ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2017 р. Справа № 920/1213/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд", м. Тростянець, Сумська область (вх. №640 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 07.02.17 у справі № 920/1213/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд", м. Тростянець, Сумська область

про стягнення 12075,42 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.02.2017 у справі № 920/1213/16 (суддя Джепа Ю.А.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 11 607,94 грн. інфляційних збитків, 3% річних в сумі 467,48 грн., 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Сумської області від 07.02.2017 у справі № 920/1213/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки прострочення відповідача не є грошовим зобов'язанням, а обов'язок ТОВ "Тростянецький Агропромбуд" з повернення грошової суми виник на підставі укладеного договору № 11-27 від 27.11.2012, а не рішення суду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними відповідачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Позивач зазначає, що рішенням господарського суду Сумської області від 19.03.2015 у справі № 920/171/15 встановлено грошове зобов'язання, виконання якого відповідач прострочив, сплативши борг частками за період з 31.07.2015 по 21.09.2015, посилаючись при цьому на те, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Крім того, позивач просив розглянути справу без участі свого представника у зв'язку з відсутністю коштів.

Сторони в призначене судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи позивач та відповідач були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними зворотними повідомленням, які наявні в матеріалах справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, в зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 27.11.2012 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 11-27, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався у встановлений договором строк здійснити поставку продукції (цегли керамічної М-100), а позивач зобов'язався прийняти у свою власність товар та сплатити за нього певну грошову суму.

У зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань ФОП ОСОБА_1 у 2015 році звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача 72 881,04 грн., у тому числі 39 216,00 грн. попередньої оплати за договором купівлі-продажу № 11-27 від 27.11.2012 у зв'язку з невиконанням зобов'язань щодо поставки товару, 2 352,96 грн. - 3% річних, 10 000,08 грн. інфляційних збитків, 16 512,00 грн. неотриманого прибутку (упущеної вигоди), 4 800,00 грн. компенсації моральної шкоди.

19.03.2015 рішенням господарського суду Сумської області у справі № 920/171/15 задоволено частково позов ФОП ОСОБА_1 та стягнуто з ТОВ "Тростянецький Агропромбуд" 39 216,00 грн. попередньої оплати, 293,31 грн. 3% річних за період з 12.12.2014 по 12.03.2015, 4635,81 грн. інфляційних збитків за період з 12.12.2014 по 01.03.2015, 1827,00 грн. судового збору.

Вищезазначене судове рішення набрало законної сили та 22.06.2015 на його виконання судом був виданий відповідний наказ.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем було сплачено 18 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 613 від 31.07.2015, 18 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 621 від 06.08.2015, 3 216,00 грн. згідно платіжного доручення № 648 від 01.09.2015, 6 756,12 грн. згідно платіжного доручення № 678 від 21.09.2015.

Таким чином, враховуючи, що остаточна сплата заборгованості відповідачем відбулась 21.09.2015, позивач, вважаючи, що за час існування невиконаного зобов'язання відповідача по справі грошова одиниця України значно знецінилась, а відповідач безпідставно користувався чужими грошовими коштами, звернувся до суду за захистом порушених прав внаслідок невиконання відповідачем простроченого грошового зобов'язання та його знецінення після прийняття відповідного рішення суду.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з того, що діюче законодавство не виключає можливості звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням збільшилась в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнових прав та інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. В зв'язку з чим дійшов висновку про те, що на суму заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні нарахування у розмірах, визначених законодавством.

При цьому, судом першої інстанції відхилені заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем 3% річних у сумі 467,48 грн. та 11 607,94 грн. інфляційних збитків з огляду на те, що відповідач помилково вважає, що вказані суми нараховані йому до сплати за невиконання негрошового зобов'язання щодо недопоставки товару за договором купівлі-продажу № 11-27 від 27.11.2012, При цьому суд зауважив, що вказані суми нараховані відповідачеві згідно ст. 693 Цивільного кодексу України за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з повернення суми попередньої оплати, що встановлено рішенням господарського суду Сумської області від 19.03.2015 у справі № 920/171/15.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог у в повному обсязі не відповідають обставинам справи.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимогам позивача про стягнення з відповідача інфляційних та річних нарахованих на суму попередньої оплати, яка була стягнута за рішенням господарського суду Сумської області від 19.03.2015 у справі № 920/171/15.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Сумської області від 19.03.2015 у справі № 920/171/15 задоволено частково позов ФОП ОСОБА_1 та стягнуто з ТОВ "Тростянецький Агропромбуд" 39 216,00 грн. попередньої оплати, 293,31 грн. 3% річних за період з 12.12.2014 по 12.03.2015, 4635,81 грн. інфляційних збитків за період з 12.12.2014 по 01.03.2015, 1827,00 грн. судового збору.

Позивачем у справі № 920/1213/16 заявлені вимоги про стягнення з відповідача 11607,94 грн. інфляційних втрат та 467,48 грн. 3% річних, які нараховані на суму попередньої оплати в розмірі 39216,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, донарахування інфляційних здійснено позивачем за період з 01.03.2015 по 01.07.2015 та річних за період з 13.03.2017 по 01.09.2015.

Так, згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.14 пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 № «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Отже, зобов'язання відповідача з повернення суми попередньої оплати в розмірі 39216,00 грн. стало грошовим у зв'язку з прийняттям рішення господарського суду Сумської області у справі № 920/171/15 від 19.03.2015, в зв'язку з чим у позивача є правові підстави застосовувати норми ч. 2 ст. 625 ЦК України на стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом даного рішення.

Згідно з поданим розрахунком позивачем нараховані відповідачу 11 607,94 грн. інфляційних за період з 01.03.2015 по 01.07.2015 та 467,48 3% річних в сумі за період з 13.03.2015 по 01.09.2015.

Однак, оскільки рішення господарського суду Сумської області у справі № 920/171/15 прийнято 19.03.2015, тому нарахування інфляційних та 3% річних на суму попередньої оплати в розмірі 39216,00 грн. має відбуватись після його прийняття, тобто з 19.03.2015.

Так, дослідженням матеріалів справи встановлено, що на виконання вказаного судового рішення відповідачем було сплачено 18 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 613 від 31.07.2015 з призначенням платежу «кредиторська заборгованість згідно рішення», 18 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 621 від 06.08.2015 з призначенням платежу «оплата кредиторської заборгованості», 3 216,00 грн. згідно платіжного доручення № 648 від 01.09.2015 з призначенням платежу «оплата кредиторської заборгованості», 6 756,12 грн. згідно платіжного доручення № 678 від 21.09.2015 з призначенням платежу «оплата судового збору, 3% річних, інфляційних».

За таких обставин, здійснивши власний перерахунок 3% річних за період з 19.03.2015 року по 01.09.2015 року, з урахуванням проведених відповідачем проплат та вимог ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовими зобов'язаннями, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 448,94 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 11607,94 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Колегія суддів звертає увагу, що розмір боргу з урахування індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено донарахування інфляційних з 01.03.2015 по 01.07.2015 (з урахуванням стягнутих за рішенням суду від 19.03.2015 інфляційних за період з 12.12.2014 по 01.03.2015).

Разом з цим, позивачем згідно позовної заяви загальний період прострочення визначено до 01.09.2015, оскільки 3% річних відповідачу донараховано по 01.09.2015.

Матеріали справи свідчать, що позивач під час розрахунку неправомірно здійснив інфляційні нарахування на суму боргу з індексом інфляції, застосувавши вибірковість періоду з березня 2015 року по червень 2015 року, тим самим виключивши періоди липень та серпень 2015 року, коли мала місце дефляція.

Колегія суддів звертає увагу, що норма ст. 625 ЦК України не дає позивачу права вибору періоду, в межах якого може бути здійснено нарахування інфляційних втрат, а визначає його конкретно - за весь час прострочення. Зазначеної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постановах № 5023/1235/12 від 13.09.2012, № 910/15198/13 від 19.03.2014 та № 920/1073/14 від 04.02.2015

Тобто, сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце дефляція). Тому, неврахування позивачем таких періодів при здійсненні розрахунку суперечить статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат за період з 19.03.2015 року по 01.09.2015 року, з урахуванням проведених відповідачем проплат, колегія суддів дійшла висновку, що розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, становить 10699,95 грн.

За таких обставин, рішення господарського суду Сумської області від 07.02.2017 у справі № 920/1213/16 в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 18,54 грн. та інфляційних втрат в розмірі 907,99 грн. підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд", м. Тростянець, Сумська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 07.02.2017 у справі № 920/1213/16 в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 18,54 грн., інфляційних втрат в розмірі 907,99 грн. та судового збору в розмірі 106,10 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд" (42600, Сумська область, м. Тростянець, вис. Веселе, 15; ) витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 116,72 грн.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Барбашова С.В.