ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017р. Справа № 917/109/17

За позовом Заступника керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, вул. Касьяна, 37, м. Кобеляки, Полтавська обл., 39200

до 1. Карлівської міської ради Полтавської області, вул. Полтавський шлях, 54, м. Карлівка, Полтавська обл., 39500;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", вул. Великотирнівська, 51, м. Карлівка, Полтавська обл., 39500

про визнання недійсним рішення сесії та визнання недійсною додаткової угоди до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки

Суддя Семчук О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, посвідчення № 035939 від 05.10.2015р.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: ОСОБА_2, довіреність № 13 від 18.02.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області (далі - позивач/прокурор) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Карлівської міської ради Полтавської області (далі - відповідач-1/ міська рада) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (далі - відповідач-2/ ТОВ "Україна) про визнання недійсним рішення сорок першої позачергової сесії шостого скликання Карлівської міської ради від 26.12.2013р. «Про внесення змін до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р.» (далі рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р.) та визнання недійсною додаткової угоди від 10.01.2014р. до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р. (далі додаткова угода), як таких, що суперечать вимогам чинного законодавства та унеможливлюють стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» до місцевого бюджету м. Карлівки заборгованості по договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 23.01.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.02.2017р.

Ухвалою суду від 14.02.2017р. розгляд справи відкладено на 14.03.2017р.

14.03.2017р. від відповідача-2 надійшло заперечення на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в позові посилаючись на сплив строку позовної давності за основною вимогою.

Ухвалою суду від 14.03.2017р. розгляд справи було відкладено на 20.03.2017р. для надання можливості позивачу надати обґрунтовані пояснення стосовно заперечення відповідача.

17.03.2017р. до суду надійшли додаткові пояснення від позивача № 01/2-ел1983 вих.-17 від 15.03.2017р., в яких останній стверджує, що він звернувся до суду з даним позовом у межах строку позовної давності.

Ухвалою суду від 20.03.2017р. за клопотанням ТОВ "Україна" строк розгляду спору продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 03.04.2017р.

29.03.2017р. від ТОВ "Україна" надійшло додаткове заперечення на позовну заяву.

03.04.2017р. від позивача надійшло клопотання про припинення провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору в частині позовних вимог щодо визнання недійсним рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що міською радою добровільно виконано позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. На підтвердження цього надано копію рішення міської ради від 22.03.2017р. «Про визнання недійсними та скасування рішень сорок першої позачергової сесії шостого скликання Карлівської міської ради від 26.12.2013р. «Про внесення змін до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р.», пунктом 1 якого, спірне рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. визнано недійсним та скасовано.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 N 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК.

Оскільки спірне рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію фактом укладення додаткової угоди від 10.01.2014р. до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р., міська рада не мала права визнавати його недійсним та скасовувати. Скасування міською радою свого рішення від 26.12.2013р. не свідчить про припинення існування предмета спору.

Тобто, підстави для припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання недійсним рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, клопотання прокурора про припинення провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору в частині позовних вимог щодо визнання недійсним рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. не підлягає задоволенню.

В судове засідання 03.04.2017р. представник відповідача-1 не з'явився. Про час, дату та місце проведення судового засідання відповідач-1 повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення.

В п. 3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідач-1 відзиву на позов не надав.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.04.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Так, прокурор при предявленні позову посилається на відсутність органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень, уповноваженого вжити заходи щодо звернення до суду з даним позовом.

З огляду на викладене, позов предявлено прокурором відповідно до чинного законодавства в межах його процесуальних повноважень.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача-2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Пунктом 2 рішення виконавчого комітету Карлівської міської ради № 100 від 12.06.2013р. «Про укладання договорів пайової участі з замовниками будівництва об'єктів містобудування у розвитку інфраструктури м. Карлівки» зобов'язано замовників будівництва об'єктів містобудування в трьохденний термін укласти договори пайової участі в розвитку інфраструктури м. Карлівки, а саме: ТОВ «Україна», яке здійснило будівництво цеху по виробництву м'ясних продуктів на загально-кошторисну вартість 7161434,00 грн., з виплатою пайового внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту м. Карлівки в розмірі 5 % від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта містобудування, що становить 358071,70 грн. терміном на 6 місяців.

Рішенням тридцять четвертої позачергової сесії шостого скликання міської ради від 27.06.2013р. «Про затвердження рішення виконавчого комітету Карлівської міської ради від 12.06.2013 року за № 100 «Про укладання договорів пайової участі з замовниками будівництва об'єктів містобудування у розвитку інфраструктури м. Карлівки» затверджено вищевказане рішення виконавчого комітету.

Відповідно до цього рішення 12.06.2013р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки (далі договір, а.с. 28).

Предметом даного договору є пайова участь відповідача-2 у створенні та розвитку інженерно-транспортої і соціальної інфраструктури населеного пункту міста Карлівки (п. 2.1. договору).

Розмір пайової участі складає 5 % від 7161434,00 грн. загальної кошторисної вартості будівництва обєкта містобудування, що становить 358071,70 грн. (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 5.1 договору перерахування коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста відповідач-2 має здійснювати рівними частинами щомісячно до 12 числа протягом шести місяців згідно графіку сплати пайового внеску від 12.06.2013р.

Рішенням тридцять четвертої позачергової сесії шостого скликання міської ради від 27.06.2013р. затверджено договір пайової участі в розвитку інфраструктури м. Карлівки, укладений із ТОВ «Україна» на сплату в шестимісячний термін пайового внеску в сумі 358071,70 грн. (а.с. 30).

Листом № 284 від 25.12.2013р. відповідач-2 звернувся до Карлівського міського голови з клопотанням про внесення змін в договір в частині заміни внеску пайової участі в сумі 358071,70 грн. в грошовій формі на виконання робіт, соціально важливих для міста.

Пунктом 1 рішення ради від 26.12.2013р. надано дозвіл ТОВ «Україна» внести зміни до договору від 12.06.2013р. в частині заміни внеску пайової участі в сумі 358071,70 грн. в грошовій формі на виконання робіт у 2014 році з ремонту доріг по провулку Комсомольський, вулиці Матросова, вулиці Поповича, вулиці Гурамішвілі орієнтовною вартістю 358071,70 грн. Пунктом 2 вказаного рішення міська рада вирішила укласти в місячний термін додаткову угоду до договору про створення ТОВ «Україна» інфраструктури міста визначеної в п. 1 цього рішення до 12.12.2014р.

Відповідно до вищезазначеного рішення між Карлівською міською радою (Сторона 2 за договором) та ТОВ «Україна» (Сторона 1 за договором) 10.01.2014р. було укладено додаткову угоду до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013 року (далі додаткова угода, а.с. 37).

Згідно п. 1 додаткової угоди пункт 4.1. договору змінено та викладено в наступній редакції:

« 4.1. Пайовий внесок сплачується у формі створення соціально-важливої інфраструктури міста власними силами Сторони 1 з ремонту доріг по провулку Комсомольський, вулиці Матросова, вулиці Поповича, вулиці Гурамішвілі орієнтовною вартістю 358071,70 грн.».

Пунктом 2 додаткової угоди розділ 4 договору «Форми сплати пайового внеску» доповнено пунктами 4.3. та 4.4. в такій редакції:

« 4.3. Розмір пайового внеску при створенні необхідної інфраструктури власними силами Сторони 1 орієнтовно визначається в обсязі, що є еквівалентними грошовій формі, визначеної пунктом 3.1. Договору.

4.4. У разі створення інфраструктури на суму меншу за визначену пунктом 3.1. Договору, Сторона 1 має право сплатити решту суми пайового внеску в грошовій формі на бюджетний рахунок цільового спеціального фонду міського бюджету м. Карлівки або додатково виконати роботи по створенню інфраструктури на решту суми пайового внеску за погодженням Сторони 2 та відповідними змінами до договору».

Відповідач-2 заперечує позовні вимоги та просить відмовити в позові посилаючись на сплив строку позовної давності за основною вимогою.

На думку відповідача-2 строк позовної давності на визнання недійсним рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. сплив 26.12.2016р. В підтвердження цього посилається на те, що відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції на 2013 рік Карлівської міської ради 30.12.2013р. прокурором Карлівської прокуратури ОСОБА_3 було направлено подання № 81-3635 вих.13 про усунення порушень вимог Законів України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Про благоустрій населених пунктів», на що листом № 1705 від 31.12.2013р. надано відповідь. Це, за твердженням відповідача-2, свідчить про те, що 31.12.2013р. позивачу стало відомо про спірне рішення міської ради. Отже, подаючи позов 19.01.2017р. позивач порушив строки позовної давності.

Позивач заперечує цей факт (додаткові пояснення № 01/2-ел1983 вих.-17 від 15.03.2017р.).

Судом враховано, що згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 2 п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Так, прокурор у додаткових поясненнях посилаючись на ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", стверджує, що спірне рішення міської ради не було опубліковано. На підтвердження цього надано лист Карлівської районної газети «Життя і слово» № 01-12/27 від 14.03.2017р., стосовно того, які саме рішення Карлівської міської ради були опубліковані у № 3-4 газети від 10.01.2014р. Згідно перелічених у листі рішень ради спірне рішення відсутнє. Надана копія газети «Життя і слово» це підтверджує. Крім цього на офіційному сайті Карлівської міської ради також відсутні відомості про спірне рішення.

Позивач зазначає, що копія протоколу сорок першої позачергової сесії шостого скликання Карлівської міської ради від 26.12.2013р. надійшла на адресу прокуратури Карлівського району 25.02.2014р. за вх. № 993вх14, що підтверджується наданою копією книги обліку вхідної кореспонденції.

Оцінюючи надані докази суд зазначає, що посилання відповідача-2 на запис в журналі реєстрації вхідної кореспонденції на 2013 рік Карлівської міської ради Полтавської області від 30.12.2013р. як на доказ того, що прокурор нібито знав про спірне рішення міської ради, судом до уваги не приймається, оскільки з вказаного запису не видно, яке саме подання прокурора було отримано міською радою та чи містить воно посилання на спірне рішення. Навпаки, згідно наявної в матеріалах справи копії вказаного подання № 81-3635 вих.13, воно стосується ПП ОСОБА_4 та не містить ніяких відомостей стосовно спірного рішення міської ради.

Згідно вхідного штампу господарського суду Полтавської області на позовній заяві позов надійшов до суду 19.01.2017р. Таким чином, строк звернення до суду з позовом позивачем не пропущено.

При вирішенні позову в частині визнання недійсним рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. суд виходить з наступного:

Згідно п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, вони є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Прийняте Карлівською міською радою рішення про внесення змін до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для сторін договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури, оскільки наявність підстав для недійсності додаткової угоди до вказаного договору має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування щодо внесення змін до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури, тобто ненормативного акту, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволена, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію фактом виконання.

Отже, позов в частині визнання недійсним рішення Карлівської міської ради від 26.12.2013р. задоволенню не підлягає.

При вирішенні спору судом врахована практика Верховного суду України, зокрема постанова Верховного суду України від 11.11.2014р. № 21-405а14.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсною додаткової угоди, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. (абз. 4 п. 2.1.).

Отже, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства.

В цій справі визнається недійсною додаткова угода до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно з ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закону) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 Закону органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 30 Закону якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Згідно п. 3.5 Порядку пайової участі (внеску) замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної структури населених пунктів Карлівської міської ради, затвердженого рішенням восьмої сесії шостого скликання Карлівської міської ради від 14.07.2011р., забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої чинним законодавством.

Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту можлива лише шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Додатковою угодою від 10.01.2014р. до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р. сторони договору змінили форму сплати пайового внеску, а саме: замість перерахування відповідачем-2 грошових коштів в бюджет м. Карлівки погодили виконання ним ремонту доріг міста.

Посилання відповідача-2 на те, що міська рада не вимагала від нього надати будь-які послуги, а укладенню додаткової угоди передувало звернення ТОВ "Україна" до міської ради з проханням про внесення змін до договору, не є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди, оскільки, як зазначено вище, пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту можлива лише шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктур та не передбачає альтернативи.

Судом встановлено, що зміст додаткової угоди від 10.01.2014р. до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р. суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що є підставою недійсності правочину згідно ст. 215 ЦК України.

Таким чином, вимога прокурора щодо визнання недійсною додаткової угоди від 10.01.2014р. до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, покладаються на відповідачів в рівних частинах пропорційно від задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Відмовити в позові в частині визнання недійсним рішення сорок першої позачергової сесії шостого скликання Карлівської міської ради від 26.12.2013р. «Про внесення змін до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р.».

3. Визнати недійсною додаткову угоду від 10.01.2014р. до договору на створення та розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Карлівки від 12.06.2013р. укладену між Карлівською міською радою Полтавської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна".

4. Стягнути з Карлівської міської ради Полтавської області (вул. Полтавський шлях, 54, м. Карлівка, Полтавська обл., 39500; ) на користь Прокуратури Полтавської області (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, р/р 6160 банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету 2800) 800,00 грн. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (вул. Великотирнівська, 51, м. Карлівка, Полтавська обл., 39500; ) на користь Прокуратури Полтавської області (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, р/р 6160 банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету 2800) 800,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили. Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.04.2017 року.

Суддя О.С. Семчук