РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/687/17 04.04.17 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімабудсервіс"

до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)

про визнання договору недійсним

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Запорожченко О.А. за довіреністю № б/н від 02.12.2016 р.;

Рог Д.Л. - директор;

від відповідача: Макеєнко О.Г. за довіреністю № 050/05-8378 від 07.10.2016 р.;

Глущенко Д.В. за довіреністю № 050/05-2666 від 03.04.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімабудсервіс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання договору недійсним.

Ухвалою суду від 13.01.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.01.2017 р.

30.01.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

У судове засідання 30.01.2017 р. представник позивача не з'явився, проте 27.01.2017 р. через відділ діловодства суду від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 30.01.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 22.05.2017 р.

22.02.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення та заява про зміну предмета позову.

У судовому засіданні о22.02.2017 р. оголошувалась перерва до 15.03.2017 р.

15.03.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 15.03.207 р. оголошувалась перерва до 29.03.2017 р.

29.03.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та пояснення.

У судовому засіданні 29.03.2017 р. оголошувалась перерва до 04.04.2017 р.

У судовому засіданні 04.04.2017 р. представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про припинення провадження у справі.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна заява про зміну предмета позову від 22.02.2017 р.

Розглянувши заяву позивача про зміну предмета позову, суд встановив наступне.

Частиною 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Таким чином, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права; а підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача; зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптімабудсервіс" звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з позовом, у якому просить суд визнати недійсним Договір № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 14.08.2008 р., укладений між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу КМР (КМДА) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптімабудсервіс".

Таким чином, предметом спору у даній справі являються вимоги позивача про визнання недійсним Договору.

Підставою даного позову являється те, що Договір суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст. 203 ЦК).

Відповідно до заяви про зміну предмета позову, предметом являється розірвання Договору 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 14.08.2008 р., укладений між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу КМР (КМДА) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптімабудсервіс".

При цьому, підставою позову в даному випадку являється істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні договору (ст. 652 ЦК).

Таким чином, виходячи з вимог та обставин, вказаних у заяві позивача про зміну предмета позову, подана позивачем 22.02.2017 р. заява про зміну предмета позову по своїй суті являється заявою про зміну підстав та предмета позову, оскільки у такій заяві заявляються нові вимоги до відповідача, які не були зазначені у позовній заяві; і такі нові вимоги ґрунтуються на інших підставах, ніж зазначені в позові.

Таким чином, суд звертає увагу позивача на те, що заява про зміну предмета позову фактично являється новою позовною заявою.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України в п. 3.12 постанови пленуму від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", "під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права".

Враховуючи вищевикладене, у прийнятті заяви позивача від 22.02.2017 р. про зміну предмета позову належить відмовити, а подану заяву долучити до матеріалів справи.

Також, у матеріалах справи міститься клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Судом встановлено, що вказане клопотання відповідача стосується вимог про розірвання договору, які заявлені позивачем у заяві про зміну предмета позову.

Вказане клопотання про припинення провадження у справі суд залишає без розгляду, у зв'язку з не прийняттям заяви позивача про зміну предмета позову, та залишає його у матеріалах справи в якості додаткових пояснень.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, подане 29.03.2017 р. через відділ діловодства суду, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки докази, які просить витребувати позивач, не стосуються спору в даній справі, з урахуванням предмету та підстав позову.

У судовому засіданні 04.04.2017 р. представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

В судовому засіданні від 04.04.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14.08.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» (надалі - позивач, забудовник) та Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (перейменовано в Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач) та укладено Договір № 469 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва.

Відповідно до п.1.1. Договору, предметом цього договору є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв'язку з будівництвом торгово-офісного комплексу з підземним та наземним паркінгом загальною площею 123 390,00 кв. м. ( в т.ч. адміністративно-офісні приміщення - 87390,00 кв. м., загальна площа паркінгу - 36000,00 кв. м.) на перетині вул. Ревуцького та вул. Вишняківської у Дарницькому районі м. Києва.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язок зі сплати забудовниками (інвесторами) пайового внеску обумовлюється приписами вимог як законодавчих так і підзаконних актів органів місцевого самоврядування, що регулюють суспільні правовідносини у містобудівній сфері.

Пунктом 4.5 Рішення Київської міської ради від 27.02.2003 року № 271/431 «Про пайову участь (внески) інвесторів у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва» (в редакції, яка діяла під час укладання договору) вирішення питань щодо пайової участі та розрахунки розмірів пайового внеску здійснюються Управлінням після одержання звернення заявника і документів: при будівництві (реконструкції) - документи на землекористування та про затвердження у встановленому порядку проекту будівництва (реконструкції) з техніко-економічними показниками, лист-погодження Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища та позитивний висновок "Київдержекспертизи".

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» звернулось з проханням визначити на основі техніко-економічних показників розмір пайового внеску у зв'язку з будівництвом торгово-офісного комплексу з підземним та наземним паркінгом загальною площею 123 390,00 кв. м. ( в т.ч. адміністративно-офісні приміщення - 87390,00 кв. м., загальна площа паркінгу - 36000,00 кв. м.) на перетині вул. Ревуцького та вул. Вишняківської у Дарницькому районі м. Києва, надавши відповідні документи.

Розрахунок пайової участі до Договору від 14.08.2008 № 469 зроблений відповідно до Методики розрахунку розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, яка затверджена Рішення Київської міської ради від 27.02.2003 року № 271/431 «Про пайову участь (внески) інвесторів у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва».

08.04.2010 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору, згідно з якої пункт 1.1. договору від 14.08.2008 № 469 викладено в такій редакції « 1.1. Предметом цього договору є сплата Забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури м. Києва у зв'язку з будівництвом торгово-офісного комплексу з підземним та наземним паркінгом загальною площею 127 830 кв. м. ( в т.ч. адміністративно-офісні приміщення - 85 734 кв. м., підземний паркінг - 12 174 кв. м., наземний паркінг загальною площею 29 949 кв. м.) на перетині вул. Ревуцького та вул. Вишняківської у Дарницькому районі м. Києва».

09.06.2012 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 до договору від 14.08.2008 № 469.

Відповідно до п. 4.1 Додаткової угоди №2 «Забудовник зобов'язується перерахувати заборгованість у сумі 26,63 тис. грн. у строк до 06.07.2012 включно», а відповідно до п.4.2 зазначеної додаткової угоди «Забудовник зобов'язується перерахувати залишок пайового внеску у сумі 32 724,51 тис. грн. за наступним графіком: по 50,00 тис. грн. у строк з квітня 2014 року по березень 2015 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа місяця; у сумі 32 124,51 тис. грн. у строк з квітня 2015 року по березень 2018 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа місяця на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

У 2015 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптімабудсервіс» звернулось до Департаменту для виконання перерахунку розміру пайової участі за договором 14.08.2008 № 469 у відповідності до нових техніко-економічних показників, та просило укласти відповідну додаткову угоду. Проте, документи щодо загальної кошторисної вартості не були подані та додаткова угода укладена не була.

Департамент економіки та інвестицій, у зв'язку з коригуванням проекту будівництва, отриманням Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки Департаменту містобудування та архітектури від 30.07.2014 № 187/14/12-3/009-14 та експертного звіту ТОВ «Укрбудекспертиза» від 30.10.2013 № 3-098-13-ЕП/КО, надсилав додаткову угоду № 3 для підписання, проте ТОВ «Оптімабудсервіс» не повернуло підписаний проект додаткової угоди.

За таких обставин, позивач зазначає, що спірний Договір суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки у ньому відсутнє посилання на загальну кошторисну вартість будівництва, що свідчить про неможливість встановлення граничного розміру пайового внеску на момент вчинення правочину.

Проте, суд звертає увагу позивача на те, що його обов'язок сплатити пайовий внесок було прямо передбачено Законом України «Про планування і забудову територій» та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». При цьому, строки сплати пайового внеску та його розмір визначаються договором, укладеним сторонами з дотриманням вимог зазначених Законів.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши забрані у матеріалах справи документи, суд встановив, що Договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Києва від 14.08.2008 р. №469 та додаткові угоди до нього не суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, спростованими відповідачем та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, вказані вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 49 ГПК України збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімабудсервіс" до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання договору недійсним.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 11.04.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна