ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Справа № 920/656/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

представники сторін не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Сумської міської ради (вх. №481С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 22.11.2016р. у справі №920/656/16

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

до Сумської міської ради, м. Суми,

Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми,

про визнання договору оренди землі недійсним

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.11.2016р. у справі №920/656/16 (колегія суддів: головуючий суддя Коваленко О.В., суддя Костенко Л.А., суддя Яковенко В.В.) позов задоволено частково, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 24 червня 2014 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Сумською міською радою, стягнуто з Сумської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1378 грн. 00 коп. судового збору, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України 1378 грн. 00 коп. судового збору. В іншій частині провадження у справі №920/656/16 припинено.

Сумська міська рада з рішенням місцевого господарського суду не погодилася та звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить прийняти постанову, якою скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі і прийняти нове, яким залишити позов без задоволення. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм Господарського, Цивільного та Земельного кодексів України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 09.03.2017р.

09.03.2017р. від апелянта електронною поштою (вх.№407) надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (вх.№2573).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.03.2017р. відкладено розгляд справи на 03.04.2017р.

У судове засідання представники сторін не з'явились про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.06.2014р. між Сумською міською радою (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Сумської міської ради від 14.05.2014 року №3275-МР "Про надання в оренду земельних ділянок" надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку (об'єкт оренди), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Межі земельної ділянки на плані не зазначаються і в натурі (на місцевість) не виносяться. В оренду передається ділянка площею 31/100 частина від 0,1868 га., що становить 579 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_1. На земельній ділянці знаходяться житлові будинки з вбудованими нежитловими приміщеннями та нежитлові споруди.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору становить 704006,10 грн. (п. 1.2. договору).

Згідно п. 1.3. договору земельна ділянка віднесена до категорії - землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до п. 2.1. договору земельна ділянка за функціональним призначенням надається в оренду під розміщеним магазином, згідно з класифікацією видів цільового призначення земель - землі громадської забудови (03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі). Договір укладається строком до 14.05.2019 року (п. 2.2 договору).

Згідно п. 2.3. договору земельна ділянка передається в оренду за актом приймання-передачі об'єкту оренди, який підписується разом із договором та є його невід'ємною частиною.

Розділом 3 договору визначено, що орендна плата на рік становить 4,0% від нормативної грошової оцінки землі. Складовими частинами розрахунку орендної плати є: розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - постійна величина, що застосовується для проведення розрахунку орендної плати; нормативна грошова оцінка землі, станом на момент укладення договору. Розмір річної орендної плати на 2014 рік становить 28160,24 грн., що складає 2346,69 грн. за місяць. За наступні роки, починаючи з 2015 року, орендна плата справляється з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки земель відповідно до Податкового кодексу України. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, на рахунок міського бюджету м. Суми.

Договір зареєстровано 30.07.2014 р. у реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції Сумської області, про що в Державному реєстрі прав вчинено відповідний запис №6515657 згідно відповідної відмітки на договорі.

22.02.2016 р. позивач звернувся до Сумської міської ради з заявою про припинення дії договору оренди земельної ділянки у зв'язку з відсутністю відокремленої ділянки та у зв'язку з переходом на сплату земельного податку.

Дане питання було розглянуте на засіданні постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології 14.03.2016 р. та ухвалено ініціювати розгляд даного питання на черговій сесії Сумської міської ради та підготувати відповідний проект рішення. Рішення щодо розірвання спірного договору міською радою не приймалося.

У червні 2016р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій посилаючись на те, що передача в оренду не визначеної на плані та не винесеної в натурі (на місцевість) умовної частини земельної ділянки неможлива, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 24.06.2014 року, що був укладений між Сумською міською радою та ФОП ОСОБА_1

Також звернувся з позовною вимогою про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 24.06.2014 року, що був укладений між сторонами та зобов'язання Управління Держкомзему у м. Суми виконати необхідні дії, які пов'язані з відміною державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 24.06.2014 року, від якої в ході судового розгляду відмовився.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо визнання недійсним договору земельної ділянки від 24.06.2014р.- задовольнив позов в цій частині, а в іншій частині провадження у справі припинив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" (у редакції чинній на момент укладення договору) передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

За положенням ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, ідентифікація об'єкту оренди може бути здійснена у спосіб передбачений законодавчими актами з метою формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Так, кадастровий номер, місце розташування і розмір земельної ділянки є істотними умовами договору. Однак, зокрема, присвоєнню кадастрового номеру земельній ділянці мають передувати проведення робіт із визначення її меж в натурі (на місцевості) із складанням відповідного акту, а також плана-схеми цієї ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що предметом договору оренди від 24.06.2014р. є земельна ділянка площею 31/100 частина від 0,1868 га, що становить 579 кв.м. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями та нежитлові споруди. Кадастровий номер земельної ділянки загальної площі 0,1868 га - НОМЕР_1. До договору додано ситуаційний план, кадастровий план, ситуаційна схема розміщення земельної ділянки та акт погодження (встановлення) визначення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, з яких вбачається, що на плані позначено житлову споруду (багатоквартирний двоповерховий житловий будинок), яка займає площу 0,1868 га. та в якій знаходиться нежитлове приміщення площею 124,30 кв.м., що на час укладення договору належало позивачу на праві приватної власності (про що свідчить відповідне свідоцтво).

З вищенаведеного вбачається, що межі переданої в оренду земельної ділянки на плані не зазначені та в натурі (на місцевість) не винесені, в оренду передана умовна доля земельної ділянки площею 31/100 частин від 0,1868 га (загальна площа багатоквартирного жилого двоповерхового будинку, у складі якого є нежитлове приміщення, що було у власності позивача, разом з прибудинковою територією, до якої входить земельна ділянка під проїздами, проходами та площадками - 0,1395 га, під спорудами - 0,0277 га та під самим багатоквартирним жилим будинком - 0,0196 га), межі якої ні на плані не зазначені, ні в натурі (на місцевості) не винесені.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у договорі, який просить визнати недійсним позивач, такої істотної умови договору оренди землі, як об'єкт оренди.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. На виняток з цього правила відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання його недійсним (частина друга статті 15 Закону України "Про оренду землі"). При цьому вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 названого Закону істотної умови суд має застосовувати цю ж норму у редакції, що була чинною на момент укладення договору, а не на момент його державної реєстрації.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміст договору оренди земельної ділянки від 24.06.2014 р. суперечить вищенаведеним нормам Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі", у зв'язку з чим правомірно задовольнив позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.06.2014р.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 24 червня 2014 року, що був укладений між позивачем і відповідачем 1 та зобов'язання відповідача 2 - Управління Держкомзему у м. Суми - виконати необхідні дії, які пов'язані з відміною державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 24 червня 2014 року, на підставі п.4 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відмовою позивача від вказаних позовних вимог.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 22.11.2016р. у справі №920/656/16 без змін.

Також, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на день подання позову) ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі заявлено дві немайнові вимоги.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно п. 2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Відповідно до п. 2.15 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

Таким чином, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Сумської області від 22.11.2016р. у справі №920/656/16 повинен бути сплачений у розмірі 3031,60 грн.

Натомість, згідно платіжного доручення №24 від 24.01.2017р. доданого до апеляційної скарги, апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 1518,80 грн., тобто у меншому розмірі ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 №7 у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Отже з огляду на викладене, у зв'язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Сумської міської ради на користь державного бюджету України 1512,80 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 44, 49, 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 22.11.2016р. у справі №920/656/16 залишити без змін.

Стягнути з Сумської міської ради (40000, м. Суми, пл. Незалежності, 2, код 23823253) на користь державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова Харківської області, , МФО 851011, рахунок отримувача - 2003, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір в сумі 1512,8 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 10.04.17р.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.