КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"11" квітня 2017 р. Справа №44/474-46/501-б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Сантанна"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.11.2013

у справі № 44/474-46/501-б

за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантанна" (код 21468990)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 затверджено план санації товариства з обмеженою відповідальністю "Сантанна".

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Фінансова компанія "Сантанна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.11.2013, постановити ухвалу, якою відмовити у затвердженні плану санації боржника, погодженого протоколом засідання комітету кредиторів № 5 від 14.11.2013.

Також до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про її повернення скаржнику у зв'язку з відмовою у поновленні процесуального строку з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно зі ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 93 ГПК України, апеляційна скарга подається на рішення (постанову) місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу - протягом п'яти з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

В статті 53 ГПК України встановлено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Так, оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва прийнято 26.11.2013.

Всупереч нормам Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга була подана скаржником до місцевого господарського суду лише у лютому 2017 року, тобто з істотним порушенням строку передбаченого ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі кредитор просить визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною та прийняти апеляційну скаргу до розгляду. При цьому, скаржник вказує, що 26.05.2015 було обрано нового голову правління товариства та розпочалась робота з документами підприємства та встановлення дійсного стану і юридичної складової провадження господарської діяльності. В ході вивчення та аналізу документів були з'ясовані обставини фактичної невідповідності розміру кредиторських вимог ПрАТ "Фінансова компанія "Сантанна" в розмірі кредиторських вимог кредитора ОСОБА_3, у зв'язку з чим товариство звертається з даною апеляційною скаргою з метою захисту інтересів кредиторів боржника.

Відповідно до ст. 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску.

Виходячи зі змісту ст. 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Відповідно до ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Колегією суддів відхиляються доводи скаржника про поважність пропуску строку на оскарження з огляду на зміну виконавчого органу товариства, оскільки така обставина не може бути визнана такою підставою, з якою закон пов'язує можливість відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження неможливості користування відповідними процесуальними правами попереднім керівництвом скаржника апеляційному суду не подано, враховуючи обізнаність товариства із ходом провадження у даній справі про банкрутство.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Слід зазначити, що оскаржуваною ухвалою від 26.11.2013 було затверджено план санації боржника з метою реалізації заходів з відновлення платоспроможності боржника у процедурі санації.

Процедура санації була введена після проведення судом першої інстанції попереднього засідання у даній справі, за результатами якого визнано вимоги кредиторів до боржника.

При цьому, кредиторські вимоги ОСОБА_3, до оскарження яких зводяться доводи апеляційної скарги ПрАТ "Фінансова компанія "Сантанна", були визнані ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2012 в сумі 564289,55 грн., а в задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання кредитором в частині заявлених 1 792 030, 45 грн. відмовлено іншою ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2012, яка залишена в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2012.

Тобто, вимоги кредитора ОСОБА_3 були предметом розгляду як суду першої інстанції так і апеляційного господарського суду, а прийняті за результатами їх розгляду судові рішення набули статусу остаточних у даних правовідносинах.

На думку колегії суддів, в даному випадку, відновлення строку зі спливом значного терміну на подання апеляційної скарги, доводи якої зводяться виключно до оскарження вимог ОСОБА_3, буде порушувати принцип правової визначеності та право кредитора на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання скаржника про поновлення процесуального строку належить відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

З огляду на вказану норму процесуального закону, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Сантанна" належить не приймати до розгляду та повернути скаржнику.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відхилити клопотання Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Сантанна" про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 у справі № 44/474-46/501-б.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Сантанна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 у справі № 44/474-46/501-б повернути скаржнику.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко