ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2017 р.Справа № 916/329/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 65-ю від 22.12.2016р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/329/17:

За позовом: Державного підприємства "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України;

до відповідача: Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ";

про стягнення 60719,92 грн., -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (далі Позивач) звернулось до Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" (далі Відповідач ) із позовом про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу № 432 від 17.10.2016р. у загальній сумі 60719,92 грн.

Під час розгляду справи Позивачем надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, за якою Позивач, з урахуванням часткової сплати заборгованості Відповідачем, просить стягнути з останнього заборгованість у сумі 53640, 47 грн.

Відповідач в засідання суду не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення з відміткою про отримання у справі). Відзив на позов не надав.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В засіданні суду 05 квітня 2017р. за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника відповідача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, між сторонами у справі 17 жовтня 2016р. був укладений Договір купівлі - продажу № 432 (далі Договір), у відповідності до п. п. 1.1. якого Позивач зобовязався відпустити Відповідачу борошно пшеничне вищого сорту в кількості 30 тон та борошно пшеничне першого сорту в кількості 15 тон.

Згідно п. 3.1 Договору розрахунки повинні були бути проведенні в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивач з відстрочкою платежу в 5 календарних днів.

На виконання умов Договору Позивач 18.10.2016 року відпустив, а Відповідач, на підставі довіреності № 21 від 18.10.2016 р. борошно пшеничне вищого сорту в кількості 14.790 тон. на загальну суму 91698,59 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 122998 від 18.10.2016р.

Відповідачем частково було оплачено поставлений Товар в сумі 35948,51 грн.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до Відповідача з проханням погасити наявну заборгованість, проте Відповідач, незважаючи на визнання в повній мірі наявної заборгованості, не погасив суму боргу та просив відстрочити дату платежу, на що Позивачем було відмовлено.

Вказані обставини підтверджуються листами № 687 від 14.12.2016р., № 146 від 14.12.2016р. та № 710 від 19.12.2016р.

Крім цього, на підставі ст. 230 Господарського кодексу України, п. 4.1. Договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України Позивачем нараховано пеню та 3 % річних.

З посиланням на ст. ст. 525, 526, 610, 612, 625, ч. 1 ст. 692 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 218, 220, 230 ГК України, ст. ст. 1, 2, 12, 22 57 ГПК України, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, Позивач просить стягнути з Відповідача 49250, 08 грн. основного боргу, 3956, 36 грн. пені та 425, 03 грн. 3% річних.

Перевіривши наданий відповідачем розрахунок стягнення господарський суд приймає його до уваги та вважає правильним.

Зворотнього Відповідач в порядку ст. 33 ГПК України не довів та свого розрахунку сум стягнення відповідач не надав.

Аналізуючи наведене суд вважає вимоги Позивача обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами та є такими, що підлягають задоволенню повністю, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Приморська, буд. 9, ) на користь Державного підприємства "Куліндорівський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (65025, м. Одеса, Куліндоровський промвузол, ) основний борг у сумі 49250 (сорок дев'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 08 коп., пеню у сумі 3965 (три тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 36 коп., 3 % річних у сумі 425 (чотириста двадцять п'ять) грн. 03 коп. та судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10 квітня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук