Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" квітня 2017 р. Справа № 906/1328/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 20.12.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком"

до районної державної адміністрації Житомирської області

про стягнення 12409,77 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 13297,95 компенсації за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати за період 01.01.2015 по 31.12.2015.

Ухвалою від 31.01.2017 в порядку ст.22 ГПК України суд прийняв до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог та ухвалив розглядати спір про стягнення 12409,77 грн компенсації за надані телекомунікаційні послуги.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та зазначив, що в період з січня по грудень 2015 пільговим категоріям споживачів надавалися телекомунікаційні послуги. Однак, Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської РДА має заборгованість перед ПАТ "Укртелеком" за грудень 2015 року у сумі 12409,77 грн, яку просить стягнути. Розбіжності в розрахунках щодо нарахування та відшкодування пільг з послуг зв'язку виникли через те, що рахунок згідно з формою "2-пільга" подаються в наступному місяці за звітним відповідно до п.10 постанови КМУ "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" №117 від 29.01.2003", а тому не включений до оплати відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.ст.48, 89, 102 Бюджетного кодексу України, Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Раніше, в адресованому господарському суду відзиві на позовну заяву від 05.01.2017 №51/03 проти позову заперечив (а.с.50-51).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", відокремленим підрозділом якого є Житомирська філії ПАТ "Укртелеком" (позивач) надає телекомунікаційні послуги споживачам.

Згідно ч.3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

За даними позивача, у період з січня 2015 року по грудень 2015 року останнім було надано телекомунікаційні послуги населенню на пільговій основі на суму 157293,39грн., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенцій з бюджету.

В підтвердження наданих послуг позивачем подано розрахунок заборгованості за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 та розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг (а.с. 10-40). При цьому станом на 01.01.2015 у відповідача існувала заборгованість перед позивачем в сумі 31004,56грн.

За заявлений позивачем період відповідачем проведено погашення заборгованості по відшкодуванню пільгової вартості послуг зв'язку у сумі 174973,00грн.

Тому станом на січень місяць 2016, розмір невиплаченої компенсації витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям споживачів, становив 13297,95грн (157293,39грн+31004,56грн-174973,00грн).

Згідно платіжного доручення №1 від 28.11.2016 відповідач сплатив 888,18грн, заборгованості за 2015 рік з оплати пільг на послуги зв'язку (а.с.52).

За поясненнями позивача заборгованість відповідача по відшкодуванню пільгової вартості послуг зв'язку у сумі 12409,77грн (13297,95грн-888,18грн) фактично є заборгованістю за надані послуги в грудні 2015 року.

Заявлена до стягнення позивачем заборгованість в сумі 12409,77грн, була подана позивачем розрахунком в січні 2016 року за попередній місяць , тобто грудень 2015 року.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що відповідно до акта звірки заборгованість управління станом на 01.01.2016 складала 888,18 грн. Враховуючи те, що в Державному бюджеті на 2016 рік не передбачено коштів для відшкодування послуг зв'язку, вказана сума була відшкодована за рахунок коштів районного бюджету. При цьому, заборгованість на 01.01.2015 становила 17342,04 грн, нараховано відповідно до поданих розрахунків 158546,77 грн, профінансовано - 175000,00 грн. Решту суми відповідач не визнає.

Згідно ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державної казначейської служби України. Вказує, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Причиною невідшкодування витрат на послуги у грудні 2015 року в сумі 13559,68 грн. є відсутність кошторисних призначень. Разом з тим звертає увагу, що відповідно до додатку 7 статті 3 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян не передбачено. Оскільки кошти, які надходять з Державного бюджету у вигляді субвенцій місцевим бюджетам мають цільовий характер, відповідач не має права без відповідних бюджетних призначень здійснювати додаткове або непередбачене фінансування.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно приписів ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Позивач як оператор телекомунікацій надає послуги зв'язку споживачам на підставі публічного договору.

Проаналізувавши правовідносини, які виникли між сторонами суд дійшов висновку, що між ними склались правовідносини щодо надання послуг зв'язку окремим категоріям споживачів на пільговій основі.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 "Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики).

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінь праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних підрозділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення, Управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи);

- організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги;

- ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, тощо.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства" для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку.

Згідно ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, згідно п.2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20.

Крім того, варто зазначити, що абз.2 п.12 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету передбачено, що погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року, провадиться першочергово.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, в даному випадку щодо відшкодування витрат на послуги зв'язку, які надавались споживачам на пільгових умовах є Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області саме на останнє покладено обов'язок щодо виконання зобов'язань з оплати наданих послуг зв'язку на пільгових умовах.

Так, матеріалами справи підтверджено, що у період з січня 2015 року по грудень 2015 року позивачем понесено витрати на надання пільг на послуги зв'язку зазначеній категорії пільговиків на загальну суму 157293,39грн., на підтвердження чого позивачем подано розрахунок боргу за вказані місяці і помісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, що вказує на належне виконання зобов'язань з боку позивача (а.с. 10-40).

Судом встановлено, що станом на день звернення з позовом до суду та на день вирішення спору в суді у відповідача існує заборгованість перед ПАТ "Укртелеком" в сумі 12409,77, яка є заборгованістю по відшкодуванню пільгової вартості послуг зв'язку , наданих у грудні 2015 року.

Матеріали справи не містять доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Разом з тим суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо того, що станом на 01.01.2016 заборгованість відповідача за надані послуги становила 888,18грн, та на відсутність бюджетних асигнувань для компенсації витрат за надання послуг зв`язку на пільговій основі в 2016 році.

Відповідно до пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 "Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Отже, розбіжності в розрахунках щодо нарахування та відшкодування пільг з послуг зв'язку виникли через те, що рахунок згідно з формою "2-пільга" був поданий у наступному місяці за звітним (тобто у січні 2016 року) відповідно до п.10 постанови КМУ "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" №117 від 29.01.2003", а тому не включений до оплати відповідачем.

Разом з тим, факт подання позивачу розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг (Ф № 2-пільга") за грудень 2015 р. у наступному місяці за звітним , не є підставою для звільнення відповідача від зобов'язання щодо проведення відшкодування витрат на послуги зв'язку, надані на пільгових умовах.

Відповідно до ч.2 ст.617 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, ст.1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, у тому числі й органів державної влади.

Отже, наведені відповідачем обставини не можуть бути підставою для звільнення останнього від оплати наданих позивачем послуг.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо предмету та підстав не спростував, доказів сплати заборгованості в сумі 12409,77грн суду не надав.

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на загальну суму 12409,77грн.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області (11200, Житомирська область смт.Ємільчине, вул.Шевченка, 2, ідентифікаційний код 03192744)

на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, ) в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (10014, м. Житомир, вул. Київська, 20, ідентифікаційний код 01184114)

- 12409,77грн заборгованості за надані послуги;

- 1378,00 грн витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.04.17

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати: