ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Справа № 911/3715/15

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Малетич М.М.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 (головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Шапран В.В. )
на рішенняГосподарського суду Київської області від 22.11.2016 (суддя Щоткін О.В.)
у справі№ 911/1415/16 Господарського суду Київської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ"
простягнення 395.192.275,80 грн.,
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ"
до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"
про внесення змін до договору,
за участю представників (за первісним позовом):
позивачаОніщук В.М.,
відповідачаАтаманова Ю.Є.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.11.2016 у справі №911/3715/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017, первісні позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" 11.620.451,53 долара США простроченої заборгованості за кредитом; 718.107,11 долара США простроченої заборгованості зі сплати процентів; 44.545,06 долара США строкової заборгованість зі сплати процентів; 152.816,90 долара США 3% річних за прострочення повернення кредиту; 13.493.349,10 грн. простроченої заборгованості за кредитом у гривнях; 194.082,42 грн. простроченої заборгованості зі сплати процентів; 77.632,97 грн. строкової заборгованості зі сплати процентів; 66.397.711,95 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, наданого в доларах США; 3.510.119,17 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, наданого у гривні; 2.535.814,23 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у доларах США; 2.680,38 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у гривні; 177.446,78 грн. 3% річних за прострочення повернення кредиту, наданого у гривні; 3.616.894,18 грн. договірної санкції; 2.867,84 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів, 3.819.967,13 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту; 566.747,60 грн. простроченої комісійної винагороди; 4.658,20 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди, нарахованої у гривні; 232,91 грн. 3% річних за прострочення сплати комісійної винагороди. В задоволенні решти первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2016 у справі № 911/3715/15 до 01.10.2018.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, позивач за первісним позовом звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, а також відмовити у задоволенні клопотання відповідача відстроченні виконання рішення суду.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 38, 43, 121 ГПК України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія" (позичальником) договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/131 к-07 позичальнику надано кредит в розмірі 11.620.451,53 долара США та 13.493.349,10 грн. (далі - Кредитний договір).

Згідно з Кредитним договором (п. 4.3.4) позичальник зобов'язувався сплачувати Банку плату за кредит в розмірі та в порядку, передбачених в цьому Договорі.

За умовами п. 3.1 Кредитного договору, в редакції договору № 15 від 30.11.2011 про внесення змін до Кредитного договору, плата за користування кредитом встановлюється у вигляді процентів за користування кредитом, розмір яких є фіксованим та складає 11,5 % річних для кредиту, що надається у доларах США; 17,5% річних для кредиту, що надається у гривні.

Оскільки позичальник своїх зобов'язань за договором не виконав, утворилась прострочена заборгованість за кредитом в сумі 11.620.451,53 долара США; прострочена заборгованість за кредитом в сумі 13.493.349,10 грн.; прострочена заборгованість зі сплати процентів в доларах в сумі 718.107,11 долара США; прострочена заборгованість зі сплати процентів у гривні в сумі 194.082,42 грн.; строкова заборгованість зі сплати процентів у доларах США, нарахованих за період з 25.07.2015 по 05.08.2015 в сумі 44.545,06 долара США; строкова заборгованість зі сплати процентів у гривні, нарахованих за період з 25.07.2015 по 05.08.2015 в сумі 77.632,97 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суди встановили, що позивач за первісним позовом свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що підтверджується банківським виписками та висновком експерта № 22464/15-45 від 22.09.2016, наявним в матеріалах справи. У свою чергу відповідач за первісним позовом в порушення умов договору заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом повністю не погасив, а атому позовні вимоги зі стягнення простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості зі сплати процентів та строкової заборгованості зі сплати процентів підлягають задоволенню повністю.

Таким чином з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню 11.620.451,53 долара США та 13.493.349,10 грн. простроченої заборгованості за кредитом; 718.107,11 долара США та 194.082,42 грн. простроченої заборгованості зі сплати процентів; 44.545,06 долара США та 77.632,97 грн. строкової заборгованості зі сплати процентів.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з повернення суми кредиту за договором, наданих в доларах та гривні, позивачем за період з 05.06.2013 по 05.08.2015 нарахована пеня в сумі 89.737.531,79 грн. (на суму кредиту в доларах США) та 4.354.470,11 грн. (на суму кредиту в гривні).

Частинами 1 та 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1 договору № 15 про внесення змін до договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/131к-07 від 30.11.2011 передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню в гривні (для кредитів, наданих в гривні) та/або в гривні за офіційним курсом НБУ на дату сплати (для кредитів, наданих в іноземній валюті) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен календарний день прострочення заборгованості за кредитом, враховуючи день повернення кредиту з розрахунку факт/365 (для кредитів, наданих в гривні) та з розрахунку факт/360 (для кредитів, наданих в іноземній валюті).

Згідно з пунктом 7.2 договору № 15 у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення плати за кредит згідно умов договору, позичальник сплачує банку пеню в гривні (для кредитів, наданих в гривні) та/або в гривні за офіційним курсом НБУ на дату сплати (для кредитів, наданих в іноземній валюті) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченої плати за кредит за кожен календарний день прострочення заборгованості за кредитом враховуючи день сплати з розрахунку факт/365 (для кредитів, наданих в гривні) та з розрахунку факт/360 (для кредитів, наданих в іноземній валюті).

Відповідно до умов п. 1.1 Кредитного договору (в редакції договору № 25 від 25.11.2014 про внесення змін до Кредитного договору) банк на умовах цього Договору зобов'язується надати позичальнику кредит, а позичальник повернути в термін не пізніше 26.02.2015 включно.

Суди встановили, що вірним періодом нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту є період з наступного дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а саме з 27.02.2015, про що також зазначив судовий експерт у висновку №22464/15-45 від 22.09.2016.

Застосовуючи періоди нарахування пені з 27.02.2015 по 05.08.2015, з урахуванням наведених вище норм законодавства та умов договору, суди підставно встановили, що заявлена до стягнення пеня в сумі 89.737.531,79 грн. (на суму кредиту в доларах США) та 4.354.470,11 грн. (на суму кредиту в гривні) підлягає частковому задоволенню в розмірі 66.397.711,95 грн. та 3.510.119, 17 грн. відповідно.

Щодо розмірів пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у доларах США (з 30.08.2014 по 05.08.2015) в сумі 2.535.814,23 грн., та пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у гривні (з 28.02.2015 по 05.08.2015) в сумі 2.680,38 грн., експерт, здійснюючи вказані розрахунки, виходив із періодів нарахування, починаючи з 30.08.2014 (тобто збільшив період нарахування в частині стягнення пені, нарахованої на несвоєчасну сплату процентів, і вийшов за межі заявленої позовної вимоги), та зазначив, що до стягнення підлягає пеня за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у доларах США, в сумі 1.921.174,21 грн. та 2.246,42 грн. за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у гривні.

Суд обґрунтовано здійснили перерахунок пені з урахуванням періодів, зазначених позивачем, зокрема, і для стягнення пені за сплату процентів в гривні (починаючи з 28.02.2015) та встановили, що вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у доларах США (з 30.08.2014 по 05.08.2015) в сумі 2.535.814,23 грн., та пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у гривні (з 28.02.2015 по 05.08.2015) в сумі 2.680,38 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення 4.175.283,03 грн. договірної санкції у розмірі 0,00278 % від заборгованості за кредитом за період з 01.01.2013 по 30.06.2015.

Відповідно до п. 7.4 Договору № 15 від 30.11.2011 про внесення змін до договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/131к-07 від 13.04.2007 у разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж на 10 % (десять) відсотків зобов'язання, визначеного п. 4.3.11 цього договору, Банк має право застосувати до позичальника договірну санкцію, а позичальник зобов'язаний сплатити її банку у розмірі 0,00278% (нуль цілих двісті сімдесят вісім стотисячних) відсотків від заборгованості за кредитом на кожну дату розрахункового періоду проведення чистих кредитових оборотів (за кожен календарний день) періоду невиконання відповідно до умов п. 4.3.11.2 цього договору. При цьому розмір зобов'язань позичальника, визначений п. 4.3.11 договору, приймається для розрахунку як 100 %. Санкція сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ в період для застосування договірної санкції.

Враховуючи встановлення судами факту неналежного виконання позичальником (більш як на 10 %) зобов'язання, визначеного п. 4.3.11 договору, та з урахуванням п. 4.3.11.2 договорів № 15 від 30.11.2011 та № 19 від 21.11.2013 щодо дати моніторингу виконання зобов'язань (які Банк при проведенні розрахунку не взяв до уваги), колегія суддів погоджується з висновком судів про часткове задоволення заявленої позовної вимоги про стягнення договірної санкції у розмірі 0,00278 % від заборгованості за кредитом в розмірі 4.175.283,03 грн., а тому до стягнення, як встановлено судами, підлягає 3.616.894,18 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з повернення суми кредиту за договором позивач за первісним позовом за період з 05.06.2013 по 05.08.2015 нарахував 3% річних за прострочення повернення кредиту, наданого у доларах США, в сумі 315.184,85 долара США та 3% річних за прострочення повернення кредиту, наданого у гривні, за період з 05.06.2013 по 05.08.2015 в сумі 365.983,99 грн.; 3% річних за прострочення сплати процентів, нарахованих у доларах США за період з 30.08.2014 по 05.08.2015, в сумі 5.864,55 долара США та 3% річних за прострочення сплати процентів, нарахованих у гривні за період з 28.02.2015 по 05.08.201,5 в сумі 134,77 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку, наданого Банком, 3% річних за прострочення грошових зобов'язань з повернення суми кредиту за договором підлягають стягненню за період з 05.06.2013 по 05.08.2015. Однак суди встановили, що з урахуванням п. 1.1 Договору щодо терміну повернення кредиту (не пізніше 26.02.2015), який Банк не взяв до уваги, вірним для застосування до позичальника 3% річних є період з 27.02.2015 по 05.08.2015 (зазначені періоди також застосовані судовим експертом при проведенні розрахунку). А тому розміри 3% річних підлягають частковому задоволенню та до стягнення з позичальника на користь кредитора підлягає 3% річних за прострочення повернення кредиту, наданого у доларах США, в сумі 152.816,90 долара США та 3% річних за прострочення повернення кредиту, наданого в гривнях, в сумі 177.446,78 грн.

Що стосується заявлених до стягнення 3% річних за прострочення сплати процентів, нарахованих у доларах США, в сумі 5.864,55 долара США та 3% річних за прострочення сплати процентів, нарахованих у гривні, в сумі 134,77 грн., суди вірно відзначили, що зазначена міра відповідальності має місце лише при її застосуванні на суму основного боргу без урахування нарахованих процентів, а тому в задоволенні 3% річних слід відмовити (зазначена позиція викладена також в листі Верховного Суду України "Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві", про що також зазначав у висновку від 22.09.2016 судовий експерт).

З посиланням на норми ст. 625 ЦК України позивач за первісним позовом також просив стягнути інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів, нараховані за період з 28.02.2015 по 05.08.2015, в розмірі 2.867,84 грн., та інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, нараховані за період з 05.06.2013 по 05.08.2015, в розмірі 3.821.123,70 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що беручи до уваги норми ст. 625 ЦК України, періоди нарахування, а також висновок судового експерта, інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів (з 28.02.2015 по 05.08.2015) підлягають задоволенню повністю в розмірі 2.867,84 грн., інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту - частковому задоволенню в сумі 3.819.967,13 грн. (з 27.02.2015 по 05.08.2015) у зв'язку з невірним визначенням Банком періоду нарахування.

Щодо розміру простроченої комісійної винагороди в сумі 566.747,60 грн. а також нарахованих на зазначену суму 4.658,20 грн. пені (з 01.08.2015 по 05.08.2015) та 232,91 грн. 3% річних (з 01.08.2015 по 05.08.2015) суди встановили, що п. 3.8.1 Договору № 15 від 30.11.2011 про внесення змін та доповнень до договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/131к-07 від 13.04.2007 передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати банку щорічну комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 0,5% від суми фактичної заборгованості понад 7.000.000 дол. США на дату оплати, яка сплачується не пізніше останнього робочого дня липня місяця кожного року кредитування на рахунок 9912.

Згідно з п. 3.17.3 Положення про облікову політику ПАТ "ВТБ Банк" для клієнтів корпоративного та малого бізнесу передбачено крім пені та штрафу застосування такого виду забезпечення виконання зобов'язань за договором як договірна санкція.

Відповідач за первісним позовом не надав суду доказів сплати комісійної винагороди, а тому 566.747,60 грн. комісійної винагороди та, у зв'язку з простроченням її сплати, заявлені до стягнення 3% річних в сумі 232,91 грн. і 4.658,20 грн. пені підлягають стягненню повністю. Правильність їх нарахування та обґрунтованість підтверджується також висновком судового експерта №22464/15-45 від 22.09.2016.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком судів про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" 11.620.451,53 долара США простроченої заборгованості за кредитом; 718.107,11 долара США простроченої заборгованості зі сплати процентів; 44.545,06 долара США строкової заборгованість зі сплати процентів; 152.816,90 долара США 3% річних за прострочення повернення кредиту; 13.493.349,10 грн. простроченої заборгованості за кредитом у гривнях; 194.082,42 грн. простроченої заборгованості зі сплати процентів; 77.632,97 грн. строкової заборгованості зі сплати процентів; 66.397.711,95 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, наданого в доларах США; 3.510.119,17 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, наданого у гривні; 2.535.814,23 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у доларах США; 2.680,38 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих у гривні; 177.446,78 грн. 3% річних за прострочення повернення кредиту, наданого у гривні; 3.616.894,18 грн. договірної санкції; 2.867,84 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів; 3.819.967,13 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту; 566.747,60 грн. простроченої комісійної винагороди; 4.658,20 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди, нарахованої у гривні; 232,91 грн. 3% річних за прострочення сплати комісійної винагороди.

Щодо зустрічних позовних вимог про внесення змін до договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/131к-07 від 13.04.2007, укладеного між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія", із змінами та доповненнями, в частині строків (термінів) повернення траншів (та процентів за ними), наданих Товариству з обмеженою відповідальністю "Експансія", шляхом продовження строків (термінів) сплати нарахованих за ними процентів на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" не раніше ніж до настання 16.09.2025 судами встановлено таке.

Пункт 1.1 договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №10-0604/131к-07 від 13.04.2007, укладеного між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія", із змінами та доповненнями, позивач просить викласти в наступній редакції: " 1.1. Банк на умовах цього договору зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії в сумі, еквівалентній 15.000.000,00 дол. США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит не пізніше 16.09.2025, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором".

В обґрунтування зустрічного позову позивач посилається на те, що з огляду на скрутний фінансовий стан ТОВ "Експансія" листом № 1247 від 16.09.2015 зверталось до відповідача за зустрічним позовом з пропозицією внести зміни до кредитного договору в частині строків повернення траншів шляхом продовження строків їх повернення до 16.09.2025, а також в частині скасування штрафних та договірних санкцій за порушення умов договору за період з 01.01.2012 до дати укладення договору про внесення змін.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні говору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах - частина 1 ст. 652 ЦК країни.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В якості обґрунтування зміни обставини позивач за зустрічним позовом вказує на те, що відповідно до листа Служби безпеки України № 33/2117 від 13.06.2014 та листа Міністерства внутрішніх справ України № 12/3-2428 від 26.06.2014 згідно з вимогами чинного законодавства України (ст. 10, 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом") 07.04.2014 прийнято рішення щодо проведення антитерористичної операції (далі - АТО) в Донецькій, Луганській і Харківській областях.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Так, на думку позивача за зустрічним позовом, на нього розповсюджується дія положень ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", окрім того у зв'язку з окупацією частини території України ТОВ "Експансія" зазнало збитків, що є істотною зміною обставин та відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України - підставою для внесення змін до кредитного договору в судовому порядку.

Однак, як вірно зауважено судами, зміна договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком зміни договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежить від волі сторін. За наявності істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається лише як виняток.

Отже закон пов'язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 27.02.2012 у справі № 3-9гс12, у якій зазначено, що у разі не доведення заінтересованою особою одночасної наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, підстав для розірвання спірного договору або внесення до нього відповідних змін немає.

Таким чином судами встановлено, що наведені ТОВ "Експансія" обставини як підстави для внесення змін до договору є необґрунтованими та такими, що не передбачені ані умовами договору, ані положеннями законодавства, що у свою чергу унеможливлює внесення запропонованих позивачем за зустрічним позовом змін до договору за відсутності згоди іншого учасника договірних відносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком судів про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про внесення змін до договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/131к-07 від 13.04.2007, укладеного між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія".

Судами також встановлено, що на підставі ст. 121 ГПК України від відповідача за первісним позовом надійшла заява про відстрочку виконання рішення до 01.10.2021. В обґрунтування даної заяви відповідач за первісним позовом посилається на неможливість виконати рішення у даній справі у встановлені процесуальним законодавством строки з огляду на відсутність обігових коштів на підприємстві, що зумовлено особливістю його господарської діяльності.

За даними Звіту про фінансові результати за 2016 рік (9 місяців), поданим заявником, ТОВ "Екпансія" має збитки у сумі 201.780.000,00 грн. За таких умов, за словами позичальника, негайне виконання рішення суду в повному обсязі є неможливим і неминуче призведе до банкрутства відповідача за первісним позовом.

Також, обґрунтовуючи подану заяву, відповідач за первісним позовом зазначив, що через окупацію території Автономної Республіки Крим, а також проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганських областях, що супроводжується бойовими діями, він позбавлений можливості здійснювати у своїх магазинах, де у значній кількості залишились товари, господарську діяльність та отримувати прибуток.

Вказані обставини призвели до того, що у ТОВ "Експансія" внаслідок зупинення торгової діяльності на вказаних територіях зменшився прибуток, на який ТОВ "Експансія" розраховувало, що призводить до неможливості на даний час виконати зобов'язання з повернення кредитних коштів без відстрочення виконання рішення суду.

Також за "Звітом про фінансові результати" за 9 місяців 2016 року ТОВ "Експансія" має збиток у сумі 201.780.000,00 грн. Однак в подальшому ТОВ "Експансія" прогнозує динаміку зменшення збитку та отримання прибутку.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки чи розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Відтак, дослідивши наведені відповідачем за первісним позовом обставини та подані на їх підтвердження докази, враховуючи специфіку та умови діяльності останнього, зокрема те, що підприємство функціонує в складних економічних умовах, спричинених тимчасовою окупацією території Автономної Республіки Крим та проведенням антитерористичної операції на сході України, а також те, що негайне виконання рішення у справі може призвести до зупинки господарської діяльності всіх магазинів ТОВ "Експансія", а як наслідок - до зростання збитків, припинення податкових надходжень до державного бюджету України, невиплати заробітної плати великій кількості співробітників, до припинення постачання в магазини продуктів харчування, які закуповуються підприємством щодня, до незворотних наслідків і банкрутства, унеможливлення виконання даного судового рішення, суди дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви відповідача за первісним позовом та відстрочку виконання рішення у даній справі до 01.10.2018.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 22.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі №911/1415/16 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
М.М. Малетич