ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2017 року Справа № 904/12144/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Джихур О.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від відповідача: Войнов В.В., довіреність №157/1551 від 28.12.2016 р.,

представник позивача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2017р. по справі №904/12144/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів", м. Чернігів

до державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова", м. Дніпро

про визнання недійсним п. 6.6 договору № 600/132 від 09.06.2010р.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство "Чернігівський завод радіоприладів" (далі ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (далі ДП "ВО "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова") про визнання недійсним п. 6.6 договору № 600/132 від 09.06.2010р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2017р. по справі №904/12144/16 (суддя Суховаров А.В.) відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" до ДП "ВО "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" про визнання недійсним п. 6.6 договору № 600/132 від 09.06.2010р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що умови п. 6.6 договору № 600/132 від 09.06.2010р. не суперечать нормам чинного законодавства, правовідносини сторін не суперечать звичайним умовам та сучасній діловій практиці.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2017р. по справі №904/12144/16 та прийняти нове рішення, яким позов ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, положення ст. ст. 4, 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення; господарським судом не взято до уваги положення ст. 215 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що недійсними можуть визнаватись не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку; оспорюваний п. 6.6 договору містить положення про відповідальність позивача за порушення термінів реєстрації податкових накладних, проте, питання щодо застосування до суб'єктів господарювання штрафних санкцій за порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, врегульовані нормами Податкового кодексу України, зокрема, ст. 120-1 Податкового кодексу України; право накладення штрафних санкцій за порушення податкового законодавства належить виключно контролюючому органу доходів і зборів; оспорюваним п. 6.6 договору відповідач хоче вдруге притягти позивача до відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП "ВО "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність рішення господарського суду нормам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначаючи, що відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні його умов; ст. 193 Господарського кодексу України передбачена умова щодо належного виконання зобов'язання, а в разі порушення зобов'язання зазначено про можливість настання санкцій, передбачених законодавством, а також договором; позивач свої зобов'язання порушує, внаслідок чого відповідач несе збитки, отже, п. 6.6 договору захищає інтереси відповідача, направлений на компенсацію збитків замовника, є господарським зобов'язанням та не дублює повноваження (компетенцію) податкової служби щодо накладення штрафу, не порушує чинного законодавства, не суперечить інтересам держави та суспільства. Крім того, відповідач зазначає, що звертався за захистом своїх інтересів щодо стягнення з позивача штрафу, передбаченого п. 6.6 договору, до господарського суду Чернігівської області, рішенням якого по справі № 927/963/16 позовні вимоги задоволені повністю, постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017р. вказане рішення залишено без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.03.2017р. розгляд справи відкладений на 04.04.2017р. в зв'язку з неявкою представників обох сторін.

21.03.2017р., після судового засідання, та 03.04.2017р. на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшли клопотання ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" про розгляд справи без участі представника позивача, які обґрунтовано важким фінансовим становищем підприємства. В клопотаннях позивачем повністю підтримано доводи апеляційної скарги.

Згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, явка представника в судове засідання є правом сторони, а не обов`язком.

Враховуючи клопотання позивача, факт належного сповіщення сторін про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в цьому судовому засіданні за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09.06.2010р. між відкритим акціонерним товариства "Чернігівський завод радіоприладів" (виконавець) та ДП "ВО "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" (замовник) укладено договір постачання №600/132, за умовами якого виконавець зобов'язується поставити, а замовник прийняти й оплатити бортову апаратуру (продукцію) в кількості та за цінами відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (п.1.1 р.1 договору).

Сторонами підписано додаток № 1 до договору - специфікація, відповідно до якої протягом 2011-2015 років позивач мав поставити відповідачу продукції на 141 000 519,96 грн. (а.с.17).

09.07.2012р. між сторонами підписана додаткова угода №3 до договору № 600/132, якою змінено найменування підприємства позивача з відкритого акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів" на публічне акціонерне товариство "Чернігівський завод радіоприладів", доповнено п. 3.3 договору реченням наступного змісту: "Допускається відвантаження продукції за рахунок замовника спецзв'язком або поштою за реквізитами, які вказані замовником у розділі "Юридичні адреси й реквізити сторін"; решта умов договору залишилась незмінною (а.с.18).

11.03.2015р. сторонами підписана додаткова угода №12 до договору № 600/132, якою сторонами внесено зміни в розділ 6 договору (відповідальність сторін), що доповнений пунктом 6.6 наступного змісту: "Виконавець обов'язково реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних та надає замовнику в електронному вигляді, шляхом електронного документообігу, у разі несвоєчасної реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно діючого законодавства України, виконавець сплачує штраф у розмірі суми ПДВ цієї податкової накладної у строк не пізніше 30 календарних днів з дати виникнення зобов'язань"; у пункті 3.2 фразу "… - оригінал податкової накладної*

* обов`язкова вимога: Оригінал податкової накладної надається виконавцем поштовим листом з замовленим повідомленням про вручення та описом вкладення протягом 3 (трьох) календарних днів від дати нарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оригінал податкової накладної надається виконавцем поштовим листом з замовленим повідомленням про вручення та описом вкладення протягом 3 (трьох) календарних днів від дати поставки продукції з наступною оплатою" - виключено; решта умов договору залишилась незмінною (а.с.19).

Посилаючись на те, що застосування відповідальності у вигляді штрафу за порушення термінів реєстрації податкової накладної на підставі положень пункту 6.6 договору має ознаки притягнення позивача до відповідальності за одне й те саме правопорушення двічі, що суперечить приписам статті 61 Конституції України, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним п. 6.6 договору постачання №600/132 від 09.06.2010р.

Статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частин 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Пунктом 6.6 договору, внесеним додатковою угодою №12 від 11.03.2015р., сторони встановили такі умови: "Виконавець обов'язково реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних та надає замовнику в електронному вигляді, шляхом електронного документообігу. У разі несвоєчасної реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно діючого законодавства України, виконавець сплачує штраф у розмірі суми ПДВ цієї податкової накладної у строк не пізніше 30 календарних днів з дати виникнення зобов'язань".

Зазначений пункт договору сторонами погоджений в зв'язку з наступним.

Згідно приписів ст. 187.1 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змістом ст. 201.10 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені (п. 201.10 Податкового кодексу України).

Відповідно ст. 120-1 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого ст. 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 Податкового кодексу України).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період (п. 201.10 Податкового кодексу України).

Отже, відповідач має право внести суми до ліміту податкового кредиту лише після реєстрації позивачем податкової накладної у реєстрі, а відомості про збільшення податкового кредиту вносяться у податкову звітність у тому місяці, в якому позивач зареєстрував податкову накладну.

Платник податку на додану вартість, у відповідності до ст. 200-1 Податкового кодексу України, складає щодо визначеної формули ліміт податкового кредиту, який складається з усіх сум податкових кредитів (податкових дебетів), зареєстрованих контрагентами-продавцями. Ліміт податкового кредиту використовується для реєстрації податкових кредитів (податкових накладних) перед іншими контрагентами, перед якими платник податку виступає продавцем.

За поясненнями відповідача, внаслідок порушення позивачем податкового законодавства, ДП "ВО "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" не мав достатніх коштів на ліміті податкового кредиту ПДВ на суму 326 077,80 грн. за авансовим платежем (в розмірі 1 956 466,80 грн.) та суму 326 077,80 грн. за кінцевим розрахунком для можливості реєстрації податкових накладних перед іншими контрагентами, внаслідок чого відповідно до ст. 120-1 Податкового кодексу України був вимушений сплатити штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.12.2016 року по справі № 927/963/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017р., повністю задоволено позов ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" до ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" про стягнення штрафу в розмірі 326 077,80 грн. у зв'язку з порушенням ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" взятих на себе господарських зобов'язань за п. 6.6 договору № 600/132, а саме, ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" не було здійснено реєстрацію податкової накладної від 17.03.2016 року № 28 в Єдиному реєстрі податкових накладних в п'ятнадцятиденний строк.

Згідно приписів ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

По господарській справі №927/963/16 судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 23.07.2015р. згідно уточненої специфікації №35 ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" було надано заявку на поставку продукції на загальну суму 3 912 933,60 грн., відповідно до якої було укладено додаткову угоду №11 від 23.07.15р.; протоколом розбіжностей до додаткової угоди №11 від 23.07.15р. сторони погодили, що замовник за уточненою специфікацією №35 здійснює передоплату у розмірі 50%, яка становить 1 956 466,80 грн.; на виконання умов договору ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" сплачено авансовий платіж у розмірі 50% за продукцію згідно платіжного доручення №823 від 17.03.2016р.; ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" податкову накладну №28 від 17.03.2016р., складену на виконання специфікації № 35 від 23.07.2015р. на суму авансового платежу в розмірі 1 956 466,80 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 326 077, 80 грн., зареєстровано лише 18.08.2016р.; несвоєчасне внесення ПАТ "Чернігівський завод радіоприладів" податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних позбавило ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" права на своєчасне отримання податкового кредиту у розмірі 326 077,80 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Податковий кодекс України встановлює наслідки відсутності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме, підприємство-покупець не отримує право на податковий кредит на відповідну суму, внаслідок чого не може зареєструвати податкову накладну при продажу товарів для своїх контрагентів, а відтак збільшується його податкове зобов'язання.

Таким чином, для уникнення господарських збитків, які можуть виникнути у сторони замовника (відповідача) через несвоєчасну реєстрацію податкової накладної виконавцем (позивачем), використовуючи звичаї ділового обороту, сторони погодили п. 6.6 договору, внесений додатковою угодою №12, в якому передбачали господарське зобов'язання щодо сплати грошових коштів у розмірі суми податку на додану вартість відповідачу у разі несвоєчасної реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вказані зміни мали на меті стимулювання сторін до належного виконання договірних (господарських) зобов'язань згідно з вимогами законодавства.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Доводи позивача про те, що право накладення штрафних санкцій за порушення податкового законодавства належить виключно контролюючому органу доходів і зборів, а спірним пунктом договору відповідач вдруге намагається притягти позивача до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, не приймаються колегією суддів, оскільки вказаний пункт договору є господарським зобов'язанням, обумовленим в добровільному порядку сторонами, та направлений на компенсацію всіх збитків замовника; спірним пунктом договору відповідач не дублює повноважень податкової служби щодо накладення штрафу за порушення в сфері податкового законодавства, а убезпечує себе від понесення невиправданих матеріальних втрат за неналежні дії позивача.

Слід також зазначити, що застосування фінансових санкцій за порушення податкового законодавства органами ДФС у жодній мірі не захистить права ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" та не відновить його порушені інтереси.

Господарський суд першої інстанції, розглядаючи справу, повно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Чернігівський завод радіоприладів", м. Чернігів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2017р. по справі №904/12144/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О. В. Джихур

(Повний текст постанови складений 06.04.2017р.)