РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017Справа №910/69/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л."

про: стягнення 13 271,69 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача: Ляш С.В. - представник за довіреністю

від відповідача: Безнощенко К.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" до товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." про стягнення 13 271,69 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 року порушено провадження у справі №910/69/17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 року у справі №910/16303/16, яким на користь позивача з відповідача стягнуто суму заборгованості по сплаті суборендної плати в розмірі 8400,00 грн. за червень 2014 року не виконано, в зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати в розмірі 6754,21 грн з суми боргу 8400,00 грн та 30 % річних в розмірі 6517,48 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що позивач мав право на нарахування 3 % річних, а не 30 % річних; оскільки до відповідача було застосовані економічні та інші обмежувальні санкції згідно з Указом Президента України від 16 вересня 2015 року № 549/2015, яким було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Указ Президента України від 16 вересня 2015 року № 549/2015 набрав законної сили 22.09.2015 року, в зв'язку з чим проценти річних та інфляційні втрати можуть нараховуватися до 22.09.2015 року, оскільки у зв'язку з введенням санкцій відповідач не має можливості виконати зобов'язання щодо сплати орендного платежу.

Розгляд даної справи, призначеної на 28.02.2017 року не відбувся в зв'язку з перебуванням судді Шкурдової Л.М. на лікарняному про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.

Відповідно до п. 3.9.1-1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадках коли ухвала про призначення справи до розгляду не може бути вручена стороні у зв'язку з обмеженим строком розгляду, належним підтвердженням повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи може вважатися телефонограма суду з відміткою про її прийняття посадовою (службовою) особою сторони. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Про час та місце розгляду даної справи сторін було повідомлено належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься складена секретарем судових засідань телефонограма.

В судовому засіданні 05.04.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення відповідача про час і місце проведення судового засідання, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання представника відповідача, достатність матеріалів для прийняття рішення по суті, суд, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України, розглядає справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "РУШ" (суборендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." (суборендар) укладено Договір суборенди приміщення № 01-03/09/Е401/2013 (далі - Договір).

Відповідно до п.п.1.1, 1.3 Договору суборендодавець зобов'язується передати, а суборендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування частину нежитлового приміщення (далі - приміщення або об'єкт оренди), загальною площею 7,5 кв.м, розташоване за адресою: Україна, м. Одеса, провулок Красний, буд. 1, з цільовим призначення - реалізація білетів державних лотерей.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору сторони узгодили, що передача та повернення приміщення здійснюється двосторонньою комісією, що складається із уповноважених представників сторін; при передачі та прийманні приміщення складається акт приймання-передачі (Додаток № 2 до Договору), датою передачі/приймання приміщення є дата підписання сторонами акта приймання-передачі.

Згідно з Актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 03.09.2013 суборендодавець (позивач) передав, а суборендар (відповідач) прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 7,5 кв.м, що розташоване за адресою: Україна, м. Одеса, провулок Красний, буд. 1, об'єкт знаходиться в технічно справному стані, відповідає санітарним нормам та придатний до використання суборендарем з метою, вказаною в п. 1.3 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору встановлено, що суборендна плата за всю площу приміщення складає 9000,00 грн., в тому числі ПДВ, а також, що суборендна плата включає вартість комунальних послуг, які споживаються суборендарем в приміщенні.

Згідно п. 3.2. Договору суборендар (відповідач) зобов'язаний сплачувати суборендну плату щомісяця авансом в безготівковому порядку на поточний рахунок суборендодавця (позивача) до 25-го числа поточного місяця за наступний. Суборендна плата сплачується суборендарем без надання рахунку, на підставі Договору, при цьому суборендар зобов'язаний вказувати номер Договору та період, за який здійснюється оплата.

Як передбачено п. 6.1. Договору строк його дії встановлений по 30 червня 2016 року включно, а в частині виконання зобов'язань - до повного їх виконання, перебіг строку дії договору починається з моменту підписання договору.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 року у справі №910/16303/16, яке набрало законної сили 03.12.2016 року, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" 8400,00 грн. заборгованості з оплати суборендної плати за червень 2014 року та 438,45 грн. судового збору.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що станом на грудень 2016 року відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 року у справі №910/16303/16 про стягнення з відповідача 8400,00 грн. заборгованості з оплати суборендної плати за червень 2014 року не виконано, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 6754,21 грн з суми боргу 8400,00 грн за період з 25.05.2014 року по 23.12.2016 року та 30 % річних в розмірі 6517,48 грн. за період з 25.05.2014 року по 23.12.2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011№ 11/109).

Рішенням суду встановлено факт невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо оплати суборендної плати за червень 2014 року в розмірі 8400,00 грн .

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Доказів фактичного виконання рішення суду матеріали справи не містять, в зв'язку з чим сума основного боргу в розмірі 8400 грн залишилася не сплаченою.

Відповідно до п.5.4.2. Договору у разі прострочення виконання суборендарем грошового зобов'язання за цим Договором, відповідно до ст. 625 ЦК України, суборендар повинен сплатити суборендодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 відсотків річних від суми боргу.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат з суми боргу 8400,00 грн за період з 25.05.2014 року по 23.12.2016 року, в зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 6517,48 грн.

З огляду на те, що строк дії Договору встановлений по 30 червня 2016 року, нарахування процентів річних в іншому розмірі, ніж зазначено в ст.625 ЦК України можливе лише на підставі Договору, позивач має право на нарахування 30 % річних з суми боргу 8 400,00 грн за період з 25.05.2014 року по 30.06.2016 року та в подальшому позивач має права на нарахування 3 % процентів річних на підставі ст.625 ЦК України за період з 01.07.2016 року по 23.12.2016 року.

Судом здійснено розрахунок процентів річних, в зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення процентів річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 5 423,87 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач не має права на нарахування 30 % річних безпідставні, оскільки п.5.4.2. Договору передбачено нарахування процентів річних у відповідності до ст.625 ЦК України у розмірі 30 %.

Посилання відповідача на неможливість сплати суборендного платежу в зв'язку з введенням санкцій відносно відповідача безпідставні, оскільки строк оплати суборендного платежу настав до введення санкцій відносно відповідача, введені санкцї спрямовані на обмеження виведення капіталів за межі України та тимчасове обмеження у праві розпорядження майном, що не впливає на обов'язок відповідача оплачувати поточні витрати, пов'язані з користуванням орендованим майном та не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." (01004, м.Київ, вул.Шовковична, будинок 50-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ" (49055, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Кірова, будинок 104 А, ) 6517 (шість тисяч п'ятсот сімнадцять) грн 48 коп - інфляційні втрати, 5423 (п'ять тисяч чотириста двадцять три) грн 87 коп - процентів річних та 1239 (тисячу двісті тридцять дев'ять) грн 87 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ на виконання рішення суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 07.04.2017р.