номер провадження справи 5/24/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 Справа № 908/307/17

За позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатомв особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с 20)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69 - а)

про стягнення 27 541,15 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність НАІ №434355 від 26.04.2016 р.;

Від відповідача: не зявився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

15.02.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК про стягнення 27 541,15 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/307/17, справі присвоєно номер провадження 5/24/17, розгляд якої призначено на 15.03.2017 р. Ухвалою суду від 15.03.2017 р. розгляд справи відкладався до 03.04.2017 р.

В судовому засіданні 03.04.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги пояснивши, що 18.11.2016 р. між ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно-Українська АЕС та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК укладено договір на постачання товару №53-123-01-16-02874, за яким відповідач зобовязався передати позивачу товар у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1, що є не відємною частиною договору, всього на суму 208 645,18 грн., а позивач зобовязався прийняти та оплатити поставлений товар. Умовами договору передбачено, що строк поставки товару до 30.11.2016 р. Однак в супереч умовам договору та чинного законодавства, зобовязання щодо поставки товару у визначений договором строк відповідачем виконано не було. Відповідно до п. 4.1 Договору, у разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 0,1 % пені у розмірі 12 935,99 грн. та 7% штрафу у розмірі 14 605,16 грн.

Відповідач у судове засідання 03.04.2017 р. вдруге не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце призначеного судового засідання відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали. Документи та письмовий відзив на позовну заяву витребувані ухвалами господарського суду Запорізької області від 15.02.2017 р., від 15.03.2017 р. відповідач не надав. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам, прокурору, якщо він є заявником, за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (далі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18) місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців).

В п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 зазначено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Ухвала господарського суду Запорізької області про порушення провадження від 15.02.2017 р. та ухвала від 15.03.2017 р. у справі № 908/307/17, направлена Товариству з обмеженою відповідальністю МІК на адресу: 69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69 - а, та була отримана представником відповідача (а.с. 38).

В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на час розгляду справи, відповідно до якого місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю МІК є: 69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69 а (а.с. 42-48).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Надання відзиву та документів, що підтверджують заперечення проти позову, є не обовязком, а правом відповідача, в чому вбачається прояв принципу диспозитивності.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони мають право брати участь у господарських засіданнях. Оскільки зміст норми не передбачає обовязку сторін брати участь в судових засіданнях, незявлення повноважних представників сторін в судові засідання є реалізацією процесуального права сторони.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2016 р. між ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно-Українська АЕС (покупцем, позивачем у справі) та ТОВ МІК (постачальником, відповідачем у справі) укладено договір на постачання товару №53-123-01-16-02874, за яким відповідач зобовязався передати позивачу товар категорії №14.13.2 по ДК 016:2010 ОСОБА_1 верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (ДК 021:20-1 Верхній одяг; (далі товар) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1(Додаток до договору №1), що є не відємною частиною договору, а позивач зобовязався прийняти та оплатити поставлений товар.

Вартість товару складає 173 870,90 грн. без ПДВ, крім того 20% ПДВ - 34 774,18 грн., всього з ПДВ, 208 645,08 грн. За даним договором оплата відбувається на протязі 30 днів після постачання товару згідно специфікації №1 (Додаток до договору №1) та виконання умов п. 3.2 Договору (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору сторони узгодили, що з товаром постачальник надає покупцю видаткову накладну; податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН. Декларацію про відповідність засобу індивідуального захисту вимогам Технічного регламенту. Сертифікат якості. Паспорт якості. Сертифікат відповідності. Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що постачання товару здійснюється з дати підписання договору до 30.11.2016 р. автотранспортом постачальника на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП Складське господарство відповідно до Правил Інкотермс 2010. Термін постачання може бути змінений шляхом укладання додаткової угоди.

Будь-які зміни і доповнення до даного Договору мають силу тільки в тому випадку, якщо вони оформлені додатковими угодам, що підписані уповноваженими особами та скріплені печатками обох сторін (п. 9.1 Договору).

Пунктом 11.1 Договору, сторони визначили, що покупець зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

В свою чергу, відповідно до п. 11.3 Договору, постачальник зобовязався забезпечити постачання товарів у строки, встановлені цим Договором

Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3 Договору).

Розділом 12 сторони визначили терміни дії договору. Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП НАЕК Енергоатом. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2017 р. Закінчення терміну дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього Договору, та виконання діючих зобовязань.

Пунктом 4.1. договору передбачено, у разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Постачання товару відповідачем у визначений п. 3.1 Договору строк здійснено не було, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією від 06.01.2017 р. №32/276 про сплату штрафних санкцій визначених п. 4.1 Договору, а саме пені в розмірі 8 554,45 грн. та 7% штрафу в розмірі 14 605,16 грн. Однак, зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

За доводами позивача, в порушення умов Договору поставки, відповідачем взяте на себе зобовязання щодо своєчасної поставки товару у строки визначені п. 3.1 Договору не виконано. В звязку з чим позивачем на підставі п. 4.1 Договору нараховано пеню у розмірі 0,1 % від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення в сумі 12 935,99 грн. та оскільки прострочення постачання становить понад 30 календарних днів нараховано штраф у розмірі 7% від вартості не поставленого товару в сумі 14 605,16 грн., всього на загальну суму 27 541,50 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю МІК штрафних санкцій на загальну суму 27 541,50 грн., є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на Договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком відповідача стало поставка товару позивачу, а обовязком позивача прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з видаткової накладної від 01.02.2017 р. №РН-02/01/02, підписаної обома сторонами, товар визначений специфікацією №1 за договором № 53-123-01-16-02874 від 18.11.2016 р. був відвантажений відповідачем лише 03.02.2017 р., тобто з порушенням вимог п. 3.1.Договору (арк. справи 40).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування пені надано сторонам ст. 231 ГК України.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що у разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків поставки за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача 0,1% пені та 7% штрафу заявлені позивачем обґрунтовано.

Згідно з розрахунками позивача відповідачу нараховано пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення з 01.12.2016 р. по 31.01.2017р. (термін прострочення становить 62 дні) в сумі 12 935,99 грн. та штраф у розмірі 7% за прострочення понад тридцять днів вказаної вартості у сумі 14 605,16 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 0,1% пені та 7% штрафу, суд дійшов до висновку, що вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в межах заявлених в позові сум.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 12 935,99 грн. - 0,1 % пені та 14 605,16 грн. 7% штрафу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Статтею 22 ГПК України встановлено загальний обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 33 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобовязань за договором, або спростувати доводи позивача.

Отже, з підстав зазначених вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 27 541,15 грн., в т.ч.: 12 935,99 грн. 0,1% пені, 14 605,16 грн. 7% штрафу.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69-а, р/р6700, в АТ Укріббанк МФО 351005, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с 20, р/р 0273 у філії Миколаївського облуправління АТ Ощадбанк, МФО 326461, ) 0,1 % пені в розмірі 12 935 (дванадцять тисяч девятсот тридцять пять) грн. 99 коп., 7% штрафу в розмірі 14 605 (чотирнадцять тисяч шістсот пять) грн.16 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ.

Суддя К.В.Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 05.04.2017 р.