ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р. Справа № 926/1908-б/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Желік М.Б.

Суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка б/н,б/д та Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк б/н від 27.12.2016 року

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 13.12.2016 року у справі №926/1908-б/14

за заявою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка, м. Чернівці

до боржника ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю Інтер-А, м. Чернівці

про визнання банкрутом,

за участю представників:

від ТзОВ Торговий дім Боянівка: не зявився,

від ПАТ «Укрсоцбанк»: ОСОБА_3

від заявника: не зявився;

від боржника: не зявився;

Учасникам процесу розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. ст. 20,22 ГПК України. Заяв про відвід складу суду не надходило. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У судовому засіданні 05.04.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 13.12.2016 року (суддя Ковальчук Т.І.) визнано вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЙСІ Консалтінг до ТДВ Інтер-А на суму 10 240,86 грн. четвертої черги задоволення та 2756,00 грн. судового збору для задоволення в першу чергу. Визнано вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка до ТДВ Інтер-А, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, на суму 1 969 530,76 грн. четвертої черги задоволення. Відхилено вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка на суму 5 665 029,58 грн. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка до Державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору. Включено до реєстру вимог кредиторів вимоги товариства з обмеженою відповідальністю АЙСІ Консалтінг на суму 10240,86 грн. четвертої черги задоволення та 2 756,00 грн. судового збору для задоволення в першу чергу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н, б/д. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано приписи закону про застосування положення про припинення поруки через пропуск шестимісячного терміну, внаслідок чого безпідставно відхилено вимоги ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 5 665 029,58 грн. Відтак, просить скасувати вказану ухвалу в частині відхилення вимог ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 5 665 029,58 грн.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 26.12.2016 року справу за № 926/1908-б/14 розподілено до розгляду судді доповідачу Желіку М.Б., а членами колегії суддів Костів Т.С., Марко Р.І.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження ухвали, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 08.02.2017р. (з урахуванням ухвали від 12.01.2017 року про виправлення описки).

Крім цього, з ухвалою господарського суду Чернівецької області від 13.12.2016 року не погодилось Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк, яке також звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 27.12.2016 року (вх.№01-05/68/17 від 10.01.2017 року). Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що в господарських операціях з поставки цементу між ТОВ «Доброцем», ТОВ Торговий дім Боянівка та ТзДВ «Інтер-А» виявлено ознаки фіктивності, внаслідок чого утворилася штучна заборгованість, зокрема, зі сплати боргу за поставлений товар за видатковою накладною №13 від 07.08.2014 року в розмірі 10 240,86 грн. Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції необгрунтовано визнано вимоги ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 1 570 835,00 грн., оскільки не взяв до уваги відсутність первинних документів, натомість врахував наявність акта звірки взаєморозрахунків. Місцевим судом, на переконання скаржника, зроблено передчасні висновки про встановлення факту відсутності у ТОВ Торговий дім Боянівка матеріального права вимагати від ТзДВ «Інтер-А» забезпеченого його порукою зобовязання у звязку із припиненням поруки. Відтак, просить:

скасувати оскаржувану ухвалу в частині визнання кредиторських вимог ТзОВ «АЙСІ Консалтінг» в розмірі 10 240,86 грн. (4 черга задоволення) та 2 756,00 грн. (1 черга задоволення), прийняти нове рішення, яким вказані вимоги відхилити;

скасувати оскаржувану ухвалу в частині визнання кредиторських вимог ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 1 570 835,00 грн. (4 черга задоволення), прийняти нове рішення, яким відхилити вказані вимоги;

скасувати оскаржувану ухвалу в частині відхилення вимог ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 5 455 054,49 грн. (2 818 397,12 грн. основного боргу та 2 636 657,37 грн. пені) як таких, що припинені на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, прийняти нове рішення, яким відхилити вказані вимоги як такі, що необгрунтовані та недоведені.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП Документообіг господарських судів, 10.01.2017 року справу за № 926/1908-б/14 розподілено до розгляду раніше визначеному складу суду: головуючому судді Желіку М.Б., членам колегії суддям Костів Т.С., Марко Р.І.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження ухвали, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 08.02.2017р.

У звязку із тимчасовою відсутністю члена колегії судді Марка Р.І. (перебування у відпустці) та з урахуванням положень абз. 3 пп.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_4 суддів України № 21 від 03.03.2016 року, розгляд вказаної справи 08.02.2017 року не відбувся, про що 13.02.2017 року винесено відповідну ухвалу та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судовому засіданні на 22.02.2017 року.

22.02.2017 року на підставі розпорядження керівника апарату №92 здійснено автоматизовану зміну складу колегії суддів у зв'язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_4 Згідно з протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 22.02.2017 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Желік М.Б., судді Галушко Н.А., Костів Т.С.

Ухвалою суду від 22.02.2017 року розгляд справи відкладено на 05.04.2017 року.

01.02.2017 року від ПАТ Укрсоцбанк надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів доплати судового збору.

03.04.2017 року на електронну адресу суду від ТзОВ Торговий дім Боянівка надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Оригінал вказаного клопотання надійшов до суду засобами поштового звязку 05.04.2017 року.

У судове засідання 05.04.2017 року зявився представник апелянта ПАТ Укрсоцбанк, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задоволити. Від апелянта ТзОВ Торговий дім Боянівка надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів звертає увагу, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови (п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). Відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за участю представника кредитора, що зявився в судове засідання, та за наявними у матеріалах справи документами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Чернівецької області від 12.01.2015 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Боянівка порушено провадження у справі про банкрутство товариства з додатковою відповідальністю Інтер-А.

Ухвалою від 02.03.2016 року визнано вимоги ТОВ АЙСІ Консалтинг до боржника на суму 10240,86 грн., які ухвалено погашати у 6 чергу, та 2756,00 грн. судового збору, який погашати у 1 чергу. Ухвалою попереднього засідання від 02.03.2016 року, серед іншого, затверджено реєстр вимог кредиторів ТДВ Інтер-А на загальну суму 11 526 487,53 грн.

За результатами апеляційного перегляду постановами Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року та від 30.05.2016 року ухвали господарського суду від 02.03.2016 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27 липня 2016 року задоволено касаційну скаргу ТОВ АЙСІ Консалтінг, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року та ухвалу господарського суду Чернівецької області від 02.03.2016 року (про розгляд грошових вимог ТОВ АЙСІ Консалтінг) скасовано, справу № 926/1908-б/14 в частині розгляду грошових вимог ТОВ АЙСІ Консалтінг до боржника передано на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області. Зокрема, суд вказав, що враховуючи своєчасність подання заяви ТОВ "Доброцем" та відступлення права вимоги ТОВ "АЙСІ Консалтинг", суд, з врахуванням відповідних первинних документів повинен розглянути заяву кредитора із застосуванням механізму правонаступництва, а не здійснювати її розгляд повторно за іншою заявою.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 року частково задоволено касаційну скаргу ПАТ Укрсоцбанк, ухвалу попереднього засідання господарського суду Чернівецької області від 02.03.2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 року у справі № 926/1908-б/14 в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ АЙСІ Консалтінг скасовано, справу № 926/1908-б/14 в частині грошових вимог ТОВ АЙСІ Консалтінг до боржника передано на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області, оскільки ухвала, якою визнано кредиторські вимоги ТОВ "Айсі Консалтинг" скасована, відповідно підлягає перегляду і ухвала попереднього засідання в частині грошових вимог ТОВ "Айсі Консалинг".

За результатами нового розгляду місцевим господарським судом визнано вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЙСІ Консалтінг до ТДВ Інтер-А на суму 10 240,86 грн. четвертої черги задоволення та 2756,00 грн. судового збору для задоволення в першу чергу.

Стосовно вимог ТОВ АЙСІ Консалтінг на суму 10 240,86 грн., із матеріалів справи встановлено наступне.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АЙСІ Консалтінг звернулося 01.02.2016 року із заявою з кредиторськими вимогами і просить визнати його вимоги до боржника в розмірі 10 240,86 грн. Вказані вимоги обґрунтовує тим, що право вимоги у відповідному розмірі у нього виникло на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 21.12.2015 року, укладеного з ТОВ Доброцем, відповідно до якого від останнього перейшло право вимоги боргу за договором № ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 року, що виник в результаті реалізації товару первісним кредитором на користь боржника за накладною № 13 від 07 серпня 2014 року.

Так, між ТОВ Доброцем і ТДВ Інтер-А було укладено договір купівлі-продажу №ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 року, на виконання якого ТОВ Доброцем продав ТДВ Інтер-А товар цемент ПЦ І-500, на загальну суму 10 240,86 грн., що засвідчується видатковою накладною № 13 від 07.08.2014 року. Докази, які б свідчили про оплату товару, в матеріалах справи відсутні.

Згідно з договором відступлення права вимоги від 21.12.2015 року в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Доброцем» (цедент) відступає ТОВ АЙСІ Консалтінг (цесіонарієві), а цесіонарій набуває права вимоги і стає кредитором по відношенню до боргу за договором № ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 року, укладеного між цедентом та ТзДВ Інтер-А, який виник в результаті реалізації товару цедентом на користь боржника за накладною № 13 від 07 серпня 2014 року на суму 10 240,86 грн. (п.1)

До цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги в обсязі та на умовах, що існували на момент підписання цього договору (п.2).

Право вимоги, що відступається цесіонарію, засвідчується договором №ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 року та накладною № 13 від 07 серпня 2014 року на суму 10 240,86 грн. (п.3). Документи, визначені у п.3, та інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, що відступається, передаються цедентом цесіонарію в момент підписання цього договору по акту приймання-передачі та є його невідємною частиною (п.4).

21.12.2015 року ТОВ АЙСІ Консалтінг та ТОВ Доброцем складено та підписано акт приймання-передачі документів, а саме: договір №ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 року; накладна № 13 від 07 серпня 2014 року; повідомлення про уступку права вимоги боргу ТДВ «Інтер А» перед ТОВ Доброцем, що відбулася 21.12.2015 року.

У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст.ст. 513 та 514 Цивільного кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Так, договором (п.5) сторони визначили, що компенсація за уступку вимоги становить 10 240,86 грн., які цесіонарій зобовязаний сплатити цеденту в 30-денний термін з моменту отримання повідомлення про інформування боржника про заміну кредитора у зобовязанні згідно з п.9 цього договору. У матеріалах справи наявне платіжне доручення №71 від 16.01.2016 року про сплату ТОВ АЙСІ Консалтінг отримувачу - ТОВ Доброцем 10 240,86 грн. з призначенням платежу «згідно договору відступлення права вимоги від 21.12.2015». Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що договором про відступлення права вимоги сторони не визначили умовою набуття прав новим кредитором здійснення сплати компенсації за уступку права вимоги. Нормами Цивільного кодексу України також не передбачено прямої вказівки на здійснення оплати для вчинення відступлення права вимоги. Натомість вимога закону про передачу новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, сторонами у даному випадку дотримана, адже сторонами підписано акт приймання-передачі необхідних документів. Відповідно, колегія суддів вважає, що новий кредитор вважається таким, що набув права вимоги за договором № ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 року.

Заперечення апелянта ПАТ «Укрсоцбанк» щодо фіктивності укладеного договору № ДЦ 05/08/2014, внаслідок чого утворилася штучна заборгованість, зокрема, зі сплати боргу за поставлений товар за видатковою накладною №13 від 07.08.2014 року, є безпідставними і недоведеними. Так, відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що договір купівлі-продажу № ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 р., видаткова накладна № 13 від 07.08.2014 р., договір відступлення права вимоги (цесії) від 21.12.2015 р., акт приймання-передачі від 21.12.2015 року є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, які відповідають вимогам названого Закону і фіксують здійснення відображених у них господарських операцій, не спростовані матеріалами справи, а тому є належними і допустимими доказами, які підтверджують грошові вимоги ТОВ АЙСІ Консалтінг до ТДВ Інтер-А у розмірі 10 240,86 грн.

Правомірними є також висновки суду першої інстанції про те, що оскільки первісний кредитор ТОВ Доброцем своєчасно заявив до боржника засновані на договорі купівлі-продажу № ДЦ 05/08/2014 від 05.08.2014 року та видатковій накладній № 13 від 07.08.2014 року вимоги в розмірі 10240,86 грн., то вважається, що його правонаступник у зобовязанні за договором цесії ТОВ АЙСІ Консалтінг, не є таким, що пропустив встановлений ст. 23 Закону 30-ти денний термін для звернення із заявами з вимогами до боржника і такі вимоги належить включити в четверту чергу. Так, законом не передбачено заборони на перехід прав кредиторів за грошовими зобовязаннями до іншої особи у провадженні у справі про банкрутство, навпаки, у відповідності до ст. 21 Закону у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншої особи, яка бере участь у справі, здійснює заміну такої сторони на будь-якій стадії провадження у справі її правонаступником. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обовязкові для нього так само, як вони були обовязкові для особи, яку правонаступник замінив.

Відтак, обставинами, зазначеними в апеляційній скарзі, не спростовуються висновків місцевого суду про визнання вимог ТзОВ «АЙСІ Консалтінг» в розмірі 10 240,86 грн. четвертої черги задоволення та 2 756,00 грн. судового збору для задоволення в першу чергу.

Стосовно вимог ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 7 634 560,34 грн., з яких 1 969 530,76 грн. визнано та 5 665 029,58 грн. відхилено, із матеріалів справи встановлено наступне.

23.12.2014 року ТОВ Торговий дім Боянівка звернулося до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю Інтер-А та визнання безспірними вимог в сумі 424 116,00 грн. та 6 090,00 грн. судового збору. 20.01.2015 року кредитором подано заяву з додатковими грошовими вимогами до боржника, а саме 7 634 560,34 грн., з яких 4 787 927,88 грн. основного боргу та 2 846 632,46 грн. пені.

Ухвалою попереднього засідання від 02.03.2016 рjre, серед іншого, затверджено реєстр вимог кредиторів ТДВ Інтер-А на загальну суму 11 526 487,53 грн., з них, зокрема, вимоги ТОВ Торговий дім Боянівка: 6 090,00 грн. (1 черга), 5 212 043,88 грн. (4 черга), 29 638,46 грн. (6 черга).

Постановою Вищого господарського суду України від 27 липня 2016 року частково задоволено касаційну скаргу ТОВ Торговий дім Боянівка, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 року та ухвалу господарського суду Чернівецької області від 02.03.2016 року у справі № 926/1908-б/14 в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ Торговий дім Боянівка скасовано, справу № 926/1908-б/14 в частині розгляду грошових вимог ТОВ Торговий дім Боянівка до боржника передано на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Зокрема, суд зазначив, що визнаючи вимоги в сумі 1 570 835,00 грн. та 2 818 397,12 грн., які кредитор набув на підставі договорів цесії № 2/2 від 12.09.2013 року та № 01/07/13 від 01.07.2013р., суди в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України не звернули увагу на відсутність первинних бухгалтерських документів, що підтверджують перехід права вимоги цедента до цесіонарія. Враховуючи те, обидва договори цесії № 2/2 від 12.09.2013 року та № 01/07/13 від 01.07.2013р. є платними, матеріали справи, окрім актів звірки розрахунків, не містять первинних документів сплати цесіонарієм компенсації, що підтверджує факт виконання договорів. Щодо відхилення нарахованої ТОВ "Торговий дім "Боянівка" пені за невиконання (неналежне виконання) договору регресу в сумі 2 636 657,37 грн. Вищий господарський суд України зазначив, що до ТОВ "Торговий дім "Боянівка" за договором від 27.06.2013 року перейшло право вимоги до боржника у даній справі як поручителя за неналежне виконання ТОВ "Боянівка Імпекс ЛТД" основного договору. Частиною 2 ст. 554 Цивільного кодексу України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи право сторін договору на застосування ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони пунктом 3.3 договору про порядок задоволення зворотної вимоги щодо відшкодування витрат (регресу) від 27.06.2013 року за домовленістю збільшили тривалість позовної давності до 3 років. Однак суди попередніх інстанцій зазначену обставину проігнорували.

Колегією суддів із матеріалів справи встановлено, що згідно з рішенням господарського суду Чернівецької області від 03.09.2014 року у справі № 926/1023/14 за позовом ТОВ ТД Боянівка до ТДВ Інтер-А про стягнення заборгованості в сумі 390 878,20 грн. позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 390 878,20 грн. заборгованості по оплаті за поставлений товариством з обмеженою відповідальністю Боянівка Імпекс ЛТД згідно з договором купівлі-продажу № 21425 від 03.01.2011 року товар будівельні матеріали, право вимагати сплати боргу за яким ТОВ ТД Боянівка набуло у відповідності до укладеного між ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД і ТОВ ТД Боянівка договору відступлення права вимоги (цесії) № 2 від 06.09.2013 року. Також вказаним рішенням стягнуто з ТДВ Інтер-А на користь ТОВ ТД Боянівка 7 817,56 грн. судового збору. На виконання вказаного рішення 16.09.2014 року видано відповідний наказ.

Докази оскарження вказаного рішення в апеляційному та касаційному порядку відсутні. Докази сплати боргу ТДВ Інтер-А у матеріалах справи відсутні. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду в частині визнання вимог ТОВ ТД Боянівка у розмірі 398 695,76 грн.

Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що 12.09.2013 року між ТОВ ТД Боянівка (цесіонарій) і ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД (цедент) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 2/2, відповідно до якого ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД відступило ТОВ ТД Боянівка право вимоги до ТДВ Інтер-А за договором купівлі-продажу №БИ 0021425 від 03.01.2011 року, укладеного між ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД та ТДВ Інтер-А, а саме право вимоги щодо виконання грошового зобовязання по оплаті поставленого товару у сумі 1 570 835,00 грн.

Так, згідно з договором купівлі-продажу № 21425 від 03.01.2011 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, з урахуванням угоди від 07.04.2011 року про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу № 21245 від 03.01.2011 року, ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД (продавець) зобовязалося поставити ТДВ Інтер-А (покупцю) товар будівельні матеріали, а ТДВ Інтер-А зобовязалося прийняти і оплатити товар на умовах договору.

На виконання умов вказаного договору згідно з видатковими накладними № 1654 від 02.04.2012 року на суму 384 050,00 грн., № 1073 від 02.04.2012 року на суму 53 055,00 грн., № 1851 від 03.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1852 від 03.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1853 від 04.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1854 від 04.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1855 від 04.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1856 від 05.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1818 від 05.04.2012 року на суму 53 055,00 грн., № 1857 від 06.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1858 від 09.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1859 від 09.04.2012 року на суму 56 700,00 грн., № 1379 від 11.04.2012 року на суму 53 055,00 грн., № 1978 від 18.04.2012 року на суму 53 055,00 грн., № 1141 від 23.04.2012 року на суму 53 055,00 грн., № 1029 від 25.04.2012 року на суму 53 055,00 грн., № 1113 від 30.04.2012 року на суму 53 055,00 грн., № 1226 від 03.05.2012 року на суму 50 850,00 грн., № 2693 від 07.05.2012 року на суму 50 850,00 грн., № 2880 від 10.05.2012 року на суму 50 850,00 грн., № 3150 від 15.05.2012 року на суму 50 850,00 грн., № 1558 від 18.05.2012 року на суму 50 850,00 грн., № 3803 від 29.05.2012 року на суму 50 850,00 грн., ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД поставило покупцю товар на загальну суму 1 570 835,00 грн.

Договором цесії №2/2 сторони визначили, що до цесіонарія переходить право вимоги в обсязі та на умовах, що існували на момент підписання цього договору (п.2).

Право вимоги, що відступається цесіонарію, засвідчується договором № БИ 0021425 від 03.01.2011 року та накладними на поставку товару № 1654 від 02.04.2012 року, № 1073 від 02.04.2012 року, № 1851 від 03.04.2012 року, № 1852 від 03.04.2012 року, № 1853 від 04.04.2012 року, № 1854 від 04.04.2012 року, № 1855 від 04.04.2012 року, № 1856 від 05.04.2012 року, № 1818 від 05.04.2012 року, № 1857 від 06.04.2012 року, № 1858 від 09.04.2012 року, № 1859 від 09.04.2012 року, № 1379 від 11.04.2012 року, № 1978 від 18.04.2012 року, № 1141 від 23.04.2012 року, № 1029 від 25.04.2012 року, № 1113 від 30.04.2012 року, № 1226 від 03.05.2012 року, № 2693 від 07.05.2012 року, № 2880 від 10.05.2012 року, № 3150 від 15.05.2012 року, № 1558 від 18.05.2012 року, № 3803 від 29.05.2012 року, актом звірки взаєморозрахунків між ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД та ТДВ Інтер-А від 12.09.2013 року (п.3).

Документи, визначені у п.3, та інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, що відступається, передаються цедентом цесіонарію в момент підписання цього договору по акту приймання-передачі та є його невідємною частиною (п.4).

12.09.2013 року представники ТОВ ТД Боянівка і ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД підписали акт приймання-передачі документів, зазначені в п.3 догвоору, а також повідомлення про уступку права вимоги боргу ТДВ «Інтер А» перед ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД, що відбулася 12.09.2013 року.

Договором (п.5) сторони визначили, що компенсація за уступку вимоги становить 1 570 835,00 грн., які цесіонарій зобовязаний сплатити цеденту в 10-денний термін з моменту отримання повідомлення про інформування боржника про заміну кредитора у зобовязанні згідно з п.9 цього договору.

ПАТ «Укрсоцбанк» в апеляційній скарзі вказує, що ТОВ ТД Боянівка не довело належними доказами, що право вимоги за вказаним договором цесії перейшло до нього, оскільки з умов договору не вбачається моменту, з якого право вимоги переходить до нового кредитора. Колегія суддів не вважає вказані заперечення обгрунтованими у звязку з наступним.

На спростування заперечень ПАТ «Укрсоцбанк» щодо переходу права вимоги до нового кредитора судом першої інстанції, зокрема, зазначено, що на підтвердження сплати компенсації за уступку вимоги ТОВ ТД Боянівка надало лист ТОВ ТД Боянівка № 074 від 12.09.2013 року про зарахування однорідних вимог, з яких вбачається, що компенсація винагороди за відступлення права вимоги в розмірі 1 570 835,00 грн. відбулася шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД до ТОВ ТД Боянівка за договором ТДБ05 від 30.04.2013 року, строк виконання яких настав, що відповідає ст. 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що докази прав нового кредитора у зобов'язанні визначені ст.517 ЦК України. Так, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Так, сторонами договору (цесії) № 2/2 не визначено чітко моменту переходу до нового кредитора права вимоги. Але в договорі сторони також не поставили момент переходу права вимоги в залежність від оплати уступки права вимоги. Тому, враховуючи ст.517 ЦК України, яка визначає обовязковою передачу документації новому кредитору, а не здійснення оплати, а також беручи до уваги виконання сторонами договору вимог п.4 договору (складено акт приймання-передачі документів та повідомлення про уступку права вимоги боргу), колегія суддів вважає, що ТОВ ТД Боянівка набуло статусу нового кредитора за договором № БИ 0021425 від 03.01.2011 року на суму 1 570 835,00 грн.

Докази сплати 1 570 835,00 грн. як заборгованості по договору купівлі-продажу первісному чи новому кредитору боржником відсутні. Відтак, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає висновки місцевого суду про визнання вимог ТОВ ТД Боянівка у розмірі 1 570 835,00 грн. правомірними та обґрунтованими, а заперечення апелянта такими, що не спростовуються встановлених обставин.

Враховуючи положення договору купівлі-продажу щодо відповідальності сторін, заявником також заявлено 209 975,09 грн. пені. Так, відповідно до п. 5.3 договору купівлі-продажу № 21425 від 03.01.2011 року у редакції угоди від 07.04.2011 року про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу № 21425 від 03.01.2011 року розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються покупцем протягом 20 календарних днів з дати отримання ним відповідної партії товару, а пунктом 5-1.2 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за даним договором покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 6 договору (цесії) № 2/2 від 12.09.2013 року до цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обовязків боржника.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

У п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п.1.12 постанови).

Здійснюючи перерахунок заявленої суми пені, суд зазначає, що момент прострочення виконання зобов'язання встановлюється щодо кожної видаткової накладної окремо та не може перевищувати шести місяців. Враховуючи сплив 20-ти календарних днів за відповідними видатковими накладними 22.04.2012 року, 23.04.2012 року, 24.04.2012 року, 25.04.2012 року, 26.04.2012 року, 29.04.2012 року, 01.05.2012 року, 08.05.2012 року, 13.05.2012 року, 15.05.2012 року, 20.05.2012 року, 23.05.2012 року, 27.05.2012 року, 30.05.2012 року, 04.06.2012 року, 07.06.2012 року, 18.06.2012 року, то шість місяців, протягом яких можна нараховувати пеню, спливають відповідно 23.10.2012 року, 24.10.2012 року, 25.10.2012 року, 26.10.2012 року, 27.10.2012 року, 30.10.2012 року, 02.11.2012 року, 09.11.2012 року, 14.11.2012 року, 16.11.2012 року, 21.11.2012 року, 24.11.2012 року, 28.11.2012 року, 01.12.2012 року, 05.12.2012 року, 08.12.2012 року, 19.12.2012 року.

Однак, заявником обрано періоди нарахування пені 13.09.2013-14.04.2014, 15.04.2014-16.07.2014, 17.07.2014-12.11.2017, 13.11.2014-19.01.2015 років, тобто відмінні від вказаних судом, у звязку з чим не дотримано вимог законодавства щодо початку нарахування штрафних санкцій (перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін). Відтак, підстави для визнання вимог в розмірі 209 975,09 грн. пені відсутні, що також правомірно встановлено місцевим судом.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.06.2013 року між гр. ОСОБА_5 (кредитор) та ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД (боржник) укладено договір про порядок задоволення зворотної вимоги щодо відшкодування витрат (регресу), згідно з яким гр. ОСОБА_5 виконав грошові зобовязання ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД перед ПАТ Укргазбанк здійснив витрати на суму 23 000 000,00 грн., які полягають у передачі на користь ПАТ Укргазбанк права майнової вимоги грошових коштів у сумі 23 000 000,00 грн., та у звязку з виконанням обовязку боржника перед ПАТ Укргазбанк став правонаступником останнього за зобовязаннями, що передбачені кредитним договором , а саме щодо обовязку боржника сплатити суму боргу у розмірі 23 000 000 грн.

Сторони визначили, що боржник зобовязаний виконати грошове зобовязання протягом семи днів з дати отримання письмової вимоги кредитора про виконання, але в будь-якому разі не пізніше, ніж до 31.07.2014 року.

27.06.2013 року між ТзДВ «Інтер-А» (поручитель), гр. ОСОБА_5 (кредитор), ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД (боржник) укладено договір поруки, відповідно до якого ТДВ Інтер-А поручилося перед гр. ОСОБА_5 за виконання ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД зобовязання за основним договором - договір про порядок задоволення зворотної вимоги щодо відшкодування витрат (регресу) від 27.06.2013 року, укладений між кредитором та боржником.

Проте, 01.07.2013 року між ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД (боржник), ТОВ «ТД «Боянівка» (новий кредитор), гр. ОСОБА_5 (первісний кредитор) укладено договір № 01/07/13 про заміну кредитора у зобовязанні (цесії), відповідно до якого гр. ОСОБА_5 як первісний кредитор передав право вимоги до ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД новому кредитору ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 19 886 174,82 грн.

Згідно з п.2.2 вказаного договору переуступка права вимоги боргу за цим договором у сумі 19 886 174,82 грн. зараховується первісним кредитором у якості компенсації за уступку права вимоги первісним кредитором новому кредитору, який зобовязаний оплатити вказану суму у термін, вказаний первісним кредитором, за його усною або письмовою вимогою не пізніше двохрічного терміну з моменту підписання цього договору.

01.07.2013 року між ТзДВ «Інтер-А» (поручитель), гр. ОСОБА_5 (кредитор), ТОВ «ТД «Боянівка» (новий кредитор) було укладено договір про заміну сторони у договорі поруки від 27.06.2013 р., відповідно до якого право вимагати від поручителя ТДВ Інтер-А виконання зобовязання ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД за основним договором перейшло до кредитора ТОВ Торговий дім Боянівка. Згідно з п.2 вказаного договору новий кредитор набуває прав та обовязків кредитора з моменту укладення цього договору.

Крім цього, 01.07.2013 року засновник ТОВ ТД Боянівка ОСОБА_5 та ТОВ ТД Боянівка уклали договір про порядок поповнення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка, відповідно до якого засновник передав товариству в обмін на емітовані корпоративні права майнові права вимоги сплати товариством з обмеженою відповідальністю Боянівка Імпекс ЛТД грошових коштів у розмірі 2 297 700,00 грн., які існують у засновника на дату укладення цього договору на підставі договору про порядок задоволення зворотної вимоги щодо відшкодування витрат (регресу) від 27.06.2013 року.

З наведеного вбачається, що на підставі вказаних договорів відбулася заміна кредитора ОСОБА_5 на ТОВ ТД Боянівка у грошовому зобовязанні на загальну суму 22 183 874,82 грн. (19 886 174,82 грн. та 2 297 700,00 грн.), боржником за яким є ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (п.п.1,2 ст.543 ЦК України).

ТОВ ТД Боянівка, звертаючись із заявою з додатковими вимогами, зазначає, що ТОВ Боянівка Імпекс ЛТД частково здійснювало розрахунки, у звязку з чим станом на дату звернення з додатковими вимогами до суду залишок заборгованості становить 2 818 397,12 грн., що вбачається з акта звірки взаєморозрахунків станом на 15.01.2015 року (копія в матеріалах справи).

Місцевий господарський суд зазначив про відсутність підстав для визнання вказаних вимог у розмірі 2 818 397,12 грн. з тих підстав, що порука ТзДВ «Інтер-А» є припиненою, оскільки вимогу до поручителя було предявлено поручителю із пропуском шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобовязання. Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду передчасними та погоджується з твердженнями апелянта ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно того, що вимоги ТОВ ТД Боянівка в розмірі 2 818 397,12 грн. не підтверджені належними доказами і підлягають відхиленню саме з цих підстав.

Так, відповідно до ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження заявлених вимог ТОВ ТД Боянівка подало акт звірки взаєморозрахунків станом на 15.01.2015 року. Як зазначено в ч.1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тому акт звірки взаєморозрахунків не вважається документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобовязання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам, що ставляться до первинних документів. Відтак, акт звірки взаєморозрахунків на суму 2 818 397,12 грн. не підтверджує заборгованості боржника перед ТОВ ТД Боянівка у звязку з чим відсутні підстави для визнання вимог у вказаному розмірі на підставі такого доказу. Іншими доказами заборгованість у розмірі 2 818 397,12 грн. не підтверджена.

Прийшовши до висновку про безпідставність заявлених вимог за договором про задоволення зворотної вимоги щодо відшкодування витрат і договором поруки, вимога про визнання 2 636 657,37 грн. пені за вказаним договором також підлягає відхиленню.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка про визнання його вимог на суму 5 665 029,58 грн.

ПАТ «Укрсоцбанк» в апеляційній скарзі просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині відхилення вимог ТОВ Торговий дім Боянівка на суму 5 455 054,49 грн. (2 818 397,12 грн. основного боргу та 2 636 657,37 грн. пені) як таких, що припинені на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, прийняти нове рішення, яким відхилити вказані вимоги як такі, що необґрунтовані та недоведені. Погоджуючись з твердженням, що вимоги на суму 5 455 054,49 грн. необґрунтовані, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для скасування ухвали в цій частині, оскільки не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи (п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України»).

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що визнанню підлягають 390 878,20 грн. боргу та 7 817,56 грн. судового збору згідно з рішенням господарського суду Чернівецької області від 03.09.2014 р. у справі № 926/1023/14 грн., 1 570 835,00 грн. боргу за договором відступлення права вимоги (цесії) № 2/2 від 12.09.2013 року. Решта вимог ТОВ ТД Боянівка - 2 818 397,12 грн. боргу, 2 636 657,37 грн. пені та 209 975,09 грн. пені підлягають відхиленню.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржувана ухвала вказаним вимогам відповідає.

Відтак, погоджуючись з кінцевими висновками місцевого суду щодо часткового визнання вимог ТОВ ТД Боянівка та визнання у повному обсязі вимог ТОВ АЙСІ Консалтінг, у відповідності до положень ст.103 ГПК України ухвала від 13.12.2016 року у справі №926/1908-б/14 підлягає залишенню без змін.

Сплачений за подання апеляційних скарг судовий збір залишається за скаржниками.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Боянівка б/н,б/д залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк б/н від 27.12.2016 року залишити без задоволення.

3. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 13.12.2016 року у справі №926/1908-б/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 10.04.2017 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Костів Т.С.