ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 р. Справа №917/386/17

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул. Чкалова,17, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500

про стягнення 1823239,99 грн. заборгованості за договором від 14.01.2016 року № 1-Т-Е

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №2 від 03.01.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №1-17/2661 від 29.12.2016 року

Обставини справи: до суду надійшла позовна заява про стягнення 2075855,66 грн. заборгованості за типовим договором розподілу природного газу згідно заяви-приєднання № 1-Т-Е, до умов договору розподілу природного газу від 14.01.2016р., яка складається з 2070579,95 грн. основного боргу, 4765,16 грн. пені, 510,55 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 20.03.2017 року за вказаною позовною заявою порушено провадження у даній справі.

11.04.2017 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач повідомив суду, що відповідач частково розрахувався за надані послуги по акту № 374 від 28.02.2017 року в сумі 323 386,61 грн., по акту № 375 від 28.02.2017 року в сумі 77 737,74 грн., а по акту № 373 від 28.02.2017 року не розрахувався зовсім та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 823 239,99 грн. заборгованості за типовим договором розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-Т-Е, до умов договору розподілу природного газу від 14.01.2016р., яка складається з 1776793,59 грн. основного боргу, 41951,59 грн. пені за період з 10.03.2017 року - 07.04.2017 року, 4494,81 грн. 3% річних за період з 10.03.2017 року - 07.04.2017 року. До заяви позивачем додано новий розрахунок пені, 3% річних та поштову квитанцію і опис вкладення до цінного листа від 10.04.2017 року про направлення відповідачу заяви про зменшення та збільшення розміру позовних вимог.

11.04.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач вказує на те, що вартість послуг за лютий 2017 року у сумі 1707119,17 грн., ним не сплачена, так як відповідач має непогашену заборгованість за послуги розподілу природного газу надані позивачем у грудні 2016 року, а згідно абз.2 п.6.5. договору від 14.01.2016 № 1-Т-Е погашення існуючої заборгованості здійснюється відповідно до черговості її виникнення. Несвоєчасність розрахунків за послуги розподілу природного газу за даним договором являється не наслідком несумлінного виконання своїх зобов'язань, а існуванням об'єктивних причин, що не дозволяли відповідачу своєчасно і в повному обсязі виконувати свої договірні зобов'язання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заяву про зменшення та збільшення розміру позовних вимог та просив суд прийняти її до розгляду.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту поданої позивачем заяви вбачається, що дана заява є фактично заявою про зменшення розміру позовних вимог а частині стягнення суми основного боргу та заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та річних.

Суд приймає заяву позивача до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 11.04.2017 року.

Також представник позивача виклав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав існуючу заборгованість та просив суд відкласти розгляд справи для врегулювання спору в добровільному порядку.

Представник позивача проти відкладення розгляду справи заперечував, посилаючись на те, що напередодні позивач направив відповідачу відмову на його пропозицію про врегулювання спору.

Суд відмовляє у задоволенні даного клопотання керуючись наступним.

Відкладення розгляду справи (оголошення перерви) є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Основним завданням судочинства в господарських судах є захист економічних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, сприяння зміцненню законності у цій сфері та розгляду справи у встановлені строки незалежним та незацікавленим судом. В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 11.04.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (позивач, оператор ГРМ) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (відповідач, споживач) був укладений типовий договір розподілу природного газу (далі договір, арк. с. 9-14).

Даний договір був укладений шляхом публічної оферти позивача про приєднання до типового договору розподілу природного газу та підписання відповідачем заяви-приєднання №1-Т-Е від 14.01.2016 року до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), (арк.с.7).

Згідно умов договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- оператор ГРМ зобовязався надавати споживачу (відповідачу) послугу з розподілу природного газу, а споживач зобовязався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором (п. 2.1 договору);

- санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором (п. 3.1 договору);

- за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу (п. 3.2 договору);

- оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 договору);

- розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 договору);

- оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 6.4 договору);

- у разі відсутності графіка погашення заборгованості оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення (п. 6.5 договору);

- надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільчих систем (п. 6.6 договору).

В Додатку № 3 до договору сторони визначили договірні (планові) обсяги розподілу природного газу ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" на 2017 рік (арк. с. 8).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на виконання п.6.4. договору було направлено відповідачу рахунки на попередню оплату за послуги з розподілу природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води на лютий 2017 р. по всіх категоріях, що підтверджується поштовою квитанцією від 20.01.2017 року та описом вкладення до цінного листа від 20.01.2017 року (арк. с. 16-19).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послугу розподілу природного газу у лютому 2017 року на загальну суму 2 177 917,94 грн. Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з розподілу природного газу відповідачу та факт його отримання останнім у лютому 2017 року підтверджується актами надання послуг розподілу природного газу № 373 від 28.02.2017 року на суму 1 707 119,17 грн., № 374 від 28.02.2017 року на суму 360643,73 грн. та № 375 від 28.02.2017 року на суму 110 155,04 грн.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобовязання щодо проведення своєчасних оплат за отримані послуги виконував лише частково і за ним рахується заборгованість в сумі 1776793,59 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами типового договору розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-Т-Е, до умов договору розподілу природного газу від 14.01.2016р., яка складається з 1776793,59 грн. основного боргу, 41951,59 грн. пені за період з 10.03.2017 року - 07.04.2017 року та 4494,81 грн. 3% річних за період з 10.03.2017 року - 07.04.2017 року ( в редакції заяви від 11.04.2017 року).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про надання послуг, згідно якого, в силу ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за надані позивачем у лютому 2017 року послуги згідно договору і на момент розгляду справи позивач вказує на наявність заборгованості відповідача в сумі 1776793,59 грн.

Судом встановлено, що факт надання позивачем відповідачу послуги розподілу природного газу у лютому 2017 року на загальну суму 2 177 917,94 грн. підтверджується належним чином оформленими та підписаними сторонами актами надання послуг розподілу природного газу № 373 від 28.02.2017 року на суму 1 707 119,17 грн., № 374 від 28.02.2017 року на суму 360643,73 грн. та № 375 від 28.02.2017 року на суму 110 155,04 грн. (арк. с. 20-22).

Отже, відповідач підписавши типовий договір розподілу природного газу, згідно заяви-приєднання № 1-Т-Е, до умов договору розподілу природного газу від 14.01.2016р., актами надання послуг розподілу природного газу взяв на себе зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати передбачених розділом 6 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача 41951,59 грн. пені за період з 10.03.2017 року - 07.04.2017 року та 4494,81 грн. 3% річних за період з 10.03.2017 року - 07.04.2017 року.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені та 3% річних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1776793,59 грн. основного боргу, 41951,59 грн. пені, 4494,81 грн. 3 % річних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи), відповідачем не заперечуються і підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення судового збору здійснюється за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Згідно п. 2.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі ж зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню (пункт 1 частини першої статті 7 Закону)за клопотанням особи, яка його сплатила (пункт 1 частина першої статті 7 Закону).

Отже, позивачу необхідно звернути до суду із відповідним клопотанням для вирішення питання щодо повернення йому судового збору за заявою про зменшення розміру позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова,17, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500, ідентифікаційний код 05541083) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500, ідентифікаційний код 05524,59 грн. основного боргу, 41951,59 грн. пені, 4494,81 грн. 3 % річних 27348,59 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.04.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.