ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р.Справа № 922/979/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Самсоновій М.М.

розглянувши справу

за позовом ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська АЕС", м. Южноукраїнськ
до ТОВ "Еталон-прилад", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 51 042,24 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за дов. № б/н від 26 квітня 2017 року.

відповідача - ОСОБА_2, за дов. № б/н від 11 січня 2017 року

в порядку ст. 74-1 ГПК України судове засідання проводиться в режимі відео-конференції; серійний номер носія відеозапису DVDX-00416

за відсутності клопотання технічна фіксація не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-прилад", про стягнення 51 042,24 грн. пені. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання товару № 53-123-01-16-02824 від 02 листопада 2016 року, а саме - простроченням строків поставки товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 березня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/979/17 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 10 квітня 2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 березня 2017 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (вх. № 10591 від 29 березня 2017 року); судове засідання у справі № 922/979/17, призначене на 10 квітня 2017 р. о 10:45 год., доручено провести в режимі відеоконференції Южноукраїнському міському суду Миколаївської області.

Судом долучено до матеріалів справи документи, які надійшли через канцелярію суду від: представника позивача - клопотання про виправлення описки (вх. № 10593 від 29 березня 2017 року), супровідний лист з доданими документами (вх. № 11609 від 07 квітня 2017 року); відповідача - відзив на позовну заяву (вх. № 11723 від 07 квітня 2017 року).

В призначене судове засідання 10 квітня 2017 року з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та представник відповідача, який заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 10 квітня 2017 року сторони не виявили наміру подати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02 листопада 2017 року між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено договір на постачання товару № 53-123-01-16-02824 за умовами якого, а саме п. 1.1. договору, постачальник зобовязується передати покупцю, а покупець зобовязується прийняти і сплатити калібратори, мультиметри, осцилограф товар категорії № 26.51.4 по ДК 016-2010 Прилади для вимірювання електричних величин і йонізівного випромінювання (ДК 021:20-8 Вимірювальні прилади) (товар) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (додаток до договору № 1), що є невід'ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2015 року. Загальна вартість товару складає: разом 1 673 400,00 грн., крім того ПДВ 20% - 334 680,00 грн., всього з ПДВ 2 008 080,00 грн. За даним договором оплата відбувається на протязі 45 днів після постачання товару згідно специфікації № 1 (додаток до договору № 1) та виконання умов п. 3.2 договору (п.п. 2.1, 2.2 договору). Постачання здійснюється з дати підписання договору по 15 листопада 2016 року транспортом постачальника з обовязковою присутністю його представника, на умовах DDP, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарство", відповідно до Правил Інкотермс-2010). Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди. Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п.п. 3.1, 3.3 договору). У разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожен день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості не поставленого товару (п. 4.1 договору). Відповідно до п. п. 12.1, 12.2 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП НАЕК "Енергоатом". Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2017 року.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідачем поставка товару здійснена частково з простроченням строку, встановленого п. 3.1 договору, що на думку позивача є підставою для застосування п. 4.1 договору на постачання товару № 53-123-01-16-02824 від 02 листопада 2016 року та нарахування пені у розмірі 51 042,24 грн. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не здійснено сплату на користь позивача пені, вищевказана обставини зумовила звернення позивача із даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. За внормованими приписами ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6 та 627 ЦК України). Господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань (частина 1 статті 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Як було зазначено вище у рішенні суду, в пункті 3.1 договору сторони передбачили обовязок постачальника (відповідача у справі) поставити товар з дати підписання договору (02.11.2016 року) по 15 листопада 2016 року включно. Зміни до вказаного пункту договору сторонами не вносились, а тому останнім днем поставки, згідно умов договору, є 15 листопада 2016 року, що повністю узгоджується із нормами ст. 254 ЦК України.

Відповідачем здійснювались поставки товару у строк: 11 листопада 2016 року (видаткова накладна № РН-0000981 від 11 листопада 2016 року на суму 197 976,00 грн, тобто в межах визначеного умовами договору строку на постачання); 30 листопада 2016 року (видаткова накладна № РН-0001067 від 30 листопада 2016 року на суму 62 160,00 грн.); 09 грудня 2016 року (видаткова накладна № РН-0001084 від 09 грудня 2016 року на суму 323 760,00 грн. та 16 грудня 2016 року (видаткова накладна № РН-0001150 від 16 грудня 2016 року). Отже, за видатковими накладними від 30 листопада 2016 року, від 09 грудня 2016 року та від 16 грудня 2016 року відповідачем поставку здійснено поза межами визначеного умовами договору сторку на поставку, відповідно - із простроченням (порушенням визначеного умовами договору строку - 15 листопада 2016 року).

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, згідно статті 611 вказаного Кодексу, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки; .

Стаття 546 ЦК України передбачає види забезпечення виконання зобовязання; зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, що передбачено ст. 547 ЦК України. Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно п. 4.1 договору, у разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобовязання по поставці товару з 16 листопада 2016 року, про що в матеріалах справи наявні видаткові накладні від 30 листопада 2016 року, від 09 грудня 2016 року та від 16 грудня 2016 року .

З урахуванням викладеного, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період: з 16 листопада 2016 року по 29 листопада 2016 року; 16 листопада 2016 року по 08 грудня 2016 року; з 16 листопада 2016 року по 15 грудня 2016 року дійшов висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства України, з огляду на що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 51 042,24 грн. пені є обґрунтованими та задовольняються судом.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву (вх. № 11723 від 07 квітня 2017 року), про те, що позивачем проведено нарахування пені без урахуванням ст. 343 Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" ґрунтуються на хибному тлумаченні останнім норм чинного законодавства України внаслідок невірного визначення правової природи грошового зобов'язання (до якого й застосовуються вимоги ст. 343 ГК України та Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а саме - порушення строків оплати (розрахунків)) та порушення не грошового зобов'язання, передбаченого умовами договору, що повністю узгоджується з вимогами ст.ст. 548, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, а відповідач укладаючи із позивачем договір на постачання товару № 53-123-01-16-02824 від 02 листопада 2016 року взяв на себе зобов'язання як по постачанню товару в обумовлений умовами договору термін, так й погодився із відповідальністю у разі порушення ним цих термінів; жодного протоколу розбіжностей щодо узгодження інших, ніж визначені умовами договору, термінів постачання товару між сторонами не складалося. Крім того, як зазначив представник відповідача під час судового засідання, відповідач не скористався своїм правом на звернення до позивача, в порядку п. 3.1 договору, з метою узгодження питання щодо зміни термінів постачання товару і підписання додаткової угоди.

Твердження представника відповідача, висловлене під час судового засідання 10 квітня 2017 року, стосовно того, що позивачем не дотримано процедуру досудового врегулювання спору, також є хибним, з огляду на той факт, що досудове врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Дана правова позиція повністю узгоджується з рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп-2002, справа № 1-2/2002.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду даної справи суд покладає на відповідача у розмірі 1 600,00 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 174 ГК України, ст. ст. 6, 11, 254, 509, 530, 546, 550, 610, 611, 626, 627, 655, 712 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 74-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Прилад" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 295, в тому числі з р/р 3 в ПАТ "Банк Гранд", м. Харків, МФО 351607, ) на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, проммайданчик, р/р 0273 в філії Миколаївського облуправління АТ "Ощадбанк" м. Миколаїв, МФО 326461, ) пені в розмірі 51 042,24 грн. та 1 600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 12.04.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/979/17