РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017Справа №910/689/17
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт"

До Аграрного фонду України"

Про стягнення 41 372,04 грн.

Суддя М.О. Лиськов

Представники:

від позивача: Давидюк М.В. (дов. №29 від 01.09.2016)

від відповідачів: Делявська Г.М. (дов. № 586 від 03.01.2017)

В судовому засіданні 05.04.2017, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду, в якому просить суд стягнути з відповідача 41 372, 04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем щодо виконання умов договору складського зберігання зерна № 294/11 від 12.08.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 порушено провадження у справі № 910/689/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 08.02.2017 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

30.01.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заборгованість перед позивачем за надані послуги зберігання зерна Аграрного фонду на даний час не може бути погашена в добровільному порядку, оскільки видатки розпорядникам бюджетних коштів за відсутності затверджених в установленому порядку кошторисів бюджетних програм органами Казначейства України не здійснюються.

08.02.2017 розгляд справи відкладено на 06.03.2017.

06.03.2017 ухвалою суду продовжено строк розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів та відкладено на 15.03.2017.

У зв'язку із неможливістю здійснення правосуддя суддею Пригуновою А.Б. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/689/17.

За результатом повторного автоматичного розподілу справу передано судді Лиськову М.О.

17.03.2017 суддя Лиськов М.О. прийняв справу до свого провадження та призначив розгляд справи на 05.04.2017.

В судовому засіданні 05.04.2017 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом. Обґрунтував обставини позовних вимог, підтримав їх та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача підтвердив наявність заборгованості.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 294/11 (далі - договір зберігання), за умовами якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, кукурудзи, ячменю, гречки (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством (п. 1.1. договору зберігання).

Згідно з п. 3.3.2 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2011, поклажодавець зобов'язаний розраховуватися за надання послуг з приймання, зберігання, відвантаження зерна, а також витрати, що виникають в порядку визначеному підпунктом 3.1.4 цього договору.

За умовами п. 5.3 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2011, зберігання розмір плати (тарифу) за надання послуг зберігання за тонну на місяць - 17,50 грн.

Пунктом 5.4 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2011, сторони погодили, що поклажодавець сплачує вартість послуг із зберігання зерна з дати передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів передавання-приймання до договору складського зберігання зерна на підставі актів виконаних робіт, за умови надходження на рахунок поклажодавця коштів з Державного бюджету на зазначені цілі.

В пункті 8.1 договору зберігання сторони погодили строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Згідно з п. 9.1 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2012, договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013, але у будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі.

На підтвердження прийняття зерна від Аграрного фонду позивачем видано складські квитанції на зерно, копії яких долучені до матеріалів справи.

Позивач у позові зазначив, що станом на 05.04.2017 вартість наданих відповідачу послуг за договором зберігання за період з грудня 2016 по лютий 2017 становить 63 802 грн. 67 коп, які відповідачем оплачені не були.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Аналогічні положення викладені в п. 8.1 договору зберігання зерна, а саме: строк зберігання зерна до пред'явлення вимоги поклажедавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого договором, дає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Судом встановлено, що за період з грудня 2016 по лютий 2017 позивачем були надані відповідачу послуги зі складського зберігання зерна у загальному розмірі 63 802 грн. 67 коп. (виходячи із ваги зерна, яке зберігається за вказаними складськими квитанціями, та тарифу зберігання - 17,50 грн. за місяць), у зв'язку з чим позивачем були складені відповідні акти виконаних робіт до договору зберігання зерна.

З огляду на те, що умовами договору зберігання сторони не визначили строки оплати відповідачем наданих позивачем послуг зі зберігання, 27.03.2017 позивач направляв відповідачу вимогу про відшкодування витрат по зберіганню зерна за договором зберігання разом з актами виконаних робіт за період з грудня 2016 по лютий 2017 відповідно.

З огляду на викладене, а також положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг із складського зберігання зерна є таким, що настав.

При цьому, з пояснень сторін та поданих доказів вбачається, що відповідач не повернув позивачу підписані акти виконаних робіт за період з грудня 2016 по лютий 2017.

Разом з тим, суд зазначає, що непідписання відповідачем актів виконаних робіт не впливає на настання строку оплати, оскільки обов'язок відповідача оплатити надані позивачем послуги зі складського зберігання зерна виникає не залежно від факту підписання ним акту, а у зв'язку з фактом надання вказаних послуг позивачем, а строк оплати - у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

При цьому, доказів повернення зерна зі зберігання позивачем суду не надано, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що протягом грудня 2016 по лютий 2017 позивач надавав відповідачу послуги із складського зберігання зерна, які відповідач зобов'язаний оплатити.

Наявність та обсяг заборгованості Аграрного фонду за договором зберігання 63 802 грн. 67 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем належними та достатніми доказами не були спростовані, контр розрахунку заборгованості подано не було, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Викладені у відзиві доводи щодо відсутності в актах виконаних робіт, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язкового реквізиту - дати і місця складання, що позбавляє такі акти виконаних робіт статусу первинного документу, який підлягає первинному обліку, не приймаються судом з огляду на те, що порушення правил ведення бухгалтерського обліку не впливає на існування господарського зобов'язання з оплати відповідачем вартості наданих послуг складського зберігання зерна.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул Б.Грінченка, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" (45240, Волинська обл., Ківерцівський район, с. Липляни, вул. Козацька, б. 22, ) 63 802 грн. 67 коп. заборгованості та 1 600 грн. 06 коп. судового збору.

3. Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.04.2017

Суддя М.О. Лиськов