КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2017 р. Справа№ 925/981/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Бердник В.В., довіреність №1-02 від 14.02.2017;

від відповідача - Попельнюх А.О., довіреність № б/н від 07.02.2017,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЗАРТ ПЛЮС" на рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2017р. у справі №925/981/16 (суддя Довгань К.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЗАРТ ПЛЮС" до товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 14" про зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІЗАРТ ПЛЮС" звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 14" про зобов'язання відповідача повернути дизельне пальне в кількості 3825 літрів та бензин А-95 у кількості 163 літри.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.02.2017р. у справі №925/981/16 у задоволенні позову відмовлено з огляду на недоведеність позивачем обставин передачі товару відповідачу за видатковою накладною № РН-0000047 від 08.01.2014 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "ДІЗАРТ ПЛЮС" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2017р. у справі №925/981/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповноту експертного висновку.

Також, апелянт вказує на належність відповідачу печатки, відтиск якої міститься на спірній видатковій накладній, що на думку скаржника свідчить про отримання ТОВ "Колос-14" товару за цією накладною.

Окрім наведеного, скаржник посилається на необґрунтованість неприйняття судом першої інстанції до розгляду заяви позивача про зміну підстави позову.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 10.04.2017 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЗАРТ ПЛЮС" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Колос 14" (покупець) 09.11.2012 укладено договір поставки нафтопродуктів № ДП - 157, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити покупцю нафтопродукти в асортименті, в подальшому іменований товар, а покупець зобов'язався прийняти товар від постачальника та оплатити його вартість на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) постачальник надає за видатковою накладною покупцю картку (и) на пальне ТОВ "ДІЗАРТ ПЛЮС" встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту - картка (и) на пальне або картка (и). Передача покупцю карток на пальне "ДІЗАРТПЛЮС" здійснюється по місцезнаходженню офісу постачальника уповноваженій особі покупця. Уповноважена особа покупця зобов'язана надати постачальнику довіреність на отримання товару (партії товару).

Відповідно до п. 4.2. Договору розрахунки за товар покупець здійснює на умовах 100 % попередньої оплати вартості товару.

Даний договір діє до 31.12.2012 (п. 10.9 Договору).

Доказів продовження строку дії договору сторонами до суду не надано.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зазначає про те, що ним відповідачу на підставі вказаного договору за видатковою накладною № РН-0000047 від 08.01.2014 року було передано дизельне паливо та бензин на загальну суму 37 284,00 грн.

Разом з тим, як вказує позивач, відповідач вартість отриманої продукції не сплатив, що і стало підставою для звернення товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЗАРТ ПЛЮС" до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача повернути дизельне пальне в кількості 3825 літрів та бензин А-95 у кількості 163 літри.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено з огляду на недоведеність позивачем обставин передачі товару відповідачу за видатковою накладною № РН-0000047 від 08.01.2014 року.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підтвердження факту передання паливно-мастильних матеріалів на користь ТОВ "Колос 14" позивачем - ТОВ "ДІЗАРТ ПЛЮС" надана видаткова накладна № РН-0000047 від 08.01.2014 року на загальну суму 37 284,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав про те, що вказана видаткова накладна № РН - 0000047 від 08.01.2014 року генеральним директором ТОВ "Колос 14" ОСОБА_4, не підписувалась, зазначені у ній нафтопродукти Товариством не отримувались.

У зв'язку із викладеним, відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке судом 27.10.2016 задоволено.

Так, ухвалою господарського суду Черкаської області від 27.10.2016 призначено у справі №925/981/16 судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлено наступне питання: Чи виконано підпис на видатковій накладній № РН0000047 від 08 січня 2014 року в графі: "Отримав(ла)" від імені генерального директора ТОВ "Колос-14" ОСОБА_4 ним самим, чи іншою особою?

Відповідно до висновку експерта № 1/1891 від 15.12.2016 року підпис від імені генерального директора ТОВ "Колос 14" ОСОБА_4 у графі "Отримав (ла)" у видатковій накладній № РН0000047 від 08.01.2014 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Позивачем доказів того, що вказану видаткову накладну було підписано іншою уповноваженою особою відповідача до суду не надано.

При цьому, будь-які вказівки про те, що підпис від імені ОСОБА_4, виконано іншою особою за дорученням ТОВ "Колос 14" у накладній відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлення експертним шляхом обставин підроблення підпису на видатковій накладній № РН0000047 від 08 січня 2014 року в графі: "Отримав(ла)" від імені генерального директора ТОВ "Колос-14" ОСОБА_4, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду в частині недоведеності позивачем поставки товару відповідачу за видатковою накладною № РН0000047 від 08 січня 2014 року.

Посилання апелянта на неповноту експертного висновку колегією суддів не приймаються, оскільки позивач не був позбавлений права під час розгляду даної справи в суді першої інстанції у разі непогодження із висновком, складеним за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи, заявити відповідне клопотання про виклик судового експерта або про призначення додаткової чи повторної судової експертизи.

Матеріали справи відповідних клопотань, так само як і письмових заперечень з приводу складеного експертного висновку, не містять.

У будь-якому випадку доводи апелянта не спростовують встановлення експертним шляхом обставин підроблення підпису на спірній видатковій накладній.

При цьому, слід зазначити, що судова почеркознавча експертиза була призначена та проведена відповідно до вимог чинного законодавства та з дотриманням положень Інструкції.

Відповідно до положень Інструкції "Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженої наказом Мінюсту №53/5 від 08.10.1998 року, відповідні експертизи та експертні дослідження повинні мати наступні ознаки та обов'язкові реквізити:

- підставою для проведення експертиз є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом) (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта);

- у документі про призначення експертизи зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об'єкти, що підлягають дослідженню;

- експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та Інструкції. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об'єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо);

- на дослідження експерту необхідно поставити чіткі та однозначні питання, які будуть мати безпосереднє значення для вирішення справи та будуть сформульовані у логічній послідовності;

- перед проведенням експертизи експерт у обов'язковому порядку повідомляється про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків відповідно до ст. ст. 384, 385 КК України;

- висновок експерта складається з обов'язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки);

- висновок експерта (експертів) оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом (експертами), який (які) проводив(ли) дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків.

Так, підставою для проведення судової експертизи була ухвала суду першої інстанції.

При цьому, на дослідження експерту було поставлено питання, яке має безпосереднє значення для встановлення або спростування факту підроблення видаткової накладної, чіткий та визначений характер, а також відповідає рекомендованому переліку питань до експертиз подібного характеру, затверджених Інструкцією.

Так, для правильного вирішення спору у даній справі важливим є встановлення обставин належності підпису, поставленого на спірній накладній, саме генеральному директору ТОВ "Колос-14" ОСОБА_4

В ухвалі суду першої інстанції про призначення судової експертизи експерта було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без причин від виконання покладених на експерта обов'язків відповідно до ст. ст. 384, 385 КК України.

Також, вказаний висновок експерта має всі необхідні обов'язкові реквізити та оформлений на бланку експертної установи, підписаний експертом, який безпосередньо проводив дослідження, та засвідчений відбитком печатки експертної установи.

Враховуючи вищезазначене, вказаний висновок судової експертизи є належним та достатнім доказом, який підтверджує обставини підроблення підпису генерального директора ТОВ "Колос-14" ОСОБА_4 на видатковій накладній.

Щодо посилань апелянта на належність відповідачу печатки, відтиск якої міститься на спірній видатковій накладній, що на думку скаржника свідчить про отримання ТОВ "Колос-14" товару за цією накладною, слід зазначити наступне.

Так, сама наявність відтиску печатки на видатковій накладній, що за твердженням позивача є відтиском печатки відповідача, не є безумовним підтвердженням належності підпису, який скріплений таким відтиском, особі, що вказана у відповідному документі.

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України у постанові від 19 січня 2016 року у справі № 925/546/15.

Як вже було зазначено, експертним шляхом було встановлено, що підпис генерального директора ТОВ "Колос-14" ОСОБА_4, який було скріплено печаткою, що на думку позивача є відтиском печатки відповідача, було виконано іншою особою, отже наявність такого відтиску печатки жодним чином не підтверджує обставин отримання уповноваженою особою відповідача товару за спірною накладною.

Також, колегія суддів вважає, що надана позивачем відомість на видачу дизпалива працівникам ТОВ "Колос 14" за грудень 2013 року не може бути належним доказом отримання товару за вказаною накладною, з огляду на наступне.

Так, форма відомості на відпуск нафтопродуктів затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України" (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496).

Вимоги зазначеної інструкція, відповідно до її загальних положень, є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України).

Також, додатком 16 до Інструкції затверджена форма № 16-НП відомості на відпуск нафтопродуктів.

В свою чергу, надана позивачем відомість на видачу дизпалива працівникам ТОВ "Колос 14" за грудень 2013 року за формою та змістом не відповідають вимогам чинного законодавства. Крім того, відсутні довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, дані про подорожні листи.

Доводи скаржника про те, що отримання відповідачем товару за видатковою накладною №РН-0000047 підтверджується включенням відповідачем до податкового кредиту поставки позивачем товару на загальну суму 37284,00 грн., відповідно до податкової накладної, яка була виписана директором товариства "Дізарт Плюс" товариству "Колос 14", колегією суддів не приймається, оскільки з наявної в матеріалах справи податкової накладної неможливо встановити, що саме було передано - товари, роботи, послуги та за якою саме господарською операцією.

Слід також зазначити, що при розгляді іншої справи №925/193/15 судом досліджувалися обставини з поставки позивачем відповідачу товару за видатковою накладною №РН-0000047, на яку позивач посилається також і в обґрунтування вимог у даній справі.

Так, товариство з обмеженою відповідальністю "Дізарт Плюс" зверталося до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 14" про стягнення 83312,40 грн., з яких: 65066,37 грн. основного боргу, 16181,73 грн. інфляційних втрат, 2064,30 грн. 3% річних.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов'язання з оплати отриманого за видатковою накладною № РН-0000047 від 08.01.2014 товару.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 04.09.2015 року у справі №925/193/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного суду погодилася із висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено поставку товару за видатковою накладною №РН-000047 від 08.01.2014 р. (загальною вартістю 37284,00 грн. (з ПДВ)), з огляду на ненадання ТОВ "Дізарт Плюс" оригіналу видаткової накладної №РН-0000047 від 08.01.2014 р.

У вказаній іншій справі, як і у даній, відповідач зазначав про непідписання з його боку зазначеної накладної та вказував на необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи.

Як вже було вказано, позивач оригінал видаткової накладної №РН-000047 від 08.01.2014 р. під час розгляду іншої господарської справи №925/193/15 не надав.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути дизельне пальне в кількості 3825 літрів та бензин А-95 у кількості 163 літри є необґрунтованими з огляду на недоведеність позивачем обставин поставки товару відповідачу за видатковою накладною №РН-000047 від 08.01.2014 р.

Стосовно посилань апелянта на необґрунтованість неприйняття судом першої інстанції до розгляду заяви позивача про зміну підстави позову слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Враховуючи те, що розгляд справи по суті було розпочато 13 жовтня 2016 р., що підтверджується протоколом судового засідання від 13.10.2016, заява позивача про зміну підстави позову, яка подана після початку розгляду господарським судом справи по суті - 16.02.2017, обґрунтовано залишена судом першої інстанції без розгляду.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно встановлено всі фактичні обставини, необхідні для повного, всебічного та правильного вирішення спору.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЗАРТ ПЛЮС" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 22.02.2017р. у справі №925/981/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №925/981/16 повернути до господарського суду Черкаської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко