ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа № 917/2127/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю №861 від 12.12.2016.

від відповідача не зявився

розглянувши у відритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради (вх.№475 П/2-8)

на рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі №917/2127/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком", м. Полтава

до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, м. Миргород, Полтавська область

про стягнення 62 578,22 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі №917/2127/16 (суддя Пушко І.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 92, на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком", 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 33, 62578 грн. 22 коп. основної заборгованості; 1378 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі №917/2127/16 скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Не заперечуючи проти отримання 30.12.2016 позовної заяви ПАТ «Укртелеком», відповідач зауважував на тому, що в порушення приписів ст. 64 ГПК України, місцевим господарським судом на адресу відповідача не було направлено ухвалу суду про порушення провадження у справі, чим було порушено право Управління соціального захисту населення Миргородської ради на захист своїх інтересів. Також зазначає, що 11.11.2016 Управління праці та соціального захисту населення було перейменоване в Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, що підтверджував наданою до апеляційної скарги копією рішення 17 сесії Миргородської міської ради від 11.11.2016 №13. Як стверджував скаржник, в разі отримання ухвали суду, відповідачем були б надані заперечення на апеляційну скаргу саме на бланку Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, а також відповідне рішення сесії про перейменування відповідача. Також доказом неотримання відповідачем ухвали суду першої інстанції скаржник вважає той факт, що судом першої інстанції відповідачем у справі визначено саме Управління праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 21.03.2017р.

27.02.2017 від Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради надійшов лист (вх. №2162 від 27.02.2017) про розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

15.03.2017 позивач до суду апеляційної інстанції надав відзив на апеляційну скаргу (вх. ел. пошти №459 від 15.03.20170) в якому проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

16.03.2017 до суду апеляційної інстанції надійшла ухвала господарського суду Полтавської області від 13.03.2017 року по справі №917/2127/16, винесена місцевим господарським судом за результатом розгляду заяви ПАТ Укртелеком в особі Полтавської філії ПАТ Укртелеком про виправлення описки в тексті судового рішення (вх. №3254 від 07.03.2017) та якою було виправлено описку в тексті ухвали господарського суду Полтавської області від 03.01.2017 та тексті рішення від 26.01.2017 по справі №917/2127/16 шляхом зазначення найменування відповідача як Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.03.2017 розгляд справи було відкладено на 06.04.2017 та зобовязано позивача надати детальний розрахунок суми позовних вимог, а саме, розрахунок видатків на відшкодування витрат за надані пільги у спірний період, з посиланням на документальні докази, що підтверджують вартість наданих послуг та порядок їх нарахування із розбивкою по пільговим категоріям населення; здійснені відповідачем оплати за спірний період з посиланням на первинні документи, що підтверджують такі оплати; - письмові пояснення з приводу нарахувань суми боргу, зазначених у Розрахунках видатків на відшкодування витрат, повязаних із наданням пільг у листопаді-грудні 2015 року (форма 2-пільга); письмові пояснення з приводу розбіжностей у розмірі заборгованості, що містяться у підписаних сторонами актах звірки розрахунків сторін за формою №3-пільга за спірний період; докази направлення на адресу відповідача та в електронному вигляді Розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних із наданням пільг у листопаді-грудні 2015 року (форма 2-пільга) та актів звірки розрахунків за формою №3-пільга; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на підтвердження повноважень Полтавської філії ПАТ "Укртелеком".

Також вказаною ухвалою відповідача було зобовязано надати письмові пояснення щодо розміру заявлених позовних вимог за спірний період, документальні докази проведених оплат з посиланням на первинні документи, копії яких надати до матеріалів справи.

31.03.2017 за допомогою засобів електронного звязку відповідачем до суду надані письмові пояснення (вх. №566), які разом із доданими документами долучені до матеріалів справи.

03.04.2017 ПАТ "Укртелеком" через відділ документального забезпечення суду надані додаткові письмові пояснення (вх. №3530), які разом із доданими документами долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 06.04.2017 представник позивача заперечувала проти вимог апеляційної скарги, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі №917/2127/16 залишити без змін.

Приймаючи до уваги заявлене клопотання відповідача про розгляд справи за відсутністю свого представника, а також враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, Публічне акціонерне товариство Укртелеком є оператором телекомунікацій, предметом діяльності якого є надання телекомунікаційних послуг фіксованого місцевого, міжміського, міжнародного та рухомого (мобільного) зв'язку, комп'ютерного зв'язку, радіозв'язку (з використанням радіочастот), послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг.

Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" протягом листопада 2015 року - грудня 2015 року (включно) було надано надані послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Миргород Полтавської області, які були включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, ч. 5 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України Про охорону дитинства на загальну суму 62578,22 грн.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначав, що в порушення вимог Бюджетного кодексу України, Постанови Кабінету міністрів України від 11.04.2012 № 295, якою затверджені Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, а також Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005 № 20 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 №64 Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій), відповідач не здійснив відшкодування позивачу наданих у листопаді-грудні 2015 року послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в результаті чого станом на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 62578,22 грн., яка була заявлена позивачем до стягнення.

Також позивач зазначав, що розмір наданих послуг на пільгових умовах та розмір заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 62578,22 грн. станом на 01.01.2016 р. підтверджується оформленими сторонами актами звірки розрахунків (а. с. 12-15).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з посиланням на положення статей 526, 530, 610, 612, 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України та Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 визнав доведеним, що всупереч положенням чинного законодавства, витрати понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг, наданих у листопаді- грудні 2015 року відповідачем в повному обсязі не відшкодовані, у звязку з чим дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 62578,22 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Досліджуючи матеріали у їх сукупності та надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012р., споживачами, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Як було зазначено вище, протягом листопада - грудня 2015 року позивачем було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Миргород, які включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширюється дія пункту 19 частини першої статті 12, пункту 10 частини першої статті 13, пункту 18 частини першої статті 14, пункту 20 частини першої статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", пункту 16 статті 64 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", пункту 11 статті 20, статті 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункту 6 частини першої статті 6, частини третьої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", частини пятої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 4 частини третьої статті 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 62578,22 грн.

Підпунктом 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 89 та частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян проводяться з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (далі - Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі - Порядок № 256), якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за зазначені пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, пунктом 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" та здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, та отримувачами компенсації.

Пунктом 3 Постанови №256 встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у м. Миргород Полтавської області є Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, та на підставі вищенаведених норм законодавства відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян має здійснюватись відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до частини першої пункту 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг населенню на оплату зокрема, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

У відповідності до п. 5 Порядку, головні розпорядники коштів до 22 числа місяця, що настає за звітним, готують інформацію про фактичні нараховані суми пільг (в т. ч. пільг за послуги звязку) та надсилають їх відповідним фінансовим органам, які в свою чергу готують реєстри нарахованих сум і до 25 числа, що настає за звітним, подають їх органам Державної казначейської служби.

Як зазначав позивач, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені ПАТ "Укртелеком" внаслідок надання телекомунікаційних послуг за період листопад - грудень 2015 року відповідачем відшкодовані частково, внаслідок чого станом на 01.01.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 62578,22 грн. (з урахуванням вхідного сальдо станом на 01.12.2015 року у сумі 61319,03, нарахувань за грудень 2015 року у сумі 31398,88 грн., та оплат у грудні 2015 року на загальну суму 30139,69 грн.).

На виконання пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року за № 117, ПАТ "Укртелеком" на паперових та електронних носіях направляв відповідачу розрахунки видатків на відшкодування витрат (за формою 2-пільга), повязаних з наданням пільг у 11/2015 та 12/215 році.

Вказані розрахунки за формою 2-пільга за відповідний період надані позивачем до матеріалів справи. За письмовими поясненнями позивача, наданими до суду апеляційної інстанції та підтверджені представником позивача в судовому засіданні 06.04.2017, списки пільговиків надані до суду у формі витягів, а саме, перша та остання сторінка, оскільки розрахунок за 11/2015 містить 80 арк., розрахунок за 12/2015 81 арк.

Відповідно до пункту 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації. Після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, уповноважений орган складає:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга"4

- реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Перевіркою наданих до матеріалів справи Актів звірки форми « 3-пільга», колегією суддів було встановлено розбіжність щодо сум заборгованості за спірний період, а саме, заборгованість за даними Управління соціального захисту населення станом на 01.01.2016 зазначена в розмірі 31269,71 грн., за даними ПАТ "Укртелеком"- 62578,22 грн.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 21.03.2017, позивачем були надані письмові пояснення, в яких позивачем розяснено, що в Актах звірки форми « 3-пільга» станом на 20.01.2016 (а.с. 12-15) в графі «Заборгованість станом на 01.01.2016» відповідачем не включено суму заборгованості за грудень 2015 року, а зазначено лише заборгованість за листопад 2015 року (дані відповідача містяться в надрукованому вигляді, дані позивача списані від руки). В той же час, за поясненнями позивача, послуги звязку пільговим категоріям населення надавались ПАТ "Укртелеком" і в грудні 2015 року, що позивач підтверджував наданими до матеріалів справи розрахунками за формою 2-пільга, які направлялись відповідачу на виконання приписів Порядку №256 в електронному вигляді та отримання яких відповідачем не заперечується.

Як свідчать матеріали справи, Акти звірки форми « 3-пільга» станом на 20.01.2016 підписані уповноваженими представниками сторін без буд-яких зауважень та скріплені печатками підприємств. (а.с. 12-15).

З наданих позивачем до матеріалів документів також вбачається, що розрахунки за надані ПАТ "Укртелеком" послуги у 2015 році, проводились сторонами шляхом взаємозаліку на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунку за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, укладених на виконання Постанови КМУ від 11.01.2005 №20.

Загальна сума оплат за надані ПАТ "Укртелеком" у 2015 році послуги, у відповідності до спільних протокольних рішень, становила 399710,85 грн., проте, за поясненнями позивача, сума заборгованості у розмірі 97581,67 грн. станом на початок 2015 року до вказаної суми не входила, про що також свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем. (а.с. 125).

Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості за спірний період не надано, сума заборгованості належними доказами не спростована.

Крім того, як вбачається з листа фінансового управління Миргородської міської ради №01-08/107 від 31.03.2017, наданого відповідачем до матеріалів справи, у 2016 році та 1 кварталі 2017 року субвенція на погашення заборгованості за надані ПАТ "Укртелеком" у листопаді-грудні 2015 року послуги звязку пільговим категоріям населення з державного бюджету фінансовому управлінню Миргородської міської ради не надавалась.

З матеріалів справи також вбачається, що листом від 01.11.2016 №08.02-02/415 ПАТ "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" звернувся до відповідача з вимогою про погашення в порядку ст. 530 ЦК України заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у період листопад - грудень 2015 року в розмірі 62578,22 грн. (а.с. 25).

Доказів надання відповіді на вимогу позивача, а також сплати заборгованості в розмірі 62578,22 грн. за надані ПАТ «Укртелеком» телекомунікаційні послуги та отримані Управлінням соціального захисту населення Миргородської міської ради протягом листопада грудня 2015 відповідачем ані до суду першої, ані апеляційної інстанції не надано.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 та 3 статті 63 Закону України Про телекомунікації встановлено, що телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини першої четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Пунктом 19 частини першої статті 12, пунктом 10 частини першої статті 13, пунктом 18 частини першої статті 14, пунктом 20 частини першої статті 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, пунктом 16 статті 64 Закону України Про жертви нацистських переслідувань, пунктом 11 статті 20, статті 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пунктом 6 частини першої статті 6, частини третьої статті 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, частини пятої статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пунктом 4 частини третьої статті 13 Закону України Про охорону дитинства передбачено надання пільг при оплаті за послуги звязку (телекомунікаційні послуги).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Частина друга статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пункту 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі № 11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі № 15/5027/715/2011.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобовязання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини першої четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до розяснень викладених у листі Міністерства фінансів України від 30.06.2011р. №31-07310-10-24/16584, статтею 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України.

Разом з тим, деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів)

Таким чином, зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КОД є самостійною юридичною особою, відповідно до положень частини першої статті 96 Цивільного кодексу України має відповідати за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів чинного законодавства та правової позиції Верховного Суду України, яка відповідно до вимог статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, колегія суддів зазначає, що відсутність фінансування з боку Державного бюджету України не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог та відповідно скасування оскаржуваного рішення та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по витратах понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 62578,22 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду позивачем було в якості відповідача було визначено Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, , адреса місцезнаходження: 37600, Україна, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 92.

У відповідності до розяснень, наведених у п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, адресою відповідача є: 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 92. Ідентифікаційний код юридичної особи 25167057.

Прийнявши позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" до розгляду, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 64 ГПК України, направив на адресу відповідача ухвалу від 03.01.2017 про порушення провадження у справі №917/2127/16 та призначення її до розгляду на 26.01.2017 року.

У відповідності до п. п. 3.9. постанови Пленуму №18 від 26.12.2011, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

У відповідності до п.п. 3.9.1. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно рекомендованого поштового відправлення №9005, що міститься в матеріалах справи (а.с. 23), ухвалу суду від 03.01.2017 було направлено за адресою місцезнаходження відповідача, а саме: 37600, м. Миргород, вул. Гоголя, 92. Зазначене рекомендоване поштове відправлення було вручено уповноваженій особі відповідача - діловоду Іващенко, про що свідчить підпис уповноваженої особи на повідомленні.

Таким чином, наявними матеріалами справи підтверджується належне повідомлення відповідача та його обізнаність про час та місце розгляду справи №917/2127/16, що водночас, спростовує доводи апеляційної скарги про те, що зазначення судом першої інстанції в якості відповідача - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миргородської міської ради, замість Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, унеможливило отримання відповідачем ухвали суду від 03.01.2017 та мало наслідком порушення його прав на судовий захист.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, діючи в межах повноважень, наданих суду апеляційної інстанції у відповідності з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі №917/2127/16 не суперечить чинному законодавству України, а відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради відсутні.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, м. Миргород, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2017 у справі №917/2127/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.