УХВАЛА

03.04.2017№ 910/24991/13

За скаргою Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК"

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

За позовом Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК"

до Адвокатського об'єднання "БРІАРЕЙ"

про визнання правочинів недійсними та встановлення факту

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Присяжнюк А.Ю. - за довіреністю № 63 від 21.03.17 р.;

від відповідача: не з'явились;

від ВДВС: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Адвокатського об'єднання "БРІАРЕЙ" (далі - відповідач) про визнання правочинів недійсними та встановлення факту.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2014 у справі № 910/24991/13 позовні вимоги задоволені частково; визнано недійсним Договір про надання правової допомоги від 01.07.2009, укладений між Адвокатським об'єднанням "БРІАРЕЙ" та Публічним акціонерним товариством "РОДОВІД БАНК"; стягнуто з Адвокатського об'єднання "БРІАРЕЙ" на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" судовий збір у розмірі 1 147,00 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

04.04.2014 року господарським судом міста Києва в порядку статті 116 Господарського процесуального кодексу України видано наказ про примусове виконання вищевказаного судового рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2014 у справі №910/24991/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2014 у справі № 910/24991/13 залишено без змін.

31.01.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" (далі - скаржник, стягувач) надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС), відповідно до змісту якої скаржник просить суд:

- витребувати до початку розгляду справи з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві матеріали виконавчого провадження № 48187048;

- визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.О. з винесення постанови від 13.12.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП №48187048 неправомірними;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.О. від 13.12.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 48187048 та вирішити питання про продовження виконавчих дій в даному виконавчому провадженні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2017 розгляд скарги призначено на 22.02.2017 року.

Відповідно до статті 77 ГПК України у судовому засіданні 22.02.2017 винесено ухвалу про відкладення розгляду скарги на 15.03.2017.

09.03.2017 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 48187048.

Відповідно до статті 77 ГПК України у судовому засіданні 15.03.2017 винесено ухвалу про відкладення розгляду скарги на 03.04.2017.

23.03.2017 через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивачем (скаржником) було подано заяву про уточнення викладених у скарзі вимог, відповідно до якої позивач (скаржник) просить суд:

- витребувати до початку розгляду справи з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві матеріали виконавчого провадження № 48187048;

- визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.О. з винесення постанови від 13.12.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП №48187048 неправомірними;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.О. від 13.12.2016р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП №48187048 та відновити виконавче провадження №48187048.

В судовому засіданні 03.04.2017 судом прийнято до розгляду подану позивачем (скаржником) заяву про уточнення викладених у скарзі вимог, у зв'язку з чим скарга розглядається в редакції означеної заяви.

У судовому засіданні 03.04.2017 представник позивача підтримав подану скаргу на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Представники відповідача та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання 03.04.2017 не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши в судовому засіданні 03.04.2017 року скаргу Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, суд вирішив задовольнити її, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Названий Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Також, згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Так, акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

В даному випадку на розгляд суду передано вимоги про:

- визнання дій старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.О. з винесення постанови від 13.12.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 48187048 неправомірними;

- скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.О. від 13.12.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 48187048 та відновлення виконавчого провадження № 48187048.

Розглядаючи зазначені вимоги, суд бере до уваги наступне.

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження

Відповідно до ст. 32 цього Закону (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

За змістом ч.ч. 2, 8 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час проведення оскаржуваних дій) державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з наданих ВДВС копій матеріалів виконавчого провадження, 21.07.2015 року ВДВС було відкрито виконавче провадження ВП №48187048 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.04.2015 у справі № 910/24991/13.

30.10.2015 ВДВС було прийнято постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у межах суми 1 561,70 грн.

13.12.2016 ВДВС було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. У постанові від 13.12.2016 року зазначено, що в ході виконання виконавчого документа, державним виконавцем вчинено всі дії щодо виявлення належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження ВП №48187048 суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем, в порушення встановлених законом вимог, станом на дату вчинення оскаржених дій, не встановлено документально підтвердженої відсутності у боржника майна, на які можливо було б звернути стягнення, не проведено виконавчих дій стосовно боржника, у зв'язку з чим дії ВДВС щодо повернення наказу господарського суду міста Києва від 04.04.2015 у справі №910/24991/13 вчинені без достатньої правової підстави, відтак є непровомірними та такими, що порушують законні права та інтереси стягувача.

Одночасно, суд зазначає, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Суду у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необгрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (див. рішення Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Враховуючи недоведення ВДВС вчинення ним всіх передбачених Законом дій для примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 04.04.2015 у справі № 910/24991/13 у межах виконавчого провадження №48187048, суд погоджується з доводами скаржника що дії ВДВС по винесенню постанови від 13.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №48187048 є неправомірними та незаконними.

Згідно з п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги стягувача, викладені у скарзі такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

У Х В А Л И В:

1.Скаргу Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити.

2.Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.О. з винесення постанови від 13.12.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 48187048.

3.Визнати недійсною постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13.12.2016 р. ВП № 48187048 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

4.Зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві поновити виконавче провадження з примусового виконання рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2015 у справі № 910/24991/13.

5.Копію даної ухвали направити учасникам судового процесу.

6.Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя М.Є. Літвінова

СУДДЯ УХВАЛИВ:

на 03.04.17 о 11:30 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, зал № .

Суддя