ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа № 917/1634/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 10.02.2017р.;

відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 02.11.2016р. №432; ОСОБА_3- на підставі довіреності від 14.02.2017р. №70,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_4, м. Київ, (вх. №836 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_4, м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла", м. Полтава,

про стягнення 4 115 884,21грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16 (суддя Гетя Н.Г.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_4 заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію №1516V-14 від 06.08.2014р. в розмірі 805 297,15грн. з яких: 24 187,09 доларів США боргу по тілу кредиту, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016р., становить 644 174,19грн., сума прострочених відсотків за користування кредитними коштами становить 1 715,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016р. становить 45 697,40грн., 111 762,75грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, 3 662,00грн. пені за прострочення повернення відсотків, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 12 079,46грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог позивача у звязку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" взятих на себе зобовязань відповідно до умов договору про відновлювальну кредитну лінію від 06.08.2014р. №1516V-14; у звязку з тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач є боржником позивача за договором про відновлювальну кредитку лінію № 1516V-14 від 06.08.2014р. та одночасно є кредитором банку за договором на розрахунково-касове обслуговування № 3570-KRLV від 02.06.2008р., умовами яких сторонами було погоджено договірне списання грошових коштів з рахунків відповідача, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви ТОВ ФК Ворскла від 24.12.2015р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 065 453,52 грн., що і стало підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідні висновки суду щодо проведення зарахування заліку зустрічних однорідних вимог у справах, де банк є одночасно кредитором та боржником за кредитним договором здійснено на підставі частини першої статті 601 Цивільного кодексу України, статті 203 Господарського кодексу України, пункту 8 частини 2 статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та з урахуванням правової позиції викладеної у постановах Верховного Суду України від 25.01.2017р. у справі № 910/28919/15, Вищого господарського суду України від 01.03.2016р. у справі № 925/1498/15, від 04.05.2016р. у справі № 923/1076/14, від 22.03.2016р. у справі № 910/22728/15.

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_4 з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд всупереч приписам чинного законодавства, зокрема Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів у спірних правовідносинах які виникли між сторонами у даній справі, дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 065 453,52 грн. та відповідно часткового задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт наголошує на тому, що господарським судом першої інстанції всупереч приписам господарського процесуального законодавства не було надано належної правової оцінки поданим позивачем доказам на підтвердження того факту, що відповідач є повязаною з банком особою у розумінні статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", що унеможливлює зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме копії протоколу засідання правління АТ "Банк "Фінанси та Кредит" "Про затвердження переліку пов`язаних з осіб" від 15.06.2015 р. та копії витягу з протоколу засідання правління АТ "Банк "Фінанси та Кредит" "Про затвердження переліку пов`язаних з банком осіб" від 01.09.2015р. та обставинам, які унеможливили надання оригіналів вказаних документів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.03.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 06.04.2017р.

31.03.2017р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№3477), в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит", рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16 залишити без змін.

У звязку з відпусткою судді Шутенко І.А., автоматизованою системою документообігу суду 04.04.2017р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Плахова О.В., суддів Здоровко Л.М. та Камишевої Л.М.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку.

Колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

06.04.2017р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення (вх.№3781).

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 06.04.2017р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит", рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін у судове засідання зявились і надали пояснення у справі в обґрунтування своїх вимог і заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2008р. між Відкритим акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит (надалі - банк) та ТОВ Футбольний клуб Ворскла (надалі - сторона) було укладено договір № 3570-KRLV на розрахунково-касове обслуговування (надалі договір) (т.1 а.с.164-168), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №02, і поточні рахунки в іноземній валюті: № 02; в доларах США (840) № 02; в євро (978) (надалі-рахунок) та зобов'язується здійснювати його-розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку, згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором (пункт 1 договору).

Пунктами 2.1 та 2.2 договору встановлено, що банк здійснює розрахунково - касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами; списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 4.3. договору, клієнт доручає, а банк самостійно здійснює списання грошових коштів з рахунку клієнта на оплату його розрахунково-касового обслуговування згідно з діючими тарифами Банку та відповідно до чинного законодавства України і банківських правил (договірне списання).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку (пункт 8.17 договору).

Крім того, 06.08.2014р. між Акціонерним товариством ОСОБА_5 Фінанси та Кредит (надалі - ОСОБА_5) та Товариством з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Ворскла (надалі - позичальник) було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1516у-14 (надалі кредитний договір). (т.1 а.с.8-13), відповідно до умов якого банк відкриває позичальникові відновлювану кредитну лінію з лімітом кредитування, який встановлюється згідно Графіку встановлення ліміту кредитної лінії (додаток №1 до цього договору) (т.1 а.с.13), а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з кінцевим строком погашення зазначеним в пункті 2.4 цього договору та сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору. Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії, банк відкриває позичковий рахунок №2062.8.034714.002, код банку 300 131. (пункт 1.1. кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору, впродовж строку, вказаного в пункті 2.1 цього договору, позичальник має право неодноразово повертати банку отримані по кредитній лінії кошти повністю або частинами, отримувати за згодою банку кредитні кошти таким чином, щоб загальний розмір виданих позичальникові кредитних коштів, тобто основної позичкової заборгованості позичальника, у будь-який момент часу складав не більше загальної суми кредитної лінії, зазначеної в Графіку встановлення ліміту кредитної лінії, (вказаного в пункті 1.1. цього договору.) Вказане положенні зберігає силу і у тому випадку, якщо в який-небудь момент часу позичальник повністю поверне банку отримані кредитні кошти, за умови, що строк, вказаний в пункті 2.1. цього договору не сплинув.

Пунктом 2.1. кредитного договору встановлено, що видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 06.08.2014 р. по 04.08.2015р. за письмовими заявками позичальника з врахуванням Графіку встановлення ліміту кредитної лінії (вказаного в пункті 1.1. цього договору), за згодою банку, шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок Позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці.

У подальшому сторонами було внесено зміни до кредитного договору шляхом укладення додаткової угоди від 06.08.2015р. (т.1 а.с.16) у зв'язку з внесенням змін до пункту 1.1. кредитного договору щодо змін Графіку встановлення ліміту кредитної лінії 161 000,00дол.США (т.1 а.с.17); пункту 2.1. кредитного договору - щодо зміни строку видачі кредитних коштів у межах кредитної лінії з 06.08.2014 р. по 04.08.2015 р.; змінено строк повернення кредитних коштів до 05.11.2015р.

Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 06.08.2015р., позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 05.11.2016р., шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Пунктом 2.6. кредитного договору сторони погодили, що позичальник уповноважує ОСОБА_5 при настанні термінів повернення кредитних коштів; сплати процентів, комісійної винагороди, а також при виникненні зобов'язання позичальника достроково повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісійну винагороду списувати необхідні суми з поточного й інших рахунків позичальника і зараховувати їх в рахунок погашення заборгованості за кредитом та доходу банку (при списанні процентів, комісійної винагороди). Вказане положення не є обов'язком банку і не звільняє позичальника від відповідальності за несвоєчасне виконання своїх грошових зобов'язань.

Відповідно до пункту 2.7. кредитного договору, позичальник безвідзивно та безумовно доручає банку та уповноважує банк у разі несвоєчасного повернення кредиту (його частини) або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, або комісійної винагороди, як у разі настання терміну повернення кредиту (його частини) і терміну сплати процентів, комісійної винагороди, так і у разі виникнення відповідно до умов цього договору зобов'язання позичальника достроково повернути кредит і сплатити проценти, комісійну винагороду, здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків позичальника на всю суму заборгованості за цим договором.

Договірне списання заборгованості за цим договором здійснюється шляхом списання на підставі меморіальних ордерів банку з поточних та інших рахунків позичальника, що відкриті в банку, грошових коштів і зарахування їх в рахунок погашання заборгованості за кредитом: або доходу банку (при списати процентів, комісійної винагороди),, а у разі списання з поточних та інших рахунків позичальника, відкритих в інших банках - шляхом направлення банком платіжних вимог про списання грошових коштів.

Розділом 3 кредитного договору "Нарахування та сплата процентів" встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

а) 13,6 % річних за період з дня надання: до терміну повернення кредиту, що з зазначений в пункті 1.1. цього Договору;

б) у разі порушення позичальником строків і погашення кредиту згідно з Графіком встановлення ліміту кредитної лінії (вказаного в пункті 1.1. цього Договору), 27,2 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

с) 27,2 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1. цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в підпунктах 4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом (пункт 3.1. кредитного договору);

Проценти сплачуються шляхом їх перерахування платіжним дорученням на рахунок банку №2062.8.034714.002, код банку 300 131 (пункт 3.2. кредитного договору).

Розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 360 днів в році, в місяці за календарем (пункт 3.3 кредитного договору).

Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно). Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто, звітний період, в якому настає повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в пункті 1.1. цього договору.

Якщо позичальник скористається своїм правом достроково по вернути: отримані кредитні кошти, тобто достроково погасити заборгованість за всім кредитом або його частиною, то одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (чи його частиною) позичальник зобовязаний сплати банку проценти за увесь строк користування, нараховані на суму заборгованості за кредитом (на частину заборгованості за кредитом, яка погашається) до терміну його погашення (пункт 3.4. кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.5. кредитного договору, датою сплати процентів є день зарахування коштів на рахунок вказаний у пункті 3.2 цього договору (№2062.8.034714.002, код банку 300131).

Пунктом 4.1. кредитного договору визначено, що позичальник зобовязується використовувати кредитні кошти, що отримані за цим договором, на поповнення обігових коштів з попереднім продажем на МВРУ.

Згідно пункту 5.1. кредитного договору, забезпечення виконання зобовязань за цим договором є застава транспортного засобу (автобус пасажирський марки NEOPLAN, модель №1216HD-1). Позичальник зобовязаний в строк до 27.08.2014р. укласти з банком договір застави транспортного засобу (автобус пасажирський марки NEOPLAN, модель №1216HD-1). Сторони договору в забезпечення виконання зобовязань за цим договором можуть використати інші види забезпечення, що не вказані в цьому пункті.

На виконання пункту 5.1. кредитного договору між сторонами було укладено договір застави транспортних засобів №3625ТС/0814від 28.08.2014р. (т.1 а.с.51-52) (з урахуванням договорів про внесення змін від 08.08.2014р., від 13.09.2014р. (т.1 а.с.53-54) (надалі - договір застави), відповідно до умов якого, заставодавець (ТОВ Футбольний клуб Ворскла) передає в заставу заставодержателю (ПАТ ОСОБА_5 Фінанси та Кредит) наступний транспортний засіб автобус пасажирський, марка - NEOPLAN, модель - №1216HD-1, тип - Автобус D, 2007рокувипуску, номер шасі - WAGP14ZZ774001718, колір білий, реєстраційний номер ВІ 2790 ВО, обєм двигуна 10 518см.куб., надалі - предмет застави (пункт 1 договору застави)

Відповідно до пункту 2 договору застави, зазначене майно передається в заставу як забезпечення виконання зобовязання заставодержателем, , за договором про відновлювальну кредитну лінію №1516v-14 від 06.08.2014р.

Розділом 7 кредитного договору встановлено відповідальність позичальника, зокрема за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених пунктами 2.5., З.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь фактичного користування кредитними коштами (пункт 7.1 кредитного договору).

В договорі зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (пункт 8.6 кредитного договору).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015р. № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Як вбачається з матеріалів справи, на момент введення тимчасової адміністрації банку, на рахунках відповідача зберігались грошові кошти у розмірі 2 014 351,85 грн., 1 678,41 доларів США, 500,00 доларів США, що підтверджується банківською випискою по рахункам відповідача (т.1 а.с.185-188).

Листом від 10.11.2015р. №509 відповідачем, у звязку з введенням тимчасової адміністрації та з метою врегулювання питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором було запропоновано позивачу здійснити перерахування залишку коштів на рахунках на погашення заборгованості шляхом здійснення договірного списання у відповідності до умов укладених між сторонами договору про відновлювальну кредитну лінію № 1516V-14 від 06.08.2014р. та договору на розрахунково-касове обслуговування № 3570-KRLV від 02.06.2008р. (т.1 а.с.169-170).

Оскільки відповіді на вказаний лист банком надано не було, 11.12.2015р. відповідачем було направлено на адресу банку вимогу про повернення грошових коштів, в якій вимагав в термін до 17.12.2015р., повернути грошові кошти в сумі 2 066 280,51грн., розміщені на рахунках відкритих в АТ "Банк "Фінанси та Кредит", шляхом перерахування на поточний рахунок № 7859 відкритий в ПАТ "Креді ОСОБА_5", МФО 300614.

Факт відправлення вказаної вимоги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою відділу ДППЗ Укрпошта №259 (т.1 а.с.174)

16.11.2015р. банком було направлено на адресу відповідача лист - відповідь за вих.№3-204000/22177, в якій було повідомлено про розгляд листів від 10.11.2015р. та 11.11.2015р. та зазначено про неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог з посиланням на положення пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема з тих підстав, що зарахування однорідних вимог заборонені з пов`язаними з банком особами, якою відповідно до "Положення про визначення повязаних із банком осіб", затвердженої Постановою Правління Національного Банку України від 12.05.2015р. визнано відповідача.

Разом з тим, 24.12.2015р. відповідачем на адресу позивача було повторно направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України на суму 2 014 351,85 грн., 1 678,41 доларів США, 500,00 доларів США та 40,00 євро відповідно, що разом становило, за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р., 2 065 453,52 грн., в рахунок часткового зарахування шляхом заліку зустрічних однорідних вимог заборгованості ТОВ ФК Ворскла перед позивачем в сумі 114 000,00 доларів США, що становила 2 621 690,95 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015р. та заборгованості позивача перед відповідачем на суму 2 065 453,52грн.

Крім того, відповідачем було повідомлено позивача про те, що після припинення зобовязання між сторонами на суму 2 065 453, 52 грн., що становить за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015р -. 89 812,91 доларів США, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1516v-14 від 06.08.2014р. буде становити 24 187,09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015р. - 556 237,50 грн. (т.1 а.с.176-178)

Факт відправлення вказаної вимоги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою відділу ДППЗ Укрпошта №714 (т.1 а.с.176 на звороті).

05.02.2016р. банком було надіслано на адресу відповідача відповідь на заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих.№3-131100/1715, в якій було зазначено про неможливість зарахування вказаних вимог з посиланням на пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема з тих підстав, що зарахування однорідних вимог заборонені з пов`язаними з банком особами, якою відповідно є відповідач (т.1 а.с.179 -180).

Як вірно встановленого господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, банком було належним чином виконано свої зобов'язання за кредитним договором та надано позичальнику кредитні кошти в розмірі, на умовах та строки визначені кредитним договором, що підтверджується матеріалами справи, а саме заявами відповідача (позичальника) на перерахування кредитних коштів від 07.08.2014р. вих.№305 на суму 171 000,00дол.США (т.1 а.с.24), від 16.09.2014р. вих.№36 на суму 100 000,00дол.США (т.1 а.с.26), меморіальними ордерами від 07.08.2014р. №15976 (т.1 а.с.25), від 18.09.2014р. №25541 (т.1 а.с.27) та не заперечується відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальником було частково виконано свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема в період з 06.08.2014р. по 29.01.2016р., відповідачем було сплачено в повному обсязі відсотки за користування кредитними коштами в сумі 46 682,72 доларів США, останній платіж по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2670,13дол.США було здійснено 29.01.2016р., що підтверджується матеріалами справи, а саме актами звірки розрахунків, які підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками, (т.1 а.с.109-113).

У звязку з вказаними обставинами, 29.02.2016р. банком було направлено на адресу позичальника - Товариства з обмеженою відповідальність Футбольний клуб Ворскла претензію вих.№3-204210/2975 (т.1 а.с.18), в якій було зазначено про наявність заборгованості у позичальника за кредитним договором та, керуючись пунктом 7.1 кредитного договору та нормами чинного законодавства, вимагав погасити заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 114 000,00дол.США, суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2 497,87дол.США, та пені у розмірі 388 662,51грн.

У звязку з тим, що вищевказана претензія була залишена без виконання, 10.10.2016р. Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом (т.1 а.с.2-90) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Ворскла заборгованості за кредитним договором договір про відновлювальну кредитну лінію №1516у-14 від 06.08.2014р., у розмірі 4 115 884,21грн., яка складається з:

-суми простроченої заборгованості по основному боргу у розмірі 114 000,00дол.США, що еквівалентно 3 036 115,26грн., за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р.;

- суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 18 690,92дол.США, що еквівалентно 497 794,82грн., за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р.;

- пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам у розмірі 581 930,13грн., за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р.;

- суми судових витрат в розмірі 61738,26 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у даній справі позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_4 заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію №1516V-14 від 06.08.2014р. в розмірі 805 297,15грн. з яких: 24 187,09 доларів США боргу по тілу кредиту, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016р., становить 644 174,19грн., сума прострочених відсотків за користування кредитними коштами становить 1 715,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 05.09.2016р. становить 45 697,40грн., 111 762,75грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, 3 662,00грн. пені за прострочення повернення відсотків, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 12 079,46грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Відповідно до частини 4 статті 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, частини 7 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору та договору банківського рахунку, які регулюються положеннями параграфу 2 глави 71 Цивільного кодексу України та главою 72 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статі 1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1-3 статі 1056 -1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частинами 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 -552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як було зазначено вище, пунктом 2.4. кредитного договору в редакції додаткової угоди від 06.08.2015р., сторони погодили, що позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження кредитної лінії (додаток № 5 до кредитного договору) з кінцевим строком погашення до 05.11.2016 р., шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Враховуючи вищевикладене, що позичальником - ТОВ "ФК "Ворскла" було порушено вимоги пункту 2.4. кредитного договору, а саме в строк до 05.11.2015р. не було повернуто кредитні кошти банку згідно з графіком зниження кредитної лінії та відповідно було порушено зобов'язання за кредитним договором в частині сплати процентів, що підтверджується матеріалами справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів приходить до висновку, що сума простроченої заборгованості по основному боргу у розмірі 114 000,00дол.США, що еквівалентно 3 036 115,26грн., за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р. та сума простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 18 690,92дол.США, що еквівалентно 497 794,82грн., за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р., відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства,

Щодо позовних вимог в частині нарахування та стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 Цивільного кодексу України) .

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 2 та 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як було зазначено вище, пунктом 7.1. кредитного договору сторони погодили, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених пунктами 2.5., З.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені договором.

Колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування пені за прострочення заборгованості за несвоєчасне повернення кредиту та процентів у розмірі 581 930,13грн., за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р., вважає, що він є арифметично вірним та відповідає чинному законодавству.

Крім того, як було зазначено вище, 02.08.2008р. між Відкритим акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит (надалі - банк) та ТОВ Футбольний клуб Ворскла (надалі - сторона) було укладено договір № 3570-KRLV на розрахунково-касове обслуговування (надалі договір) (т.1 а.с.164-168), відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №02, і поточні рахунки в іноземній валюті: № 02; в доларах США (840) № 02; в євро (978) (надалі-рахунок) та зобов'язується здійснювати його-розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку, згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених договором (пункт 1 договору).

Відповідно до частин 1-3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

В силу приписів статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка; зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом; за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 Цивільного кодексу України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено заборону на обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Як було зазначено вище, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015р. № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк Фінанси та Кредит та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015р. №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит", виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" від 18.12.2015р. №230.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Матеріалами справи, а саме банківською випискою по рахункам відповідача (т.1 а.с.185-188) підтверджується, що на дату початку запровадження тимчасової адміністрації банку грошові кошти належні відповідачу - в сумі 2 014 351,85 грн., 1678,41 доларів США, 500,00 доларів США та 40,00 ЄВРО перебували на рахунках, відкритих в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит".

Таким чином, з аналізу вищевказаних правових норм випливає, що зобов'язальні правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору на розрахунково-касове обслуговування № 3570-KRLV від 02.06.2008р., мають майново-грошовий характер, а отже в даному випадку, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Ворскла" є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Як було зазначено вище, у звязку з наявною заборгованістю за кредитним договором, 24.12.2015р. відповідачем на адресу позивача було направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України на суму 2 014 351,85 грн., 1 678,41 доларів США, 500,00 доларів США та 40,00 євро відповідно, що разом становило, за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015 р., 2 065 453,52 грн., в рахунок часткового зарахування заліком зустрічних однорідних вимог заборгованості ТОВ ФК Ворскла перед позивачем в сумі 114 000,00 доларів США, що становила 2 621 690,95 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2015р. та заборгованості позивача перед відповідачем на суму 2 065 453,52грн. (т.1 а.с.176- 178).

Частиною першою статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

За змістом названої правової норми залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, за правовою природою припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони.

Відповідно до частини 3 статті 203 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено, що під час тимчасової адміністрації банку не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Відповідно до розяснень викладених у пункті 2 ОСОБА_6 стратегій та нормативно методологічного забезпечення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Щодо реалізації деяких норм Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015р. № 12-33820/15 зазначено, що відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015р., протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону.

У цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 4.3. договору на розрахунково-касове обслуговування № 3570-KRLV від 02.06.2008р. та пунктами 2.6. та 2.7. договору про відновлювальну кредитну лінію №1516v-14 від 06.08.2014р. сторонами було погоджено порядок та умови договірного списання грошових коштів.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є боржником позивача за договором про відновлювальну кредитну лінію від 06.08.2014р. № 1516V-14 та одночасно є кредитором банку за договором на розрахунково-касове обслуговування від 02.06.2008р. № 3570-KRLV, при цьому договірне списання грошових коштів з рахунків відповідача передбачено умовами договорів укладеними між сторонами. Окрім того, за кредитним договором не було здійснено заміни предмета застави, кошти відповідно до заліку спрямовані на погашення зобов'язань за кредитним договором відповідача перед позивачем.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої щодо наявності правових підстав для задоволення заяви відповідача від 24.12.2015р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 065 453,52 грн.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо того, що господарським судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення всупереч приписам господарського процесуального законодавства не було надано належної правової оцінки поданим позивачем доказам на підтвердження того факту, що відповідач є повязаною з банком особою у розумінні статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", що унеможливлює зарахування зустрічних однорідних вимог, та обставинам, які унеможливили надання оригіналів вказаних документів, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частини документа, подається засвідчений витяг до нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження тих обставин, що відповідач є повязаною з банком особою у розумінні статі 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність", що тягне за собою у відповідності до вимог чинного законодавства заборону здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, позивачем було подано до господарського суду першої інстанції копію протоколу засідання правління АТ "Банк "Фінанси та Кредит" "Про затвердження переліку пов`язаних з осіб" від 15.06.2015 р. та копію витягу з протоколу засідання правління АТ "Банк "Фінанси та Кредит" "Про затвердження переліку пов`язаних з банком осіб" від 01.09.2015р., в яких зазначено, що затверджений перелік повязаних з банком осіб визначено в додатках до протоколів (т. 2 а.с.46-49).

Під час розгляду справи місцевим господарським судом відповідачем наголошувалось на тому, що надані позивачем додатки до вказаних протоколів підписані Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_4С, проте самі протоколи складені та підписані за участі інших осіб, у звязку з чим відповідачем було подано до господарського суду першої інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (від 20.12.2016р. вх.№15895 (т.2 а.с.70 -72), в якій просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу, з проведенням експертного дослідження Протоколу засідання правління ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" від 15.06.2015р. та Протоколу засідання правління ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" від 01.09.2015р. та на вирішення експертизи поставити наступні питання:

- чи виконано підпис від імені в.о. ОСОБА_7 правління ОСОБА_7, у Протоколі засідання правління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 15.06.2015р., тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?;

- чи виконано підпис від імені ОСОБА_7 правління ОСОБА_7, у Протоколі засідання правління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 01.09.2015р., тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?.

Проведення експертизи просив доручити Полтавському відділенню Харківського НДІ судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_8

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.12.2016р. у даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського НДІ судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_8 та зупинено провадження у справі № 917/1634/16 на час проведення судової експертизи до надання висновків за її результатами; на розяснення експерта поставлено вказані вище питання:

З пункту 7 резолютивної вказаної ухвали вбачаться, що судом було зобов'язано позивача надати суду до 11.01.2017 р. оригінали Протоколу засідання правління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 15.06.2015р. та від 01.09.2015р. (на які посилається відповідач) для залучення їх до справи на час проведення експертного дослідження та ухвалено забезпечити явку до господарського суду Полтавської області ОСОБА_7 правління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_7 для відбирання експериментальних зразків підпису (т.2 а.с.82-83).

Листом від 11.01.2017р. позивачем було повідомлено суд про те, що оригінали Протоколів засідань правління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 15.06.2015р. та від 01.09.2015р. відповідно до протоколу обшуку від 06.10.2016р. (т.2 а.с.95-100) були вилучені слідчим відділу фінансових розслідувань ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві в рамках кримінального провадження. Також повідомив про неможливість забезпечення явки ОСОБА_7 до суду для відбирання експериментальних зразків підпису, оскільки вказана особа відповідно до наказу про звільнення співробітників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 25.12.2015р. №1354-к не є працівником банку з 25.12.2015р.(т.2 а.с.94).

У звязку з тим, що позивачем вимог ухвали місцевого господарського суду від 21.12.2016р. виконано не було, витребуваних судом документів не надано, що унеможливлювало проведення судової почеркознавчої експертизи, ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.02.2017р. було поновлено провадження у справі (т.2 а.с.118) .

Судова колегія зазначає, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що апелянтом не було доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, тих обставин, що відповідач є повязаною з банком особою у розумінні статті 52 Закону України Про банки та банківську діяльність, що тягне за собою заборону зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 065 453,52грн. відповідно до поданої відповідачем заяви від 24.12.2015р., зокрема не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем вчинялись будь-які процесуальні дії шляхом звернення до правоохоронних органів для отримання Протоколів засідання правління банку від 15.06.2015р. та від 01.09.2015р. разом з додатками до них для надання їх місцевому господарському суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 2 065 453,52грн., у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України на суму 2 065 453,52грн. відповідно до поданої відповідачем заяви від 24.12.2015р., та вважає обґрунтованим та таким, що відповідає приписам чинного законодавства висновок місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача загальної суми заборгованості у розмірі 805 297,15 грн., яка складається з:

- суми простроченої заборгованості по основному боргу у розмірі 24 187,09дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р. становить 644 174,19грн.,

- суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 1 715,82дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016р. становить 497 794,82грн.

- пені за прострочення повернення строкової заборгованості по кредиту (тіло кредиту) за період з 04.03.2016 р. по 04.09.2016 р. (185 днів прострочки) у сумі 111 762,75 грн. та пені за прострочення повернення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3 662,81грн.

За приписами статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному зясуванні обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2017р. у справі №917/1634/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10 "квітня" 2017р.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Камишева Л.М.