ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.2017 Справа № 904/1146/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТСМ ОСОБА_2"

до Державного підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОБУДІВНИЙ ЗАВОД"

про стягнення інфляційних та 3% річних у розмірі 217 376,42 грн

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача ОСОБА_3, дов. №14/09/2016-2 від 14.09.16р.

Відповідача не з'явився (про час і місце засідання суду сповіщений належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 186 020,59 грн. інфляційних втрат та 31355,83 грн. 3% річних.

Відповідач явку повноважного представника не забезпечив. Про час і місце судового засідання повідомлений належно. Згідно наявного у справі відзиву, Відповідач позов заперечує частково, наполягаючи, що інфляційні втрати та 3% річних мають нараховуватись у інші періоди.

03.04.17р. від Відповідача надійшло клопотання про залучення у якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, мотивуючи тим, що Відповідач входить до сфери управління зазначеного міністерства.

Позивач заперечував наведене клопотання Відповідача.

Суд відхилив клопотання Відповідача про залучення третьої особи, як необґрунтоване.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 04.04.17р.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.10.14р. Сторонами укладено Договір № 630 (далі Договір), за яким Продавець (Позивач) зобов'язався поставити Покупцю (Відповідачеві) товар на його замовлення згідно зі специфікаціями, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1 Договору).

Найменування, номенклатура, кількість та вартість товару погоджена Сторонами у підписаних ними специфікаціях до Договору № 1 48.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки за даним Договором здійснюються на підставі пред'явленого Продавцем рахунку за кожну партію товару в національній валюті України шляхом банківського переказу у формі 100% попередньої оплати товару протягом 30-ти робочих днів після отримання товару та підписання відповідних документів.

Позивач поставив товар Відповідачеві на загальну суму 6 988 524,42 грн., що підтверджується видатковими накладними.

Відповідач, поставлений Товар оплатив частково у сумі 4 505 904,37 грн., у результаті чого перед Позивачем виникла заборгованість на загальну суму 2 482 620,05 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.16р. у справі № 904/8181/16 з ДП "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" на користь ТОВ "ОСОБА_1 ТСМ ОСОБА_2" стягнуто 2 482 620,05грн. - основного боргу; 99 105,06грн. 3% річних; 261 939,01грн - інфляційних втрат; 42 653,67грн. - судового збору.

З посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку з тим, що вищезазначене рішення суду Відповідачем не виконане, Позивач на прострочений борг нарахував інфляційні втрати за період з 01.09.16р. по 01.02.17р. - 186 020,59 грн. та 3% річних за період з 01.09.16р. по 01.02.17р. - 31 355,83 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.16р. у справі № 904/8181/16 з ДП "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" на користь ТОВ "ОСОБА_1 ТСМ ОСОБА_2" стягнуто 2 482 620,05грн. - основного боргу, 991 05,06грн. 3% річних, 261 939,01 грн. - інфляційних втрат, 42 653,67грн. - судового збору.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 35 ГПК).

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач, частково заперечуючи позов, зазначає, що на виконання рішення суду №904/8181/16 від 13.10.16р. ним сплачені кошти у розмірі 3 174 949,57 грн., з яких 2 482 620,05 грн. основного боргу, 99 105,06 грн. 3% річних, 261 939,01 грн. інфляційні втрати та 42 653,67 грн. судового збору, що підтверджується меморіальними ордерами №1 від 27.01.17р., №Н0125VEZCN від 25.01.17р. та платіжним дорученням №174 від 31.01.17р.

З урахуванням заперечень Відповідача та наявних у справі платіжних документів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, до стягнення підлягають 3% річних за період з 01.09.16р. по 25.01.17р. у розмірі 29 928,03 грн. За розрахунком суду розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено Позивачем, що є його правом, а тому вимога щодо стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 186 020,59 грн.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача пропорційно задоволених позовних вимог - у розмірі 3 239,23 грн.

Керуючись ст. 33, 34, 35, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОВОЗОБУДІВНИЙ ЗАВОД", 49068, м. Дніпро, вул. Орбітальна, буд. 13 (код 32495626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТСМ ОСОБА_2", 49000, АДРЕСА_1 (код 35201829) 186 020,59 грн. інфляційних втрат, 29 928,03 грн. 3% річних, 3 239,23 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту, якщо не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 10.04.2017

Суддя С.Г. Юзіков