номер провадження справи 27/34/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017р. Справа № 908/343/17

За позовом: Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (70005 Запорізька область, Вільнянський район, с. Павлівське, вул. Залізнична, 28)

до відповідача: Нововасилівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області (70005 Запорізька область, Вільнянський район, с. Нововасилівка, вул. Польова, 18-а)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Вільнянська районна рада Запорізької області (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 12)

про визнання недійсним договору оренди транспортного засобу № 78 від 05.06.2014 р.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 3/д від 10.01.2017р., ОСОБА_2 А,В., рішення № 2 від 25.11.2015р. сільський голова

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № б/н від 19.01.2017р., ОСОБА_4, витяг з наказу № 37 від 15.08.1975 р.

від третьої особи: не зявився

Павлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, Запорізька область, Вільнянський район, с. Павлівське звернулась до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Нововасилівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області, Запорізька область, Вільнянський район, с. Нововасилівка про визнання недійсним договору оренди транспортного засобу № 78 від 05.06.2014р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2017р., справу № 908/343/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 20.02.2017р. справу № 908/343/17 прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С., присвоєно справі номер провадження 27/34/17 та призначено судове засідання на 23.03.2017р.

Ухвалою суду від 23.03.2017р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивач - Вільнянську району раду Запорізької області, м. Вільнянськ, Запорізька область, відповідно до ст. 27 ГПК України та на підставі ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи на 10.04.2017р.

10.04.2017р. продовжено розгляд справи № 908/343/17.

10.04.2017р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 10.04.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 3, 118 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 54-58, 61, 64 ГПК України, просить його задовольнити та визнати недійсним договір оренди транспортного засобу № 78 від 05.06.2014р.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.04.2017р. проти позову заперечив, на підставах викладених у письмовому відзиві, який наданий до канцелярії суду 21.03.2017р. (міститься в матеріалах справи), в обґрунтування своїх заперечень зазначив наступне: 05 червня 2014 року між Нововасилівським навчально-виховним комплексом Вільнянської районної ради - орендодавець та Павлівською сільською радою - орендар було укладено договір оренди транспортного засобу № 78. Згідно акту прийому-передачі транспортного засобу (пасажирського автобусу), 18 лютого 2014 року відповідач передав, а позивач прийняв автобус пасажирський: марки АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, дата випуску 17.07.2013 року, жовтого кольору, номер кузова ХІМ 3205СRD001930, номер двигуна Д2457Е2785846, що знаходиться на балансі відповідача. Відповідно до п. п. 8.1, 8.2 договору від 05.06.2014 р., строк дії договору становить з 18.02.2014 року по 31.12.2014 року включно. Якщо орендодавець у строк 30 календарних днів до закінчення строку оренди не заявить про намір припинити цей договір, то строк оренди автобуса продовжується на один рік і оформлюється додатковою угодою договору. Однак, сторони продовжили правовідносини з оренди шкільного автобусу не шляхом підписання додаткової угоди, а шляхом укладення нового договору оренди шкільного автобусу від 02.02.2015 року на новий строк. В зв'язку з чим транспортний засіб позивачем відповідачу не передавався. Так, 31.12.2015 р. згідно акту прийому - передачі транспортного засобу (пасажирського автобусу), позивач передав, а відповідач прийняв автобус пасажирський: повернув марки АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, дата випуску 17.07.2013 року, жовтого кольору, номер кузова ХІМ 3205СRD0001930, номер двигуна Д2457Е2785846. За весь час дії договору, його умови сторонами виконувались (орендодавець передав транспортний засіб, а орендар, частково викопав свої зобов'язання, щодо сплати орендної плати за договором), у продовж тривалого часу й на час звернення позивача до суду договір є припиненим. Зазначені позивачем підстави визнання договору недійсним не є доцільними, оскільки визнавати договір недійсним на майбутнє (тим паче, що вони сторонами виконувались) немає підстав, так як відповідно до умов договору, договір припинено у зв'язку з закінченням строку дії договору і на момент звернення позивача до суду з даним позовом договір не діє.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Позивач позов обґрунтовує наступним: 05 червня 2014 року між Нововасилівським навчально-виховним комплексом Вільнянської районної ради - орендодавець та Павлівською сільською радою - орендар укладено договір оренди транспортного засобу № 78.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.і ст.203 ЦК України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності: гласності: колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності: правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень: підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Автобус пасажирський марки АС-Р-32053-07 «Мрія» д/н НОМЕР_1, відповідно до технічного паспорту, належить відділу освіти молоді та спорту Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області. Відповідно до наказу відділу освіти молоді та спорту Вільнянської РДА від 17.02.2014 №92 автобус переданий Нововасилівському НВК в експлуатацію. Вказаний автобус прийнятий на баланс Нововасилівського НВК 18 лютого 2014 року. Балансоутримувач - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Управління господарською діяльністю у комунальному секторі

економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб'єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (ч. 1 ст. 24 Господарського кодексу України).

Згідно з Порядком, списання майна спільної власності територіальних громад сіл. селища, міста Вільнянського району шляхом безоплатної передачі з балансу на баланс підприємств, установ, закладів, прийнятого рішенням Вільнянської районної ради від 22.1 1.2013 № 4 безоплатна передача Майна з балансу на баланс суб'єктів господарювання проводиться з дозволу районної ради. Дозвіл надається у вигляді рішення районної ради (п. 3 Порядку). Відповідне рішення районною радою не приймалось. Власником майна залишається відділ освіти молоді та спорту Вільнянської РДА. Майнові права та право розпорядження майном до Нововасилівського НВК не переходили.

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі. або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладення договору найму. Отже Нововасилівський НВК. в особі директора ОСОБА_5, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання договору, вказаного у позовній заяві.

Порядок передачі об'єктів спільної власності територіальної громади в оренду затверджено рішенням Вільнянської районної ради від 16.03.2012 №15. Вказаний документ є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування, який обов'язковий для виконання на території Вільнянського району, тобто встановлює публічний порядок розпорядження майном територіальної громади, гарантований Конституцією та законами України.

Відповідно до п.5.4 Статуту Нововасилівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області, основні фонди навчального закладу не можуть бути продані, здані в оренду, передані або відчужені у будь-який спосіб без згоди засновника - Вільнянської районної ради Запорізької області. Рішення про надання дозволу Нововасилівському НВК на передачу в оренду автобуса Вільнянська районна рада не надавала.

Щодо нарахування орендної плати за вказаними у позовній заяві договорами, тут також порушено публічний порядок укладення договорів, встановлений рішенням Вільнянської районної ради від 16.03.2012 №15 Методика розрахунку і порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста Вільнянського району. Відповідно до п.6 Методики, розмір річної орендної плати у разі оренди іншого окремого індивідуально визначеного майна (крім нерухомого) встановлюється за згодою сторін, але не менше ніж 10 відсотків вартості орендованого майна, за результатами незалежної оцінки. А у разі, коли Орендарем є суб'єкт малого підприємництва - не менше ніж 7 відсотків залишкової вартості орендованого майна за результатами такої оцінки.

Незалежна оцінка об'єкта оренди здійснюється суб'єктами оціночної діяльності -юридичними особами (експертами), які мають угоду з Фондом державного майна України на право проведення незалежної оцінки майна. Експерт несе цивільно-правову відповідальність за обґрунтовування висновків щодо незалежної оцінки майна.

Порушуючи встановлений органом місцевого самоврядування

загальнообовязковий порядок укладення договорів оренди спільного майна територіальних громад, директор Нововасилівського НВК самостійно, власним наказом від 18.02.2014р.. створює комісію, яку уповноважує провести оцінку транспортного засобу. Повноваження комісії, як і акт. складений нею не мають юридичної сили та є незаконними.

Порушенням встановленого порядку передання майна в оренду є також відсутність письмових пропозицій, щодо укладення договорів оренди і будь-якого листування між Позивачем і Відповідачем до укладення договору, що є також суттєвою умовою для оренди майна спільної власності територіальних громад. Фактично предмет оренди - шкільний автобус переданий Позивачеві 18 лютого 2014 року. Цією ж датою створена комісія з оцінки автобуса, та підписаний акт приймання-передачі, а Договір оренди укладений 05 червня 2014 року. Тобто передача автобуса відбулась без укладення договору, без узгодження Засновником, без проведення належної оцінки майна, що у відношенні до комунального майна є недопустимим та незаконним.

Договір оренди, вказаний у позовній заяві, укладено з порушенням порядку, встановленого органом місцевого самоврядування та гарантованого Конституцією і законами України щодо майна, яке є спільною власністю територіальних громад сіл. селища, міста Вільнянського району та обліковується на балансах комунальних підприємств та бюджетних закладів (установ), а також іншого окремого індивідуально визначеного майна. Порядок, який розроблений відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України. Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні" та "Про оренду державного та комунального майна" та регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна спільної власності територіальних громад сіл. селища, міста Вільнянського району, що обліковується на балансах комунальних підприємств, бюджетних установ або закладів, які засновані на майні

спільної власності територіальних громад сіл. селища, міста вільнянського району, та окремого індивідуально визначеного майна, регулює майнові відносини між Орендодавцями та Орендарями щодо господарського використання майна спільної власності територіальних громад сіл. селища, міста Вільнянського району, та окремого індивідуально визначеного майна.

Господарським судом встановлено, що 05.06.2014р. між Нововасилівським навчально-виховним комплексом Вільнянської районної ради (орендодавець) та Павлівською сільською радою (орендар) було укладено договір оренди транспортного засобу № 78.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування шкільний автобус, визначений у ньому договорі, а орендар зобов'язується прийняти в тимчасове володіння та користування автобус, орендодавцю орендну плату.

Згідно п. 1.2, 1.2.1, 1.2.2, 1.2.3, 1-2.4, 1.2.5, 1.2.6 договору, його предметом є пасажирський автобус марки: АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, датою випуску 17.07.2013 року, жовтого кольору, номер кузова ХІМ 3205СRD0001930, номер двигуна Д2457Е2785846.

Відповідно до п. 1.2.8 договору орендодавець є балансоутримувачем відповідно до наказу відділу освіти, молоді та спорту Вільнянської райдержадміністрації від 17.02.2014р. № 92 та ОСОБА_5 приймання передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 18.02.2014р.

Згідно п. 3.1 договору передача автобусу в оренду здійснюється за актом приймання -передачі.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням Вільнянської районної ради від 16.03.2012р. № 15. Місячна орендна плата за перший (базовий) місяць оренди - лютий 2014 р. складає 3218,30 грн. (без ПДВ). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.4 договору орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця у 100% розмірі щомісячно, до 20 числа, наступного за тим. що підлягає оплаті.

Відповідно до наказу відділу освіти, молоді та спорту Вільнянської районного державної адміністрації Запорізької області № 92 від 17.02.2014р. створено комісію для передачі автотранспорта: ПАЗ 4234, державний номер НОМЕР_2; АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, що обліковуються на балансі відділу освіти, молоді та спорту Вільнянської районної державної адміністрації.

Згідно акту прийому-передачі транспортного засобу (пасажирського автобусу), 18.02.2014р. відповідач передав, а позивач прийняв автобус пасажирський: марки АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, дата випуску 17.07.2013 року, жовтого кольору, номер кузова ХІМ 3205СRD0001930, номер двигуна Д2457Е2785846, що знаходиться на балансі відповідача.

Відповідно до п. 8.1 договору, строк дії договору становить з 18.02.2014р. по 31.12.2014р. включно.

Пунктом 8.2 договору сторони узгодили, що якщо орендодавець у строк 30 календарних днів до закінчення строку оренди не заявить про намір припинити цей договір, то строк оренди автобуса продовжується на один рік і оформлюється додатковою угодою договору.

Однак, сторони продовжили правовідносини з оренди шкільного автобусу не шляхом підписання додаткової угоди, а шляхом укладення нового договору оренди шкільного автобусу від 02.02.2015 року на новий строк. В зв'язку з чим транспортний засіб позивачем відповідачу не передавався.

31.12.2015р. згідно акту прийому - передачі транспортного засобу (пасажирського автобусу), позивач передав, а відповідач прийняв автобус пасажирський: повернув автобус марки АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, дата випуску 17.07.2013 року, жовтого кольору, номер кузова ХІМ 3205СRD0001930. номер двигуна Д2457Е2785846.

Отже, строк дії договору закінчився 31.12.2015р.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ГПК України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту порушеного права (охоронюваного законом інтересу), який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором оренди транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч.1 статті 627 ЦК України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає порушення вільного волевиявлення та не відповідність його внутрішній волі учасника правочину, не спрямованість сторони на реальне настання правових наслідків правочину та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Взаємовідносини між орендодавцем автомобіля та орендарем регулюються ст.ст. 798- 805 Цивільного кодексу України і ст.ст. 283- 291 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 798 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

При вирішенні даного спору про визнання договору недійсним, суд також бере до уваги, що договір оренди було підписано без зауважень орендарем та орендодавцем, що відповідно до ст. 640 ЦК України є доказом того, що договір є укладеним.

Суд дійшов висновку, що вказаний договір не суперечить приписам ст. 92 Цивільного кодексу України, а директор Нововасилівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області ОСОБА_4 та сільський голова Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_6 уклали договір оренди транспортного засобу № 78 від 05.06.2014р. у відповідності наданим їм повноваженням.

Пунктом третім частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Зміст цього поняття розкрито статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до правових приписів якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною четвертою ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Сторони (позивач та відповідач) погодили текст та приступили до виконання взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору.

Як зазначалося вище, 31.12.2015р. згідно акту прийому - передачі транспортного засобу (пасажирського автобусу), позивач передав, а відповідач прийняв автобус пасажирський: марки АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, дата випуску 17.07.2013 року, жовтого кольору, номер кузова ХІМ 3205СRD0001930. номер двигуна Д2457Е2785846.

Позивач та відповідач за весь час дії договору виконували його умови, а саме орендодавець передав транспортний засіб, а орендар, частково виконав свої зобов'язання, щодо сплати орендної плати за договором, у продовж тривалого часу та на час звернення позивача з позовом до суду договір є припиненим.

Відповідно до ст. 207 ЦК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Вищий господарський суд України у постановах від 23 вересня 2014 року у справі № 5011-34/10316-2012, від 15 квітня 2012 року у справі № 16/558 та від 24 грудня 2009 року дійшов правового висновку про те, що фактичне користування майном на підставі договору оренди у разі визнання цього договору недійсним унеможливлює проведення між сторонами реституції. Оскільки повернути сторони у первісне становище практично неможливо, такий договір відповідно до частини 3 статті 207 ГК України має бути визнано недійсним (нікчемним) і припинено лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Подібна за спрямованістю позиція висловлювалась Верховним Судом у складі судової палати у господарських та цивільних справах в постановах: №3-38гс14 (5011-31/17917-2012) від 19.08.2014 р.; № 3-1143гс15 (918/144/15) від 23:12.2015 р.; №3-195гс15 (910/24029/13).

Зазначені позивачем підстави визнання договору недійсним не є доцільними, оскільки визнавати договір недійсним на майбутнє, а також враховуючи те, що вони сторонами виконувались, немає підстав, так як відповідно до умов договору, договір припинено у зв'язку з закінченням строку дії договору і на момент звернення позивача до суду з даним позовом договір не діє.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, суд дійшов висновку, що укладаючи договір оренди транспортного засобу від 05.06.2014р. Нововасилівським навчально-виховним комплексом Вільнянської районної ради та Павлівською сільською радою дотримано вимоги статті 203 Цивільного Кодексу України та мало на меті реальне настання правових наслідків, про що свідчить той факт, що сторони приступили до виконання договору, а відтак, відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Приписами ст. 208 Цивільного кодексу України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Частиною 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 207 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосубєктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Недодержання форми правочину, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність правочину лише у разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема, статтями 547, 981, 1055, 1059, 1107 ЦК України (договори страхування, кредитні угоди та ін.), оскільки зазначена форми або процедури не є елементом форми правочину. І тільки у зазначених випадках правочин є нікчемним.

У випадку, якщо позивач вважає, що відповідач порушив свої зобовязання за договором, він має право на захист своїх прав у інший спосіб, передбачений чинним законодавством.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Згідно з частинами 4, 7 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Аналогічні приписи встановлені ст. 638 Цивільного кодексу України.

Статтею 627 ЦК визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать наявні в матеріалах справи та пояснення сторін, орендар, як під час дії повноважень сільського голови ОСОБА_6, так і вже під час повноважень нового сільського голови ОСОБА_2 користувався та сплачував за оренду транспортного засобу пасажирського автобусу марки: АС-Р-32053-07 «Мрія», державний номер НОМЕР_1, датою випуску 17.07.2013 року, жовтого кольору, номер кузова ХІМ 3205СRD0001930, номер двигуна Д2457Е2785846 - оспорюваного правочину.

Факт сплати коштів (не у повному обсязі) згідно договору оренди позивачем не заперечується, отже позивач фактично прийняв до виконання оспорюваний правочин.

Інші пояснення та заперечення сторін не впливають на вирішення спору по суті та не спростовують висновків суду по цій справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Відповідно до п 2.2 Постанови Пленуму ВГС Украъни № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", передбачено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами та витребувані судом, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку, зміст договору оренди транспортного засобу № 78 від 05.06.2014р., укладеного між Нововасилівським навчально-виховним комплексом Вільнянської районної ради та Павлівською сільською радою не суперечить ні Цивільному кодексу України, ні іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені позивачем та відповідачем.

Таким чином, виходячи з підстав заявленого позову, враховуючи те, що на момент звернення позивача з позовом до суду договір припинив свою дію, суд дійшов висновку, що позивач не довів господарському суду, що в даному випадку має місце ознака, встановлена Цивільним кодексом України, необхідна для визнання недійсним договору оренди транспортного засобу № 78 від 05.06.2014р.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 10.04.2017р.судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, в позові відмовлено.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача при відмові в позові.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, с. Павлівське, Вільнянський район, Запорізька область до Нововасилівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області, с. Нововасилівка, Вільнянський район, Запорізька область відмовити.

Рішення оформлено та підписано 13.04.2017р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.