ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2017 р. Справа № 911/42/17

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Марценюк О.М.

розглянувши справу № 911/42/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс»,

м. Синельникове, Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Бровари

про стягнення 27256,26 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 51/16-Д від 15.12.2016;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 27256,26 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 601 ОП/КИ від 01.04.2016, в частині своєчасної оплати отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 21611,56 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховані 2820,52 грн. пені, 259,00 грн. грн. 3 % річних та 2835,18 грн. інфляційних втрат.

Разом із позовною заявою, позивачем було подано заяву, про вжиття, на підставі ст. ст. 66, 67 ГПК України, заходів до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кошти у розмірі ціни позову - 27256,26 грн., які обліковуються на розрахункових рахунках відповідача. В обґрунтування своєї заяви, позивач посилається на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобов'язань з оплати існуючої заборгованості.

Ухвалою суду від 11.01.2017 порушено провадження у справі № 911/42/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

31.01.2017 через канцелярію суду від позивача надійшла заява № 81 від 31.01.2017, в порядку ст. 22 ГПК України, в якій позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача заборгованості у розмірі - 1138,30 грн., пеню - 2820,52 грн., 3 % річних - 259,00 грн., інфляційних втрат - 2835,18 грн.

Відповідно до ч. 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 17 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 № 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року», під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, судом розглядуються вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі - 1138,30 грн., пеню - 2820,52 грн., 3 % річних - 259,00 грн., інфляційних втрат - 2835,18 грн.

Ухвалою суду від 01.02.2017, розгляд справи, у звязку із неявкою в судове засідання відповідача був відкладений.

Крім того, розглянувши в судовому засіданні 01.02.2017 заяву позивача, про вжиття, на підставі ст. ст. 66, 67 ГПК України, заходів до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кошти у розмірі ціни позову - 27256,26 грн., суд прийшов до висновку щодо відмови в її задоволенні, з підстав її не доведення.

В судових засіданнях 01.02.2017 та 01.03.2017 представником позивача підтримані позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Відповідач або його представник в судові засідання 01.02.2017 та 01.03.2017 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, проте, як належним чином був повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу щодо ухвал суду від 11.01.2017 та від 01.02.2017. Вимоги ухвал суду від 11.01.2017 та від 01.02.2017 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2016 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений Договір поставки № 601ОП/КИ, відповідно до умов п.п. 1.1, 2.7, 3.2 якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця товар, згідно із замовленням та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину договору, а покупець в свою чергу зобовязався прийняти такий товар та оплатити його вартість. Право власності і ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від постачальника до покупця з моменту, коли товар поставлено покупцеві, і сторони підписали накладну, що засвідчує отримання товару покупцем. Оплата партії товару виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, не пізніше 90 календарних днів з моменту поставки товару.

Умовами п. 8.1 договору визначено, що договір укладений строком до 31.10.2017.

Позивач, належним чином виконав взяті на себе, згідно з умовами договору зобовязання, поставивши відповідачу товар, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні № 7637 від 25.06.2016 на суму 30348,66 грн., № 8078 від 07.07.2016 - 2983,32 грн., № 8169 від 13.07.2016 - 8074,80 грн.

Відповідні видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку представником позивача та відповідачем, а також скріплені печатками та штампами обох сторін.

Поставка товару позивачем, підтверджується також наявними в матеріалах справи товаро-транспортними накладними, згідно з якими позивачем відправлено, а відповідачем одержано товар, зокрема, алкогольні напої.

Претензій щодо якості чи кількості отриманої продукції від відповідача не надходило.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково, в сумі 20473,26 грн. Крім того, відповідачем здійснено часткове повернення товару за видатковою накладною № 7637 від 25.06.2016 на суму 19795,22 грн. Таким чином, вартість товару в сумі 1138,30 грн., залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не забезпечив участі представника у судових засіданнях, письмових пояснень чи доказів повної оплати отриманого товару не надав, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем грошових зобовязань за договором з оплати вартості товару, що отриманий від позивача.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач, на підставі п. 3.5 договору, просить суд стягнути з відповідача 2820,52 грн. пені, нарахованої за сукупний період з 26.09.2016 по 27.12.2016, з урахуванням часткових оплат відповідачем вартості товару та його повернення.

Умовами п. 3.5 договору визначено, що за несвоєчасну оплату товару покупець, на вимогу постачальника, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочено платежу за кожний день прострочення.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права, враховуючи, що доданий до матеріалів позовної заяви, розрахунок пені є арифметично вірним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 2820,52 грн. пені визнається судом та підлягає задоволенню.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 259,00 грн. 3 % річних та 2835,18 грн. інфляційних втрат, нарахованих за сукупний період з 26.09.2016 по 27.12.2016, з урахуванням часткових оплат відповідачем вартості товару та його повернення

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми права, враховуючи, що розрахунок 3 % річних, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 259,00 грн. 3 % річних визнається судом та підлягає задоволенню.

Проте, здійснивши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що за вірним арифметичним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 1797,49 грн., розраховані судом з урахуванням рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р. «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», за вказаний позивачем період.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, 1, ) 1 138 (одну тисячу сто тридцять вісім) грн. 30 коп. заборгованості, 2 820 (дві тисячі вісімсот двадцять) грн. 52 коп. пені, 259 (двісті пятдесят девять) грн. 00 коп. 3 % річних, 1 797 (одну тисячу сімсот девяносто сім) грн. 49 коп. інфляційних втрат та 1 175 (одну тисячу сто сімдесят пять) грн. 26 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 17.03.2017

Суддя О.О. Христенко