ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року Справа № 904/2931/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. (доповідача)

суддів: Чус О.В., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №Д12-16 від 30.12.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №34 від 14.06.2016 р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 року у справі №904/2931/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна", м.Київ

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м. Дніпро

про стягнення 10 784 098,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.17р. (суддя Ніколенко М.О.) у даній справ в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право Позивача на стягнення з Відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих Відповідачу за невиконане зобовязання, встановлене постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 у справі № 904/936/ 13-г. припинилося у звязку з укладенням між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_3 про порядок погашення боргових зобовязань від 15.11.2013 р. При цьому суд виходив з того, що зазначена ОСОБА_3 змінила зобовязання Відповідача, відображене у рішенні суду у справі № 904/936/13-г в частині строків виконання.

Не погодившись з зазначеним рішенням, товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна", звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем грошового зобовязання на суму 12 390 486,95 грн., яке виникло за Договором поставки нафтопродуктів № 5 1 1 - 2012 від 12.10.2012 р. та встановлено судовими рішеннями у справі № 904/936/13-г.

Таким чином, інфляційні втрати та проценти річних, нараховані в порядку частини 2 статті 625 ЦК України на невиконане боргове зобовязання, встановлене рішенням суду, підлягають стягненню з боржника з часу винесення судового рішення, навіть у тих випадках, коли виконання відповідного рішення в подальшому було відстрочено, розстрочено або іншим чином змінено прядок його виконання.

За вказаних обставин сама по собі наявність невиконаного судового рішення, яким мовлено факт порушення Відповідачем зобовязань з оплати боргу, з моменту ухвалення кого не сплив 3-річний строк, є достатньою обставиною, яка дає підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже на думку скаржника, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.02.17р. апеляційну скаргу призначено до розгляду.

Відповідачем надано заперечення на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

Між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №511-2012 від 12.12.12 (договір) (а.с. 10-14 т. 1)

Відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, згідно з умовами договору та додатковими угодами до нього. Поставка товару здійснюється окремими партіями. Об'єм, асортимент, строки поставки та умови транспортування визначаються відповідними додатковими угодами до даного договору (п. 1.2 договору). Договір вступає в законну силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення терміну дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання (п. 12.1.договору).

Постачальник виконав умови договору протягом жовтня-грудня 2012 поставив відповідачу нафтопродукти на загальну суму 66 056 529,09 грн. Однак, відповідач порушив умови договору і не розрахувався із позивачем у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/936/13-г від 11.03.13 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлений товар у розмірі 18 256 529,09 грн. та вартість додаткових витрат, пов'язаних із транспортування вантажу за договором поставки № 511-2012 від 12.10.2012, в сумі 389 231,46 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 68 820,00 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.13 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.12 змінено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" 18 256 529,09 грн. основного боргу, 1 207 752,29 грн. пені, 241 550,46 грн. 3% річних, 30 022,03 грн. інфляційних втрат та 389 231,46 грн. додаткових витрат, пов'язаних із транспортуванням вантажу, в іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/936/13-г залишено без змін. (а.с. 22-26 т. 1)

15.11.13 між сторонами укладено ОСОБА_3 про порядок погашення боргових зобовязань, за умовами якої боржник зобовязується здійснити погашення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №511-2012 від 12.10.12, яка стягнута постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.13 у справі №904/936/13-г, у сумі 15 925 085,33 грн., у період з 01.12.13 по 31.05.14 (т-1, а.с. 92-93).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вищенаведене рішення суду виконано не було.

Підпункт 7.2 пункту 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» передбачає, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання навіть у випадках здійснення господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК. оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ПК України.

Отже, інфляційні втрати та проценти річних, нараховані в порядку частини 2 статті 625 ЦК України на невиконане боргове зобовязання, встановлене рішенням суду, підлягають стягненню з боржника з часу винесення судового рішення, навіть у тих випадках, коли виконання відповідного рішення в подальшому було відстрочено, розстрочено або іншим чином змінено прядок його виконання.

За вказаних обставин сама по собі наявність невиконаного судового рішення, яким встановлено факт порушення Відповідачем зобовязань з оплати боргу, з моменту ухвалення якого не сплив 3-річний строк, є достатньою обставиною, яка дає підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відтак суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що позивач та відповідач скористалися своїм правом та внесли зміни до Договору поставки нафтопродуктів № 511-2012 від 12.12.2012. Адже зазначена ОСОБА_3 не містить жодних положень, які б закріплювали домовленості Сторін щодо зміни або припинення договору поставки, зокрема щодо строків оплати.

Зміст ОСОБА_3 полягає у встановленні конкретних періодів часу, протягом яких боржнику надано право здійснити оплату без настання для нього негативних наслідків у вигляді примусових заходів щодо стягнення боргу із залученням виконавчої служби та звернення стягнення на предмет іпотеки. Норми, які б фіксували звільнення боржника (відповідача) від обовязку погасити зобовязання та обовязку щодо сплати інфляційних втрат і 3% річних, в угоді відсутні.

Враховуючи те, що укладаючи ОСОБА_3 про порядок погашення зобовязань, Сторони не змінювали договірні правовідносини щодо строків виконання основного зобов'язання, позивач та відповідач досягли домовленостей лише щодо зміни можливих строків примусового виконання рішення у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, навіть за умови наявності фактичної розстрочки виконання рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання у строки, визначені у договорі, та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України, оскільки під час розстрочки інфляційні процеси тривають, і грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Крім того, господарський суд безпідставно прийшов до висновку, що у звязку з укладенням ОСОБА_3 обовязок Відповідача, відображений у судових рішеннях у справі № 904/2936/13- г (основне зобовязання), змінився в частині строків виконання. Такі висновки спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Зі змісту наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013, виданого на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 р. у справі № 904/936/13-г вбачається, що зобовязання, встановлене постановою, підлягає виконанню шляхом стягнення з боржника (Відповідача) сум грошових коштів.

Зі змісту статті 121 ГПК України, статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що встановлення та зміна способу та порядку виконання судового рішення є виключною прерогативою суду. Тобто фактичне виконання судового рішення можливо виключно у спосіб, у порядку та строки, що встановлені виконавчим документом.

У зв'язку з наведеним вище, позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних у розмірі 1 662 845,04 грн. та інфляційних втрат у розмірі 10 779 496,74 грн. (всього - 12 442 341,78 грн.) колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційна інстанція вважає оскаржуване рішення помилковим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та за умов надання неналежної правової оцінки наявним у справі доказам, що є підставою для його скасування.

У підсумку, з огляду на результат вирішення спору, колегія суддів вважає правомірним покладення на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір, на виконання приписів статей 49 ГПК України, всього на загальну суму 763 985,51 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" задовольнити повністю.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017р. у справі №904/2931/16 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" інфляційні втрати у розмірі 10 779 496,74 грн.; 3% річних у розмірі 1 662 845, 04 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" судові витрати у вигляді судового збору всього на суму 763 985,51 грн. (161 761,47 судовий збір за подання позову до господарського суду (згідно платіжного доручення № 84 від 18.03.16р.; 177937,62 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.16р. (згідно платіжного доручення № 846 від 24.06.16р.); 194 113,77 грн. судовий збір за подання касаційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.16р. та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.16р. (згідно платіжного доручення №1162 від 16.08.16р.); 20 450,41 грн. судовий збір за подання до господарського суду Дніпропетровської області заяви про збільшення розміру позовних вимог (згідно платіжного доручення № 1579 від 20.11.16р.); 4 423,24 грн. судовий збір за подання до господарського суду Дніпропетровської області заяви про збільшення розміру позовних вимог (згідно платіжного доручення №20 від 11.01.17р.); 205 299,00 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.17р. (згідно платіжного доручення №41 від 06.02.17р.)).

Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов