ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р.Справа № 923/1312/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Морщагіної Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Гладишевої Т.Я.

секретар судового засідання: Федорончук Д.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 за дорученням;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на ухвалу господарського суду Херсонської області

від 08 грудня 2016 року

у справі №923/1312/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея»

про стягнення 8.644.349,19 дол. США

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» (далі ТОВ «Амалтея», відповідач) про стягнення 8.644.349,19 дол. США задоволено частково та з відповідача на користь з позивача стягнуто: 5.407.000,00 доларів США - боргу по кредиту, 837.468,56 доларів США - боргу по процентах за користування кредитом, 30.000,00 доларів США штрафних санкцій та 55365, 41 грн. - судового збору, в решті частині позову - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 рішення місцевого суду від 21.10.2014 змінено, відповідачу надано відстрочку виконання рішення на один рік до 29.01.2016. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015 постанову апеляційного господарського суду від 29.01.2015, а також рішення місцевого господарського суду від 21.10.2014 в частині стягнення пені в сумі 20.771,36 доларів США скасовані, а справу в цій частині передано на новий розгляд.

За наслідками нового розгляду, рішенням господарського суду Херсонської області від 15.10.2015 у справі № 923/1312/14 позовні вимоги в частині стягнення пені задоволено та з відповідача на користь позивача стягнуто 222.519, 16 грн.

25.01.2016 до господарського суду Херсонської області від ТОВ «Амалтея» подана заява про перегляд рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 за нововиявленими обставинами.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.02.2016 заяву ТОВ «Амалтея» про перегляд рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 за нововиявленими обставинами у справі № 923/1312/14 задоволено частково: скасовано рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014; відмовлено в задоволенні позову; визнано недійсним договір кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011; стягнуто з ТОВ «Амалтея» на користь ПАТ «Дельта Банк» 43.101.359,80 грн. заборгованості за кредитом; стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Амалтея» 80.388,00 грн. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 рішення господарського суду Херсонської області від 19.02.2016 скасовано: у задоволенні заяви ТОВ «Амалтея» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 відмовлено. Рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 у справі № 923/1312/14 залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2016 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 залишено без змін.

На виконання означених судових рішень господарським судом Херсонської області було видано відповідні накази.

20.07.2016 відповідач (боржник) звернувся до господарського суду Херсонської області з заявою, у якій просив на підставі ст. 121 ГПК України відстрочити виконання рішення на 5 (п'ять) років щодо стягнення 540.700,00 доларів США боргу по кредиту, 837.468,56 доларів США боргу по процентах та 30.000,00 доларів США в якості штрафних санкцій, посилаючись на неможливість своєчасного виконання рішення суду щодо сплати стягнутої суми заборгованості через наявність інфляційних процесів в економіці та скрутне фінансове становище Підприємства. Крім того, господарська діяльність боржника в 2016 додатково була ускладнена початком процедури ліквідації ПАТ «КБ «Преміум», у зв'язку з чим з 11.02.2016 заблоковано доступ до грошових коштів, які обліковуються на відкритих у цьому банку поточних рахунках ТОВ «Амалтея». При цьому, заявник зазначав, що Підприємство має соціальну значимість, надає робочі місця понад 300 особам та в подальшому має намір здійснити погашення існуючої заборгованості, у звязку з чим просив відстрочити виконання вказаного рішення до 08.12.2021 року.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 08.12.2016 заява ТОВ «Амалтея» задоволена частково: рішення по справі № 923/1312/14 від 21.10.2014 про стягнення з відповідача боргу в сумі 5.407.000,00 доларів США - боргу по кредиту, 837.468,56 доларів США - боргу по процентах за користування кредитом, 30.000 доларів США штрафних санкцій та 55.365,41 грн. - судового збору відстрочено до 08.12.2018.

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на норми ст. 121 ГПК України, п.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012, мотивована доведенням заявником наявності виняткових обставин, що є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Не погоджуючись із ухвалою господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу господарського суду Херсонської області скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Заявник скарги наполягає на безпідставності та необґрунтованості вимог, зазначених у заяві, недоведеності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Через канцелярію суду від відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначив про необґрунтованість останньої, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники відповідача у судове засідання зявились, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду апеляційної скраги, про поважність не явки суд не повідомив.

Враховуючи ті обставини, що в апеляційній скарзі заявник посилається лише на ті документи, які вже досліджувались судом, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника скаржника.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу технічними засобами не здійснено, складено протокол судового засідання.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду винесена з порушенням норм процесуального права, апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України суд при наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони у виняткових випадках, залежно від обставин справи може, серед іншого, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Виходячи із змісту п. 7.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9 підставою для розстрочки або відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому, враховуючи, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, господарський суд перш за все повинен враховувати ті негативні наслідки, які можуть настати для стягувача, у звязку із затримкою виконання такого рішення та не допускати їх настання.

Наразі, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

У світлі приведених вище критеріїв можливість застосування відстрочки відносно виконання рішення у справі №923/1312/14 не може бути ототожнена із винятковими обставинами, що утруднюють чи унеможливлюють виконання рішення, а наведене місцевим господарським судом обґрунтування не може вважатися прийнятним з огляду на таке:

- по-перше, доводи, викладені в заяві відповідача про відстрочення виконання рішення суду, що були враховані місцевим господарським судом при винесені оскаржуваної ухвали, частково збігаються із обставинами, якими керувався апеляційний суд при винесені постанови від 29.01.2015 про надання відстрочення виконання рішення до 29.01.2016., мета якого - забезпечення можливості дійсного виконання рішення - досягнута не була, адже за спливом вказаного строку рішення наразі залишається не виконаним;

- по-друге, задовольняючи заяву відповідача про відстрочення виконання рішення, місцевий господарський суд належним чином не врахував ані інтересів і матеріального становища позивача, який наразі перебуває в процедурі ліквідації, адже на дату винесення оскаржуваної ухвали тривалість прострочення виконання грошового зобов'язання перед позивачем з січня 2014 року становить понад два роки, що у світлі усталеної практики Європейського суду з прав людини кваліфікується як порушення в гарантованого ст.1 ратифікованого Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. права мирного володіння своїм майном (див., наприклад, п.45 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Агротехсервіс» проти України» від 05.07.2005);

- по-третє, недостатність/відсутність коштів у відповідача, збитки від курсових різниць та зростання цін на сировину не можна вважати безумовним винятковим випадком, за наявності якого виконання судового рішення може бути відстрочено, адже підприємство в силу ст. 42 Господарського кодексу України організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що покладає на нього тягар несприятливих наслідків такої діяльності і самі по собі фінансові труднощі підприємства не свідчать про те, що особа (боржник) не може виконати рішення суду;

- по-четверте, як справедливо наголошує скаржник, відповідач демонструючи економічні показники збільшення виробництва,/товарообігу, накопичення коштів на банківських рахунках, спрямовує їх на підвищення заробітних плат та розвиток виробництва, у той час, як рішення суду залишається й досі невиконаним;

- по-пяте, заявником не обґрунтовано належними доказами у розумінні ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, а місцевим судом не встановлено відсутності ліквідного майна і джерел фінансування, вжиття всіх ефективних заходів з погашення заборгованості та спроможності виконання судового рішення в майбутньому. Наразі, як зазначає й сам відповідач, на сьогодні вільні обігові кошти в нього відсутні, прибуток від здійснення господарської діяльності спрямовується на сплату обовязкових платежів та закупку сировини, що в свою чергу не дає підстав для однозначного висновку про можливість їх накопичення в майбутньому, а отже і спроможність виконати рішення суду зі спливом встановленого терміну відстрочення.

Отже, висновки місцевого господарського суду щодо наявності визначених ст.121 Господарського процесуального кодексу України виключних обставин для запровадження запропонованого відстрочення виконання рішення є передчасними, з огляду на що надання такого відстрочення не узгоджується із встановленими п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України принципами справедливості, добросовісності та розумності.

Ці висновки апеляційного суду ґрунтуються на матеріалах справи, нормах чинного законодавства та сформованій судовій практиці, зокрема, в постановах Вищого господарського суду України від 30.03.2016 у справі № 916/2904/15, від 31.08.2011 у справі № 16/176-10, від 27.03.2017 у справі № 904/21/15.

Враховуючи вищезазначене, ухвала господарського суду Херсонської області від 08.12.2016 у справі №923/1312/14 підлягає скасуванню із прийняттям рішення про відмову у задоволені заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 08.12.2016 у справі №923/1312/14 - скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 року у справі №923/1312/14 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1378,00 грн.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку передбаченому розділом ХІІ-1 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.04.2017.

Головуючий суддя: Н.С.Морщагіна

Судді: Т.Я.Гладишева

ОСОБА_3