Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" квітня 2017 р. Справа № 906/160/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 02.03.2017; ОСОБА_2 - дов. б/н

від 16.01.2017;

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай"

про стягнення 5464762,40грн (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог №01-03/17-01 від 01.03.2017)

У порядку ст.77 ГПК України в судовому засіданні 21.03.2017 оголошувалась перерва до 04.04.2017.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 5408946,37грн, з яких 3226855,57грн - коштів сплачених за товар, що не був поставлений та 2182090,80грн - штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної поставки товару згідно умов договору постачання сільськогосподарської продукції №ФЖт250306-02 від 25.03.2016. Посилаючись на ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, просив повернути грошові кошти.

13.03.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог №01-03/17-01 від 01.03.2017, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 5464762,40грн, з яких 3282671,60грн - коштів сплачених за товар, що не був поставлений та 2182090,80грн - штрафу (а.с. 76-78).

Ухвалою від 21.03.2017 суд прийняв зазначену заяву позивача щодо збільшення розміру позовних вимог та вважав заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 5464762,40грн (а.с. 97).

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Заперечували проти клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафу.

Представник відповідача в судове засідання 04.04.2017 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить розписка у справі (а.с. 95). Водночас, 03.04.2017 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому викладено клопотання про зменшення розміру штрафу (а.с. 100).

Відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК... За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом... У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідач у справі був належним чином повідомлений судом про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення його представників не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (покупець, позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Урожай" (постачальник, відповідач) укладено договір постачання сільськогосподарської продукції №ФЖт 250306-02 (далі - Договір) (а.с.9-11), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (надалі - товар), в асортименті, у строки і на умовах, передбачених даним договором і додатковими угодами, які є невід'ємними частинами даного договору.

25.03.2016 між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №1 ПФ до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФЖт 250306-02 від 25.03.2016 (далі - додаткова угода №1) (а.с.12-15), за умовами якої постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти й оплатити пшеницю 5-го (група Б) та/або 6-го класів, українського походження, врожаю 2016 року, надалі товар, у кількості, визначеній на умовах даної додаткової угоди, в строки і на умовах, передбачених у договорі та цій додатковій угоді. Загальна вартість товару, що повинен бути поставлений згідно умов цієї додаткової угоди, на дату укладання цієї додаткової угоди становить суму в розмірі 2269696,67грн без ПДВ, ПДВ 20% - 453393,33грн, разом з ПДВ - 2723636,00грн, що становить еквівалент 103442,31 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання цієї додаткової угоди. Клас товару може бути змінений, про що сторони підписують додаткову угоду.

Відповідно до п.3.2 додаткової угоди №1 постачальник зобов'язаний до 30.08.2016 передати покупцю в повному обсязі товар, найменування, кількість, якість, асортимент, комплектність якого відповідають умовам договору.

Згідно п.5.1.1 додаткової угоди №1, попередня оплата за товар здійснюється в розмірі 2042727,00грн, що становить еквівалент 77581,73 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання цієї додаткової угоди. Попередня оплата повинна бути здійснена покупцем не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів після підписання цієї додаткової угоди та надання постачальником таких документів: - оригінал підписаного сторонами договору та додаткової угоди; - оригінал рахунку фактури.

Остаточний розрахунок - протягом 7-ми банківських днів після прийняття покупцем товару в повному обсязі та надання постачальником наступних документів: складська квитанція на товар із зазначенням переоформлення товару на покупця, висновок про якість товару, рахунок-фактура постачальника на товар, видаткова (товарна) накладна на товар, податкова накладна на товар (п.5.2.1 додаткової угоди №1).

Крім того, 25.03.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №2С до договору постачання сільськогосподарської продукції №ФЖт 250306-02 від 25.03.2016 (далі - додаткова угода №2) (а.с.16-19), за умовами якої постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти й оплатити сою, українського походження, врожаю 2016 року, надалі товар, у кількості, визначеній на умовах даної додаткової угоди, в строки і на умовах, передбачених у договорі та цій додатковій угоді. Загальна вартість товару, що повинен бути поставлений згідно умов цієї додаткової угоди, на дату укладання цієї додаткової угоди становить суму в розмірі 3791666,67грн без ПДВ, ПДВ 20% - 758333,33грн, разом з ПДВ - 4550000,00грн, що становить еквівалент 172806,68 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання цієї додаткової угоди. Клас товару може бути змінений, про що сторони підписують додаткову угоду.

Відповідно до п.3.2 додаткової угоди №2 постачальник зобов'язаний до 30.11.2016 передати покупцю в повному обсязі товар, найменування, кількість, якість, асортимент, комплектність якого відповідають умовам договору.

Згідно п.5.1.1 додаткової угоди №2, попередня оплата за товар здійснюється в розмірі 3412500,00грн, що становить еквівалент 129605,01 доларів США по курсу продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання цієї додаткової угоди. Попередня оплата повинна бути здійснена покупцем не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів після підписання цієї додаткової угоди та надання постачальником таких документів: - оригінал підписаного сторонами договору та додаткової угоди; - оригінал рахунку фактури.

Остаточний розрахунок - протягом 7-ми банківських днів після прийняття покупцем товару в повному обсязі та надання постачальником наступних документів: складська квитанція на товар із зазначенням переоформлення товару на покупця, висновок про якість товару, рахунок-фактура постачальника на товар, видаткова (товарна) накладна на товар, податкова накладна на товар (п.5.2.1 додаткової угоди №2).

На виконання умов договорів щодо попередньої оплати за товар позивачем перераховано відповідачу кошти на загальну суму 5455227,00грн (платіжним дорученням №4 від 08.04.2016 - 2042727,00грн; платіжним дорученням №5 від 08.04.2016 - 684886,50грн; платіжним дорученням №7 від 11.04.2016 - 700000,00грн; платіжним дорученням №543 від 11.04.2016 - 1300000,00грн; платіжним дорученням №1462 від 11.04.2016 - 727613,50грн (а.с. 20-24)).

Проте, відповідач зобов'язання щодо поставки товару не виконав, повернувши позивачу частково грошові кошти в сумі 2410000,00грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача №6 (а.с. 25-30).

18.01.2017 позивач направив на адресу відповідача вимогу №16-01/17-02 від 16.01.2017 про повернення грошових коштів та оплату штрафних санкцій (а.с. 33-36), яка отримана останнім 24.01.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37).

Водночас, зазначена вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

З огляду на те, що товар не був поставлений, а також те, що кошти належним чином та вчасно повернуті не були, позивач здійснив перерахунок коштів, що підлягали поверненню, з урахуванням вартості долару США на дату, що передує даті пред'явлення вимоги про повернення грошових коштів з врахуванням положень п.7.1.2 Договору, у зв'язку з чим, за даними останнього за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 3282671,60грн - основного боргу і 2182090,80грн - штрафу (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору постачання сільськогосподарської продукції №ФЖт250306-02 від 25.03.2016, який за своєю правовою природою є договорами поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як судом зазначалося вище, відповідно до п.3.2 додаткової угоди №1 постачальник зобов'язаний до 30.08.2016, а згідно п.3.2 додаткової угоди №2 - до 30.11.2016 передати покупцю в повному обсязі товар, найменування, кількість, якість, асортимент, комплектність якого відповідають умовам договорів.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач свої зобов`язання згідно умов договору постачання сільськогосподарської продукції №ФЖт250306-02 від 25.03.2016 і додаткових угод до нього щодо попередньої оплати за товар виконав належним чином, перерахувавши відповідачу кошти на загальну суму 5455227,00грн (платіжним дорученням №4 від 08.04.2016 - 2042727.00грн; платіжним дорученням №5 від 08.04.2016 - 684886,50грн; платіжним дорученням №7 від 11.04.2016 - 700000,00грн; платіжним дорученням №543 від 11.04.2016 - 1300000,00грн; платіжним дорученням №1462 від 11.04.2016 - 727613,50грн (а.с. 20-24)), про що суд вказував вище.

Проте, відповідач зобов'язання щодо поставки товару не виконав, повернувши лише позивачу частково грошові кошти в сумі 2410000,00грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача №6 (а.с. 25-30) та про що зазначалося вище.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

18.01.2017 позивач направив на адресу відповідача вимогу №16-01/17-02 від 16.01.2017 про повернення грошових коштів та оплату штрафних санкцій (а.с. 33-36), яка отримана останнім 24.01.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 37).

Водночас, зазначена вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та без задоволення, про що судом зазначалося вище.

При цьому, варто зазначити, що згідно п.7.1.2 Договору в разі повної не поставки товару та у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги покупцем про повернення грошових коштів вартості долару США в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США в національній валюті на банківський день, що передує даті здійснення покупцем передоплати за товар, сума грошових коштів, що підлягає поверненню покупцю, визначається за формулою:

С=В*(К2/К1)грн, де:

С - сума, що підлягає поверненню покупцю;

В - сума передоплати, перерахована покупцем постачальнику, в національній валюті України гривні;

К2 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України гривні за курсом продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту htth://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги Покупцем;

К1 - вартість 1 (одного) долара США в національній валюті України за курсом продажу долару США за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі його недоступності або відсутності відповідної інформації на ньому - за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті здійснення покупцем передоплати за товар.

У розумінні ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі №3-141гс11 положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Поряд із цим, слід зазначити, що ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Враховуючи викладене вище, зокрема, положення п.7.1.2 Договору, у позивача виникає право перерахунку попередньої оплати за товар товару із врахуванням фактичного курсу продажу долара США на день, що передує даті пред'явлення (направлення відповідачу) вимоги позивачем.

Таким чином, позивачем на підставі п.7.1.2 Договору здійснено перерахунок розміру попередньої оплати непоставленого відповідачем товару, який згідно з довідками міжбанківського валютного ринку України, складеними на день, який передує даті подання заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 79-80), становить 3282671,60грн.

Враховуючи вищевикладене, та передбачене договором право позивача вимагати перерахування ціни товару пропорційно збільшення та/або зменшення курсу купівлі долара, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно заявив вимогу про стягнення богу з врахуванням курсової різниці.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2182090,80грн штрафу за відмову останнього від поставки товару позивачу.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчинюється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Відповідно до п.7.1 Договору сторони досягли згоди, що у випадку відмови від поставки товару (всього або частини) та/або у разі прострочення поставки товару, постачальник зобов'язаний оплатити покупцю неустойку в розмірі 0,5% від визначеної відповідно до умов додаткової угоди вартості непоставленого товару за кожний день прострочення та штраф у розмірі 30% визначеної відповідно до умов додаткової угоди вартості непоставленого Товару, за письмовою вимогою покупця протягом 7 (семи) календарних днів з моменту пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги покупцем. У випадку прострочення поставки товару постачальником, покупець має право відмовитись від поставки товару, поставка якого прострочена, та вимагати повернення грошових коштів, а постачальник зобов'язується їх повернути протягом 7(семи) календарних днів з дати пред'явлення (направлення постачальнику) вимоги покупцем.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, прийшов до висновку, що штраф в сумі 2181090,80грн визначено позивачем обґрунтовано, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Виходячи з цього, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

При вирішенні питання про стягнення штрафу суд має дати оцінку співмірності суми штрафу із вчиненим правопорушенням та його наслідками, а також встановити, чи таке правопорушення завдало збитків позивачу і змінило обсяг його прав. Оскільки питання про зменшення штрафу є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини, та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), тобто аналізуючи фактичні обставини справи, слід встановити: по-перше, чи призводить застосування штрафу до порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності; по-друге, чи призводить застосування штрафу до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін; по-третє, чи завдано позивачеві шкоди (збитків).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Виходячи з наведених норм права і обставин справи, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафу через відсутність доказів на підтвердження поданого відповідачем клопотання.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом ст.33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду доказів на спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу та штрафу, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо).

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, про стягнення 3282671,60грн - боргу і 2182090,80грн - штрафу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" (13326, Житомирська область, Бердичівський район, с. Скаківка, вул. Остальського, буд. 20; ідентифікаційний код 30651668) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (02660, м.Київ, вул. Бориспільська, 7; ідентифікаційний код 30530159):

- 3282671,60грн - боргу;

- 2182090,80грн - штрафу;

- 81971,44грн - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.04.17

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу - за адресою: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корп.2, оф.5/1 (рек. з повід.)

3 - відповідачу (рек. з повід.)