано наступні роботи: попереднє зберігання вантажу на терміналі ДП «ВПК Україна» (морський порт Одеса) з 08.01.2016 року по 22.02.2016 року на суму 116 983,70 грн. Сторони претензій одна до одної по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не мають.

Відповідно до п.3.3.3 договору, права експедитора: отримувати відшкодування своїх витрат, оплату винагороди, а також додаткових витрат, які виникли при виконанні умов даного договору.

Таким чином, оскільки позивачем гарантувалася відповідачу оплата вищезазначених витрати та підписано акти надання послуг з виконання цих робіт без заперечень, тому витрати в розмірі 187 676,20 грн. є додатковими витратами, які виникли при виконання умов договору.

Відповідно до п.5.3 договору, експедитор несе відповідальність за простій контейнера в порту, що стався з його вини, у випадку, якщо вина експедитора підтверджується відповідними документами.

Проте, в матеріалах справи відсутні відповідні документи, що підтверджують вину експедитора.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності. Застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, і вини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Проте, факт правопорушення саме з боку відповідача щодо прав та інтересів позивача суду не доведений.

Відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 187 676,20 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 12.04.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий