РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017Справа №910/966/17
За позовом ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України"

До ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані"

ТОВ "ЮбіПартнер Факторинг"

ТОВ "Правова група"Побережнюк і партнери"

Про визнання договорів не дійсними

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Кузнєцов М.А. (дов. № 18 від 19.01.2017)

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

В судовому засіданні 30.03.2017, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" пред'явлено позов до ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" (відповідач-1), ТОВ "ЮбіПартнер Факторинг"(відповідач-2) та ТОВ "Правова група"Побережнюк і партнери" (відповідач-3) про визнання договорів не дійсними

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/966/17, розгляд справи призначено на 08.02.2017

07.02.2017 через канцелярію суду від представника відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву.

08.02.2017 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 09.03.2017.

В судове засідання, призначене на 09.03.2017, представник позивача та відповідача-3 з'явились. Представник позивача заявив клопотання про витребування додаткових доказів.

В судове засідання, призначене на 09.03.2017, представники відповідачів 1 та 2 не з'явились, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомленні.

09.03.2017 ухвалою суду продовжено строк розгляду справи та витребувано додаткові документи.

27.03.2017 через канцелярію суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

28.03.2017 через канцелярію суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

28.03.2017 через канцелярію суду від представника відповідача-3 надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2017.

28.03.2017 через канцелярію суду від представника відповідача-3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 09.03.2017, представник позивача з'явився та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 09.03.2017, представники відповідачів не з'явились

Оскільки про час та місце судового засідання відповідачі були належним чином повідомленні, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі повідомленні про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 року між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" (далі - Відповідач-1) та ТОВ "ЮбіПартнер Факторинг" (далі - Відповідач-2) було укладено договір про відступлення права вимоги (далі - Договір-1), відповідно до якого Відповідач-1 відступає Відповідачу-2 належне право грошової вимоги з ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (далі - Позивач) за договорами поставки продукції, які вказані в Договорі - 1, що підтверджується судовими рішеннями у справах, що перебувають на виконанні.

У той же день, між ТОВ "ЮбіПартнер Факторинг" та ТОВ " Правова група "Побережнюк і партнери"(далі - Відповідач-3) було укладено черговий договір про відступлення права вимоги (далі - Договір-2), відповідно до якого Відповідач-2 відступає Відповідачу-3 належне право грошової вимоги з ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (далі - Позивач) за договорами поставки продукції, які вказані в Договорі -2.

ДП «Волинський облавтодор» вважає, що договори про відступлення права вимоги, укладені між ТОВ "Кліносол трейдінг компані" і ТОВ "ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ" (Договір від 31.10.2016) та ТОВ "ЮБІПАРТНЕР ФАКТОР" і ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери"(Договір від 31.10.2016) (далі - оспорювані договори), укладені Відповідачами з порушенням вимог закону, а відтак підлягають визнанню недійсними.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

31 жовтня 2016 року між ТОВ «Кліносол Трейдінг Компані» (Первісний кредитор) та ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» (Новий кредитор) укладено Договір № б/н відступлення права вимоги за Договорами поставки1 із ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (надалі за текстом - «Договір 1»)

31 жовтня 2016 року між ТОВ «Кліносол Трейдінг Компані» та ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» підписано Додаткову угоду № 1 від 31.10.2016 р. про внесення змін та доповнень до Договору відступлення права вимоги від 31.10.2016року (надалі за текстом - «Додаткова угода»), відповідно до якої пункт 4.2. договору викладено в наступній редакції, а саме: «З моменту підписання даного Договору до «Нового кредитора» переходять всі права кредитора у відношенні до «Боржника», що належали до цього «Первісному кредитору» по «Договорам поставки». Окрім того, Сторони погодили пункт 4.3. договору викласти у наступній редакції: «Передбачене цим Договором право вимоги по зобов'язаннях, що випливають з «Договорів поставки», переходять до «Нового кредитора» з моменту підписання даного Договору».

На виконання умов Договору № б/н відступлення права вимоги від 31.10.2016 року ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» (Новий кредитор) сплатило на користь ТОВ «Кліносол Трейдінг Компані» (Первісний кредитор) грошові кошти в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп. (пп. 2.1.1. Договору 1).

31 жовтня 2016 року між ТОВ «Кліносол Трейдінг Компані» та ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» підписано Акт приймання-передачі документів, відповідно до якого Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв оригінали документів, що підтверджують право грошової вимоги за Договорами поставки.

Таким чином, з моменту підписання Договору № б/н відступлення права вимоги від 31.10.20216 року (з усіма додатками та додатковими угодами) до ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» перейшло право вимоги щодо виконання ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» своїх грошових зобов'язань за Договорами поставки.

31 жовтня 2016 року між ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» (Первісний кредитор) та ТОВ «ПГ «Побережнюк і партнери» (Новий кредитор) укладено Договір № 31/10-03 відступлення права вимоги, а саме: виконання ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» грошових зобов'язань за вказаними вище Договорами поставки (надалі за текстом - «Договір 2»).

На виконання п. 2.1.1. Договору № 31/10-03 відступлення права вимоги від 31.10.2016 року ТОВ «ПГ «Побережнюк і партнери» (Новий кредитор) сплатило на користь ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» (Первісний кредитор) грошові кошти в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень 00 коп., що підтверджується, зокрема, платіжним дорученням від

р. та випискою за 31.10.2016 р. за рахунком № 2650 6 273 (копії документів додаються).

31 жовтня 2016 року між ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» та ТОВ «ПГ «Побережнюк і партнери» підписано Акт приймання-передачі документів копія документу додається), відповідно до якого Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв оригінали документів, що підтверджують право грошової вимоги за Договорами поставки.

Таким чином, з моменту зарахування грошових коштів за Договором № 31/10-03 відступлення права вимоги від 31.10.2016 року до ТОВ «ПГ «Побережнюк і партнери» перейшло право вимоги щодо виконання ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» своїх грошових зобов'язань за Договорами поставки.

с. ТТТотто безпідставності посилань Позивача на необхідність отримання його згоди на укладення договорів відступлення права вимоги:

Так, Позивач зазначає, що відповідно до Договорів поставки жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони, а тому оспорювані Договори відступлення права вимоги не могли бути укладені за відсутності згоди ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

З даного приводу Відповідач-3 хоче зазначити наступне.

Згідно положень чинного законодавства України Договір 1 за своєю правовою природою є договором факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Тобто, з вказаних вище норм випливає, що за договором факторингу сторонами є фактор та клієнт. Клієнт - це особа, яка відступає або зобов'язується відступити право грошової вимоги, що їй належить. Фактором, в свою чергу, слід вважати юридичну особу (виключно банк або фінансова установа), яка сплачує кошти (фінансує) за отримання права грошової вимоги.

Відповідно до умов Договору 1 ТОВ «Кліносол Трейдінг Компані» є клієнтом, оскільки воно відступає право вимоги за плату за Договорами поставки, а ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» є фактором, оскільки придбає право вимоги у встановленому Договором-1 порядку. Крім того, доказом того, що ТОВ «Юбіпартнер Факторинг» є фінансовою установою (та може здійснювати факторингові операції) є Свідоцтво серії ФК № 277 від 14.04.2011 року та Виписка з Державного реєстру фінансових установ відповідні документи додаються).

Згідно положень статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Договір 2 був укладений після Договору 1, що тягне за собою наступні наслідки.

Статтею 1083 ЦК України встановлено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Таким чином, якщо договором факторингу передбачена можливість наступного відступлення права грошового вимоги, таке наступне відступлення здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу, які регулюють факторинг, в тому числі до таких правовідносин застосовується норма щодо дійсності договору незалежно від наявності домовленості між про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Пунктом 2.3. Договору 1 встановлено, що з моменту переходу до «Нового кредитора» всіх прав кредитора у відношенні до «Боржника», «Новий кредитор» мас право розпоряджатись цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за «Договорами поставки» без будь-яких обмежень.

З огляду на те, що сторони у Договорі 1 погодили право «Нового кредитора» відступати право вимоги за Договорами поставки третім особам без будь-яких обмежень та в силу положень ст. ст. 1080, 1083 ЦК України, погодження на відступлення права вимоги зі сторони Боржника не вимагається ані при укладені договору факторингу, ані при подальшому відступлені, в тому числі на користь ТОВ «ПГ «Побережнюк і партнери».

Позивач вказує на порушення вимог закону та невиконання статті 517 ЦК України, оскільки оригінали документів про поставку (видаткові накладні, рахунки-фактури, залізничні накладні, акти звірки, договори, специфікації тощо) відсутні, а тому до Відповідачів не перейшло право вимоги.

В розумінні статті 517 ЦК України документами, які засвідчують права (вимоги), що передаються новому кредиторові, можуть бути договір або інші документи, котрі підтверджують факт виникнення та існування зобов'язальних правовідносин між первісним кредитором та боржником.

Разом з тим, на адресу позивача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, яким Боржника поставлено до відома, що ТОВ «Кліносол Трейдінг Компанія» відступило право вимоги за Договорами поставки на користь ТОВ «ЮБІПАРТНЕР ФАКТОРИНГ», а останній відступив право вимоги за Договорами поставки на користь ТОВ «ПГ «Побережнюк і партнери». Як доказ переходу права вимоги за Договорами поставки, до повідомлення було додано копію Договору про відступлення права вимоги № 31/10-03 від 31.10.2016 р.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо відсутності згоди позивача на укладання оспорюваних правочинів, з огляду на наступне.

Крім того, Суд зазначає, що статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 постанови).

Втім, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи поданий на розгляд господарського суду спір по суті, Суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Судом встановлено, що Позивач не є Стороною оспорюваних Договорів, про що також зазначав Позивач в своїх письмових поясненнях.

Суд зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивач не довів Суду належними засобами доказування, які саме його права та законні інтереси було порушено внаслідок укладення спірного договору.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" до ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані", ТОВ "ЮбіПартнер Факторинг", ТОВ "Правова група"Побережнюк і партнери" про визнання договорів не дійсними - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06.04.2017

Суддя М.О. Лиськов