ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа № 925/146/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представник позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

представник відповідача: ОСОБА_2- за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України,

про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про припинення зобовязань за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (далі по тексту рішення - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого ТОВ "Агро-Рось" шляхом подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 21/10 від 21 жовтня 2016 року. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що цей правочин суперечить закону та має бути визнаний недійсним з тих підстав, що: 1) правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, який вчинено шляхом заяви від 21 жовтня 2016 року, не відповідає умовам можливого зарахування, визначеними ст. 601 ЦК України; 2) спірний правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог має наслідком індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку (ТОВ "Агро-Рось") за рахунок коштів банку і, відповідно, порушує визначений вимогами статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до Банку, у зв'язку з чим такий правочин є недійсним на підставі положень статей 203 та 215 ЦК України, частини 1 статті 207 ГК України; 3) спірним правочином порушено пріоритетне право Національного банку України, як заставодержателя, встановлене статтею 572 Цивільного кодексу України та Законом України "Про заставу", яке є абсолютним і захищається законом по відношенню до невизначеного кола осіб, що в свою чергу суперечить вимогам пункту 5 частини 1 статті 602 Цивільного кодексу України, і є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсними в порядку статей 13,15,16, 203 та 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 13 лютого 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 925/146/17, призначено її до розгляду на 02 березня 2017 року, зобовязано сторони подати документи у справу.

27.02.2017 до суду від Національного банку України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він підтримав позовні вимоги позивача та просив повністю їх задовольнити.

Ухвалою суду від 02.03.2017 залучено Національний банк України до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, розгляд справи відкладено на 12 год. 00 хв. 21 березня 2017 року, зобов'язано сторони подати суду документи у справу.

15.03.2017 до Господарського суду Черкаської області надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про припинення зобовязань за кредитним договором, в якій ТОВ "Агро-Рось" просить припинити зобовязання за кредитним договором № 72890-20/12-1 від 01.11.2012, укладеним між ТОВ "Агро-Рось" та ПАТ "Банк "Київська Русь", з тих підстав, що зобов'язання товариства за вказаним кредитним договором припинилися з 25 жовтня 2016, тобто з дати отримання Банком заяви товариства про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі абз. 2 п. 8 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". В обгрунтування зустрічного позову ТОВ "Агро-Рось" вказав, що наявні всі необхідні умови для здійснення такого зарахування, оскільки грошові кошти, за рахунок яких можливо здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, знаходяться на рахунках ТОВ "Агро-Рось", з яких можливе договірне списання коштів для погашення заборгованості Банку за Кредитним договором, вимоги товариства щодо зарахування зустрічних однорідних вимог є правомірними і такими, що передбачені та відповідають п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що є спеціальним Законом і його положення є пріоритетними, та в жодному разі не порушують черговість задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку, встановлену ст. 52 Закону, адже зарахування зустрічних однорідних вимог не передбачає одержання сторонами грошових коштів, а в даному випадку йдеться про переміщення активів у межах одного банку з метою виконання зобов'язань позичальника перед банком та банку перед позичальником.

Ухвалою суду від 16.03.2017 прийнято зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про припинення зобовязань за кредитним договором для спільного розгляду із первісним позовом у справі № 925/146/17.

У Запереченні на позов ТОВ "Агро-Рось" (далі по тексту рішення - відповідач) повністю заперечив проти позовних вимог позивача, вважаючи їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

05.04.2017 представник позивача подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому повністю заперечив проти задоволення зустрічного позову з підстав, викладених у цьому відзиві.

Національний банк України (третя особа у справі) не направив свого представника у судове засідання, не подав суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника НБУ за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні:

представник позивача повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилався на відзив на зустрічний позов та вказав, що зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки спірний правочин про зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає приписам ст. 601 ЦК України, так як згідно п. 1.1.2 Кредитного договору кінцевий термін повернення Кредиту 30 січня 2019 року, тобто строк виконання зобов'язання щодо повернення кредиту не настав, тому припинення зобов'язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог є неможливим; спірний залік зустрічних однорідних вимог передбачає індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку за рахунок коштів банку та порушує встановлений Законом порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку і ставить у нерівне становище інших кредиторів банку; оспорюваним правочином порушено пріоритетне право Національного банку України, як заставодержателя, яке є абсолютним і захищається законом;

представник відповідача, заперечуючи проти задоволення первісного позову, посилалася на доводи і міркування, викладені у письмовому запереченні на позов, підтримала зустрічний позов з підстав, викладених у ньому, просила суд відмовити у задоволенні первісного позову та припинити зобовязання за кредитним договором і стверджувала, що єдиним законом, який допускає та встановлює порядок та вимоги щодо процедури зарахування зустрічних однорідних вимог підчас ліквідації банку є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; норми цього Закону під час виведення неплатоспроможного банку з ринку та його ліквідації, зокрема щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, мають пріоритет перед нормами інших Законів, та є обов'язковими для застосування; обмеження, встановлені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом; у даній справі такі обмеження відсутні.

У судовому засіданні 05.04.2017 оголошена вступна та резолютивна частини рішення відповідно до статті 85 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін у судовому засіданні, суд встановив таке.

01 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (Банк за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" (Позичальник за договором, відповідач у справі) укладено Кредитний договір № 72890-20/12-1, далі - Кредитний договір, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 30 000 000 грн. із сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами терміном повернення кредиту 30 квітня 2015 року.

В подальшому сторони за взаємною згодою вносили зміни до Кредитного договору шляхом укладення договорів про внесення змін та договором від 23 лютого 2015 року вказали, що кінцевий термін повернення Кредиту - 30 січня 2019 року.

Крім цього, між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" (Вкладник) було укладено Договір банківського вкладу "Перспективний" № 72908-20-01.1 від 01 листопада 2012 року, предметом якого є надання Вкладником Банку грошових коштів в сумі 30000000 грн. із графіком погашення вкладу та кінцевим терміном повернення вкладу - 15.05.2015.

Для забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (Іпотекодержатель) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" (Іпотекодавець) уклали Договір іпотеки, посвідчений 01.03.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 143, за яким Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно - комплекс, що розташований за адресою: Черкаська обл., Смілянський район, с Ротмістрівка. вул. Шевченка, 2-а.

Відповідно до постанови Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 березня 2015 року № 61, згідно з яким було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 (три) місяці з 20.03.2015 до 19.06.2015 включно та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" ОСОБА_4. 15.06.2015 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 116, яким продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації Банку по 19.07.2015 включно та продовжено повноваження уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" ОСОБА_4 Відповідно до постанови Правління НБУ № 460 від 16.07.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.07.2015 № 138 розпочати ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь". Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1085 від 23.06.2016 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки по 16.07.2018 включно. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 1706 від 01.09.2016 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" призначено ОСОБА_5

08 травня 2013 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" (Позичальник) та Національний банк України (Кредитор) уклали Договір про надання стабілізаційного кредиту № 3, відповідно до якого Банку надано стабілізаційний кредит у розмірі 200 000 000 гривень для підтримки його ліквідності. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання стабілізаційного кредиту № 3 від 08.05.2013р. між ПАТ "Банк "Київська Русь" (Заставодавець), Національним банком України (Заставодержатель) та ТОВ "Агро-Рось" (Боржник) було укладено тристоронній Договір застави майнових прав № 03/ЗМП-13 від 08.05.2013, предметом якого є майнові права за кредитним договором від 01 листопада 2012 року № 72890-20/12-1 з додатковими угодами до нього, які сторони оцінили в 30000000 грн. В пункті 1.4. цього договору вказано, що за рахунок заставлених майнових прав вимоги Заставодержателя задовольняються у повному обсязі, уключаючи суму боргу за кредитом, нараховані проценти, пеню та штраф.

21 жовтня 2016 року ТОВ "Агро-Рось" подало уповноваженій особі Фонду заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просило на підставі статті 601 ЦК України, статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" провести зарахування зустрічних вимог за Кредитним договором № 72890-20/12-1 та Договором банківського вкладу "Перспективний" № 72908-20-01.1 від 01 листопада 2012 року на суму акцептованих вимог ТОВ "Агро-Рось" та направити кошти в погашення основної заборгованості за кредитом в сумі 4705000 грн., залишок - на погашення заборгованості за нарахованими процентами на дату отримання банком цієї заяви.

ПАТ "Банк "Київська Русь" як Заставодавець за Договором застави майнових прав звернувся на підставі заяви ТОВ "Агро-Рось" до Національного банку України з клопотанням про зарахування зустрічних однорідних вимог, однак НБУ листом № 12-0004/94142 від 16.11.2016 відмовив у наданні такої згоди, про що Банк повідомив ТОВ "Агро-Рось" листом № 5874/42 від 22.11.2016.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України N 4452-VI від 23 лютого 2012 року далі - Закон, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно пункту 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

В частині 4 статті 44 Закону також вказано, що Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Згідно пункту 8 частини 2 статті 46 Закону в редакції Закону України від 16.07.2015 № 629-VIII забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

21 жовтня 2016 року ТОВ "Агро-Рось" подало до Фонду заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просило на підставі статті 601 ЦК України, статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" провести зарахування зустрічних вимог за Кредитним договором № 72890-20/12-1 та Договором банківського вкладу "Перспективний" № 72908-20-01.1 від 01 листопада 2012 року на суму акцептованих вимог ТОВ "Агро-Рось" та направити кошти в погашення основної заборгованості за кредитом в сумі 4705000 грн., залишок - на погашення заборгованості за нарахованими процентами на дату отримання банком цієї заяви. У звязку з наданням такої заяви ТОВ "Агро-Рось" вважає зобовязання за Кредитним договором припиненими, однак ПАТ "Банк "Київська Русь" цей односторонній правочин відповідача вважає незаконним та просить визнати його недійсним.

Суд приходить до висновку, що вимога ТОВ "Агро-Рось" є безпідставною та необгрунтованою, а позов Банку підлягає задоволенню, виходячи з такого.

У зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Стаття 601 Цивільного кодексу України та частина третя статті 203 Господарського кодексу України передбачають можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги і, що таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У статті 602 ЦК України передбачені випадки, коли не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

Випадки, коли можливе зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, вказані в пункті 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У цьому пункті дійсно не вказано про настання строку виконання зобовязань за зустрічними однорідними вимогами. Однак безпідставними є твердження відповідача про те, що при вирішенні питання зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, не повинні враховуватися положення статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки поняття зарахування зустрічних однорідних вимог та принципи такого зарахування визначаються саме цим Кодексом та застосовуються із урахуванням особливостей, викладених у Законі України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема в пункті 8 частини 2 статті 46 цього Закону.

Згідно пункту 1.1.2 Кредитного договору кінцевий термін повернення Кредиту 30 січня 2019 року, тобто строк виконання зобов'язання щодо повернення кредиту станом на момент подання відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не настав.

Таким чином, припинення зобов'язання шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки такий правочин не відповідає приписам статті 601 ЦК України.

Також суд погоджується з доводами позивача про те, що оспорюваним правочином порушено пріоритетне право Національного банку України, як заставодержателя, що суперечить Закону, виходячи з такого.

Як вказано вище, 08 травня 2013 року ПАТ "Банк "Київська Русь" як Позичальник та Національний банк України як Кредитор уклали Договір про надання стабілізаційного кредиту № 3, відповідно до якого Банку надано стабілізаційний кредит у розмірі 200 000 000 гривень для підтримки його ліквідності. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання стабілізаційного кредиту № 3 від 08.05.2013р. між ПАТ "Банк "Київська Русь" як Заставодавцем, Національним банком України як Заставодержателем та ТОВ "Агро-Рось" як Боржником було укладено тристоронній Договір застави майнових прав № 03/ЗМП-13 від 08.05.2013, предметом якого є майнові права за кредитним договором від 01 листопада 2012 року № 72890-20/12-1 з додатковими угодами до нього, що оцінені сторонами в 30000000 грн.

В пунктах 1.4., 3.4.2 цього договору вказано, що за рахунок заставлених майнових прав вимоги Заставодержателя задовольняються у повному обсязі, уключаючи суму боргу за кредитом, нараховані проценти, пеню та штраф; вказано на обов'язок Заставодавця не відчужувати майнові права в будь - який спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди Заставодержателя.

Відповідно до статті 579 Цивільного кодексу України предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право застави є абсолютним і захищається законом по відношенню до невизначеного кола осіб, а тому оспорюваним правочином порушено пріоритетне право Банку, як заставодержателя, встановлене статтею 572 Цивільного кодексу України та Законом України "Про заставу", що суперечить вимогам пункту 5 частини 1 статті 602 Цивільного кодексу України, і є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним в порядку статей 13, 15, 16, 215 Цивільного кодексу України.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зарахування можуть містити вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням. Поряд з цим припущення про можливість зарахування підлягає спростуванню у тому чи іншому випадку. Предметом доказування такого спростування буде достатньо обґрунтоване посилання на обставину, яка робить вимогу непридатною до зарахування.

До такого висновку прийшла колегія суддів Вищого господарського суду України у постанові від 17.07.2014 у справі № 916/174/13-г по спору за подібних обставин.

З викладених вище обставин справи та норм Цивільного і Господарського кодексів України вбачається, що заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, як дія товариства, внаслідок якої могли б бути припинені зобовязання сторін за відповідними угодами.

Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої-третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено і належними доказами підтверджено наявність підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого ТОВ "Агро-Рось" шляхом подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 21/10 від 21 жовтня 2016 року, отже позов ПАТ "Банк "Київська Русь" підлягає задоволенню.

У звязку із визнанням недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого ТОВ "Агро-Рось" шляхом подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 жовтня 2016 року, вимога ТОВ "Агро-Рось" про визнання припиненим зобовязання за Кредитним договором № 72890-20/12-1 від 01 листопада 2012 року не підлягає задоволенню та у зустрічному позові необхідно відмовити.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені останнім витрати на сплату судового збору при поданні первісного позову в сумі 1600 грн. Понесені відповідачем витрати на сплату судового збору при подачі зустрічного позову повністю покладаються на відповідача і йому не відшкодовуються.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задовольнити повністю.

Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" шляхом подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 21/10 від 21 жовтня 2016 року.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" відмовити повністю.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" (Черкаська область, Смілянський район, с. Ташлик, вул. Богдана Хмельницького, буд. 103, ідентифікаційний код 30929025) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (м. Київ, вул. Хорива, буд. 11 А, ідентифікаційний код 24214088) - 1600 грн. (тисячу шістсот гривень) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 11.04.2017.

Суддя А.Д. Пащенко